Справа № 22-5836/2007 р.                               Головуючий
у 1 інстанції Нікіфоров М. Ю.
19                                                       Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

14
серпня 2007 року                                                                    м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі:

Головуючого
Голубинського А.М,  суддів Жданової B.C.,
Прокопчук Л.М. ,
при секретарі Бондаренко Н.М. ,
за участю позивачки ОСОБА_1,
представників відповідачів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.  Донецьку апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у м.  Харцизьку та Відкритого акціонерного
товариства „Сілур" на рішення Харцизького міського суду Донецької області
від 01 червня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства „Сілур" та виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у м.  Харцизьку про стягнення
недоплаченої суми відшкодування шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Харцизького міського суду Донецької області від 01 червня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі.

В
апеляційних скаргах ВАТ „Сілур" та виконавча дирекція Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у м.  Харцизьку просять скасувати
рішення суду,  яким задоволені у повному
обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення недоплаченої суми відшкодування
шкоди та постановити нове рішення,  яким
відмовити у задоволені позовних вимог. Посилались на те,  що рішення суду першої інстанції ухвалено з
порушенням вимог матеріального та процесуального права,  а також суд неповно з"ясував обставини,  які мають істотне значення для правильного
вирішення заявлених вимог.

Звертаючись
до суду з даним позовом позивачка посилалась на те,  що знаходилась у трудових відносинах з ВАТ
„Сілур",  де отримала професійне
захворювання. Висновком МСЕК з грудня 1991 року їй встановлено втрату 50 %
працездатності та вона визнана інвалідом третьої групи. У зв"язку з
професійним захворюванням відповідач з грудня 1991 року виплачував їй
відшкодування шкоди. З 01.05.1992 року у відповідності до постанови Кабінету
Міністрів України № 276 від 26 травня 1992 року „О заходах по виконанню постанови
Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року" з урахуванням отриманої
пенсії 1224 крб. їй виплачувалось відшкодування шкоди у розмірі 3600, 41 крб. З
24 листопада 1992 року діє Закон України „Про охорону праці" згідно якого
виплата відшкодування шкоди здоров"ю виплачується робітнику у повному
обсязі,  при цьому пенсія   та
інші   доходи   не
враховуються.   Відповідачем   ВАТ
„Сілур"   вірно   був

розрахований
середній заробіток за січень-квітень 1992 року у розмірі 9648, 82 грн. З 01
серпня 1992 року згідно наказу №153 від 27.07.1992 року на підприємстві були
підвищені тарифні ставки та оклади в два рази,
але відповідач даний коефіцієнт для перерахунку розміру відшкодування
шкоди не застосував зовсім.  З 01.12.1992
року згідно наказу № 1113 від 14.12.1992 року відповідач знову підвищив тарифні
ставки та оклади,  та збільшив суму
втраченого заробітку у два рази,  але це
збільшення не до всієї суми відшкодування,
а тільки до суми виплати - 3600, 41 крб. без урахування пенсії. Через
зазначене відповідач неправильно нарахував суму відшкодування шкоди.
Вважає,  що в зв"язку з
застосуванням всіх коефіцієнтів недоплата сум відшкодування шкоди дорівнюється
при умові втрати працездатності 50% - 8578, 07грн.. Згідно попереднього рішення
суду на її користь було стягнуто 924.74 грн. і цю суму вона отримала,  а тому сума недоплати складає 7653, 33 грн..
Вважає,  що сума щомісячної страхової
виплати з 01.04.2001 року повинна складати -235, 28 грн. до зміни ступеня
втрати професійної працездатності та щорічного підвищення страхових виплат. З
квітня 2001 року ФССНВВтаПЗ України почав виплачувати страхові виплати у
розмірі 131, 50грн.,  як було розраховано
згідно попереднього рішення суду,  однак
фактично повинно були проводити виплати з суми 235, 28 грн.

