Справа № 22-887                                                Головуючий у 1 інстанції - Піскунов В.М..
Категорія№ 15                                                Доповідач- Шимків С.С.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

13 листопада 2007 року                                                                                           м. Рівне

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Рівненської

області у складі: головуючого  судді                                                      Василевича B.C.

суддів                                            -
Гордійчук C.O., Шимківа С.С.

з участю секретаря судового
засідання    -                                             Чалої Н.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Костопільського районного суду від 04 квітня 2007
року у справі за позовом приватного підприємства фірма
"Еней" до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди
приміщення, майна та стягнення заборгованості, -

встановила:

Рішенням
Костопільського районного суду від 04 квітня 2007 року задоволено позов
приватного підприємства фірма "Еней" до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди приміщення, майна
та стягнення заборгованості за договором оренди.

Розірвано договір оренди приміщення та майна від 14 березня 2006 року, укладений між ППФ "Еней" та ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ППФ "Еней" заборгованість по оренді в
розмірі 325000 грн. та витрати по справі.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи. Судом допущено порушення норм матеріального права. Суд не застосував закон, який
підлягає застосуванню. У порушення
вимог ст.ст. 793, 794 ЦК України договір оренди не був
нотаріально посвідчений та не був у встановленому порядку зареєстрований
органом влади. За таких обставин він повинен був бути визнаним нікчемним на
підставі ст. 220 ЦК України. Фактично їй не передавалися
в оренду приміщення та майно і вона не могла ними
розпоряджатися. Заперечує дійсність вказаного договору.

Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення
про відмову у

задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

2

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте, суд першої інстанції вказаних вимог закону належним чином не виконав.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений
договір оренди приміщення та майна, згідно якого
відповідачка зобов"язана була сплачувати орендну плату у розмірі та строки, обумовлені в договорі. Оскільки, взятих
на себе зобов'язань вона не виконувала то
позивач на законних підставах звернувся у суд за захистом своїх прав та поставив питання про розірвання договору оренди.
Також суд встановив, що оспорюваний договір оренди
відповідає вимогам діючого законодавства.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитися
не може.

Згідно ч. 2 ст. 793 ЦК України, в редакції, що діяла на час
укладення оспорюваного договору оренди та на
час звернення позивача до суду, договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягав нотаріальному посвідченню. Такий
договір, згідно ст. 794 цього ж кодексу, підлягав державній
реєстрації. (Законом України від 20.12.2006 р. N 501-V у вказані статті внесено відповідні зміни, відповідно до яких зазначений річний
строк збільшено до трьох років).

Статтею 799 ЦК встановлено, що договір найму
транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню.

Статтею 203 цього ж кодексу визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства.

2.       Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

3.       Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

4.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5.       Правочин має бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

6.     Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може

суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних

дітей.

Згідно ст. 220 ЦК у разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але одна із сторін
ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд

3

може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне
нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За правилами ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2006 року між приватним підприємством фірмою "Еней" та ОСОБА_1 було
укладено письмово договір оренди приміщення і майна згідно
переліку, що міститься у додатку № 1 до договору, з
правом його викупу, строком до 31 грудня 2007 року (а.с. 3-4).

У перелік орендованого майна входило приміщення пункту екіпіровки в якому розміщено обладнання по обробці граніту, автомобіль
КАМАЗ
з причепом та автомобіль марки УАЗ.

Договір оренди не був у встановленому порядку нотаріально посвідчений та не був
зареєстрований органом влади.

За таких обставин його слід вважати нікчемним та таким, що не породжує правових
наслідків.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

З позовної заяви вбачається, що ІШ фірма "Еней" звернулася у суд
з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору
оренди та стягнення заборгованості.

Постановляючи рішення про задоволення позову суд також встановив, що оспорюваний договір оренди відповідає вимогам діючого
законодавства і є дійсним.

Проте, ПП фірма "Еней" з такими позовними вимогами не зверталася.
Таким чином, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог.

За наведених обставин, коли рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову
у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203,
215, 220, 793, 794, 799 ЦК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Костопільського районного
суду від 04 квітня 2007 року скасувати.

Приватному підприємству фірма "Еней" у задоволенні позову до
ОСОБА_1 про розірвання договору оренди приміщення, майна та стягнення
заборгованості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно. Воно може бути
оскарженим безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його
проголошення.