Справа № 22ц 1896 - 2007 року                                 Головуючий 1
інстанції Коваль B.I.
- 40.                                           Доповідач
апеляційної інстанції Лисенко
УХВАЛА

іменем України.

15
жовтня 2007 року.                                                                               м.
Миколаїв.

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової
Т.З. та Данилової О.О.,

із секретарем
судового засідання Швейновою І.О.,

з участю :

представника
позивачаОСОБА_2.,

представника
відповідача Бранченко Н.П., у відкритому судовому засіданні за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1- ОСОБА_2переглянула рішення місцевого Заводського
районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2007 року, ухваленого по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1до відкритого акціонерного товариства
"Миколаївський комбінат хлібопродуктів" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й компенсації за
моральну шкоду.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у дане
судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими
сторони їх стверджували ,-

установила:

25 січня 2007
рокуОСОБА_1. пред'явив зазначений позов.

Його
обґрунтовував тим, що з березня 1991 року і по 23 січня 2006 року за
безстроковим трудовим договором працював у відповідача водієм, а потім буз
звільнений у зв'язку із втратою довір'я до нього з боку уповноваженого
власником органу.

Посилаючись
на те, що не вчиняв дій, які б давали підстави для втрати довір'я до нього з
боку уповноваженого власником органу, просив позов задовольнити.

Відповідач
просив у позові відмовити, оскільки позивач працював водієм-експедитором і
неодноразово вчиняв дії, які давали підстави для втрати до нього довір'я.

Рішенням
місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2007 року у
позові відмовлено за недоведеністю.

Не
погоджуючись із цим, представник позивача рішення суду оскаржив, просив
скасувати й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі, оскільки, як на його думку, суд дав неналежну оцінку зібраним по справі
доказам та неправильно застосував норми матеріального права, а саме,
проігнорував положення трудового законодавства щодо можливості укладення з
відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність та доведеності
його вини у вчинені дій, за які того було звільнено.

Апеляційну
скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни,
оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального
права.

Вирішуючи
спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд вважав
установленим, що відповідач - безпосередньо обслуговуючи товарні цінності, бо
зайнятий їх транспортуванням й одержуючи під звіт за разовими обліковими
документами,

вчинив дії, які давали уповноваженому власником органу підстави
для втрати до нього довір'я і той, враховуючи, що за такі ж самі дії ОСОБА_1.
вже було оголошено догану, мав законні підстави для його звільнення за п. 2 ч.
1 ст. 41 КЗпП України.

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1
інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

Так, з
наказів № 14-К від 23 січня 2007 року, № 51 від 26 лютого 2001 року та № 120
від 29 грудня 2005 року ( а.с. - 5, 27, 117); ксерокопії договору про повну
матеріальну відповідальність № 20 від 1 березня 2002 року ( а.с- 6); акту
контрольної перевірки транспортного засобу від 18 січня 2007 року ( а.с. - 19);
службової записки та пояснювальних ( а.с. - 20 -24); товаро-транспортної
накладної (а.с. - 25) вбачається, щоОСОБА_1. працював у відповідача водієм,
додатково оплатно здійснюючи ще і функції експедитора. Він безпосередньо
займався обслуговуванням товарних цінностей. В його обов'язок входило отримання
матеріальних цінностей під звіт з подальшим їх транспортуванням до місця
призначення. 27 грудня 2005 року йому було оголошено догану за вивезення без
належних документів за територію комбінату 12 мішків комбікорму. 18 січня 2007
року він вчинив такі ж дії, переміщуючи без належного документального
оформлення за територію комбінату 13 мішків комбікорму, які повинен був
отримати на складі під звіт.

За таких
обставин, уповноважений власником орган мав достатньо підстав для втрати до
нього довір'я, а, відповідно, і для звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 ЦК України.

Тому його позов
не підлягає задоволенню.

Оскільки
такого ж і з таких же мотивів дійшов й місцевий суд, то підстав для задоволення
апеляційної скарги немає.

Що ж до твердження
апелянта про помилкове віднесення позивача до категорії осіб, які безпосередньо
обслуговують товарні цінності, то воно не може бути взяте до уваги, оскільки
спростовується наявними у справі й виписаними вище доказами.

Крім
того, таке вбачається з п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових
спорів".

Керуючись ст.ст.
307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2відхилити. Рішенням місцевого Заводського районного суду м.
Миколаєва від 7 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двох місяців
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України.