Враховуючи наведене просила стягнути з ВАТ „Сілур" недоплату
відшкодування шкоди в сумі 7653, 33 грн.,
а також забов"язати ФССНВВтаПЗ України з 01.04.2001 року проводити
виплати відшкодування шкоди у сумі 235, 28 грн. та провести перерахунок з
врахуванням ступеня втрати працездатності та щорічних підвищень сум
відшкодування.

Заслухавши
доповідь судді апеляційної інстанції,
пояснення осіб які беруть участь у справі,  дослідивши матеріали цивільної справи,  перевіривши доводи апеляційних скарг,  апеляційний суд вважає,  що апеляційні скарги підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи
справу по суті,  суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку,  що ВАТ
„Силур" повинно виплатити позивачці ОСОБА_1 недоплату відшкодування шкоди,  в зв"язку з втратою професійної
працездатності.

Проте,  апеляційний суд вважає безпідставними
висновки суду першої інстанції відносно того,
що перерахунку підлягає сума відшкодування шкоди з 01.08.1992 року. З
матеріалів справи вбачається,  що
розглядаючи заявлені вимоги ОСОБА_1,  суд
першої інстанції не прийняв до уваги,
роз"яснення надані в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України
„Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" від 27.03.1992 року № 6 ( зі змінами та доповненнями) згідно яких
..."вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів,  раніше визначених судом або
роботодавцем,  підлягають
задоволенню,  за час,  що не перевищує трьох років". Враховуючи
наведене,  апеляційний суд приходить до
висновку,  що з урахуванням усіх
коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та окладів позивачці ОСОБА_1 підлягає
стягненню з ВАТ „Сілур" недоплата по відшкодуванню шкоди за період з
01.07.1997 року по 01.04.2001 року виходячи з наступного розрахунку.

Так,  з 01.07.1997 року по 01.04.2001 року сума
недоплат ОСОБА_1 складає: 235.28 х 46 = 10822, 88 грн. За цей час позивачці
було виплачено: з 01.06.1997 року по 01.02.2000 року = 102.78 х 32 = 3288.96
грн.; з 01.02.2000 року по 01.05.2000 року = 107.32x3 = 321.96 грн.; з
01.05.2000 року по 01.09.20000 року = 113.87 х4 = 455.48 грн. ; з 01.09.2000
року по 01.04.2001 року 120.20 х 7 = 841.40 грн.,  а всього на загальну суму 4907.80 грн.. В
судовому засіданні достовірно встановлено,
що рішенням Харцизького міського суду від 16.05.2001 року,  яке набрало законної сили,  на користь позивачці ОСОБА_1 було стягнуто з
ВАТ „Сілур" недоплату відшкодування шкоди в сумі 924, 74 грн.,  і ці гроші вона отримала.

за таких
обставин,  сума недоплат відшкодування
шкоди складає 4990.34 грн.( 10822.88 -4907.80 грн. - 924.74 грн. = 4990.34
грн.) і ця сума підлягає стягненню з ВАТ „Сілур" на користе ОСОБА_1.

Відповідно до  ст.  309 ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої

інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність
висновків суду

обставинам справи.                                              ,

Враховуючи
наведене апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції,
в частині стягнення з ВАТ „Сілур" на користь ОСОБА_1 недоплати
відшкодування шкоди за період з 01.08.1992 року по 01.04.2001 року в сумі
7653.33 грн. підлягає зміні,  а в іншій
частині,  рішення суду відповідає
фактичним обставинам та вимогам матеріального і процесуального права,  тому підстав для його скасування чи зміни у
цієї частині апеляційний суд не вбачає.

На
підставі наведеного,  керуючись  ст.
ст.  307,  309, 316 ЦПК України,  апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційні скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у м.  Харцизьку та Відкритого
акціонерного товариства „Сілур" задовольнити частково.

Рішення
Харцизького міського суду Донецької області від 01 червня 2007 року
змінити,  стягнути з Відкритого
акціонерного товариства „Сілур" на користь ОСОБА_1 недоплату відшкодування
шкоди за період з 01.07.1997 року по 01.04.2001 року в сумі 4990 грн. 34 коп.. В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  може бути оскаржено у касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.