Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Справа
№22ц-3227/2007р.
Доповідач - Станкевич
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
вересня 2007 року.                                                                                               м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого
- Станкевича В.А.

суддів                                         - Бабія
А.П.

- Ступакова О.А.
при секретарі - Переверзевій Н.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Державного підприємства Міністерства оборони України „Південь" (далі по
тексту ДП МО України
«Південь») про зобов'язання передати новостворене нерухоме майно та визнання
права власності,  за апеляційною скаргою
Державного підприємства Міністерства оборони України „Південь" на рішення
Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 грудня 2006 року, -

встановила:

12
грудня 2006 року позивач звернувся до суду з позовом до ДП МО України
«Південь»,  про зобов'язання виконати
умови договору та визнання права власності,
але в подальшому,  в порядку  ст.  31
ЦПК України,  позовні вимоги змінив.

Так,  позивач,
посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань за договором
інвестування,  просив суд зобов'язати
відповідача передати позивачу новостворене нерухоме майно у вигляді
складсько-торгового приміщення,  а також
визнати за позивачем право власності на це складсько-торгове приміщення.

В судовому
засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник
відповідача позов визнав.

Рішенням
Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 грудня 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволені.

Зобов'язано
посадових осіб ДП МО України
«Південь» передати ОСОБА_1 складсько-торгівельне приміщення площею 80, 3
м.  кв.
в місці,  яке зазначено на плані під
№С1-26,  на земельній ділянці АДРЕСА_1.

Визнано за
ОСОБА_1 право власності в порядку договору інвестування на
складсько-торгівельне приміщення площею 80, 3 м.  кв.
,  в місці,  яке зазначено на плані під №С1-26,  на земельній ділянці АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та направлення
справи на новий розгляд.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши
доповідача,  доводи апеляційної

2

скарги,  перевіривши законність і обгрунтованість
рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

Як
встановлено судом 12 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ДП МО України
„Південь" було укладено інвестиційний договір під № 250 на будівництво
складсько-торгового приміщення,  відповідно
до якого ОСОБА_1 зобов'язується надати ДП МО України «Південь» фінансові
ресурси в розмірі 93000 гривень,  а ДП МО
України «Південь» зобов'язується за ці фінансові ресурси провести будівництво
складсько-торгівельного приміщення,  в
місці,  яке зазначено,  на плані під № 1-26,  на земельній АДРЕСА_1,  після чого ДП МО України «Південь»
зобов'язується передати у користування ОСОБА_1 зазначене приміщення не пізніше
07.11.2006 року.(а.с.  5)

Відповідно
до квитанцій ДП МО України «Південь» № 6515 від 11.08.2005 року; № 626 від
20.11.2006 року; № 5606 від 15.11.2006 року,
ОСОБА_1 сплачено 93 000 гривень,
що підтверджує виконання ним умов договору.(а.с.  7-9)

Для
будівництва зазначеного складсько-торгового приміщення представником
відповідача було отримано всі необхідні дозволи та укладено договір на
будівництво з СУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд»,
яке проводило будівництво,  що
підтверджується дозволом Інспекції ДАБК Овідіопольського району № 8 від
21.07.2003 року та договором № б/н від 09.08.2005 року.(а.с.  12-15)

Земельна
ділянка,  на якій розташований зазначений
об'єкт нерухомості,  знаходиться в
постійному користуванні ДП МО
України «Південь»,  що
підтверджується державним актом на право постійного користування земельною
ділянкою І-ОД №004805,  виданого на підставі
рішення Авангардівської сільської ради № 185 від 10.06.2003 року. Земельна
ділянка була виділена для приміщення складсько-торгового комплексу,  тобто при будівництві не було порушення
цільового призначення земельної ділянки.(а.с.
11,  20-26)

Після
завершення будівництва було проведено перевірку про готовність зазначеного
об'єкту нерухомості та відповідності його існуючим будівельним,  архітектурним,  протипожежним,  санітарним нормам та правилам,  що підтверджується актом робочої комісії від
05.12.2004 року,  а також проведеною
судовою будівельно-технічною експертизою від 18.12.2006 року. (а.с.  30-32).

Відповідно
до цієї експертизи,  площа
складсько-торгівельного приміщення складає 143, 2 м. ,  а вартість складає 78717 гривні,  але в зв'язку з тим,  що відповідно до дозволу на виконання
будівельних робіт № 8 від 21.07.2003 року та комплексним висновком № 100 від
14.05.2002 року (а.с.  17-18),  відповідачу було надано дозвіл на будівництво
тільки 80, 3 м. ,  суд першої інстанції
обґрунтовано вважав можливим визнати вірним будівництво тільки у розмірі 80, 3
м2,  а в іншій частині признав
будівництво самовільним.

Згідно  ст.
392 ЦК України,  власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності,  якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою,  а також у разі втрати ним документа,  який засвідчує його право власності.

Відповідно
до ч. 2  ст.  331 ЦК
України,  право власності на
новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Згідно  ст.
526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,  що звичайно ставляться.

З
протоколу судового засідання вбачається,
що представник ДП МО
України «Південь» позов визнав та пояснив,
що вищезазначене складсько-торгове приміщення було передано в
користування позивачу.

Оскільки
суду не було надано належних доказів факту прийому-передачі зазначеного об'єкту
нерухомості,  суд першої інстанції
обґрунтовано вважав за можливе задовольнити вимогу позивача щодо зобов'язання
відповідача передати позивачу цей об'єкт нерухомості.

Представник відповідача пояснював невиконання умов
договору тим,  що СУ-463 ВАТ
«Чорноморгідробуд» не виконало умови договору та в передбачений договором строк
не здало в експлуатацію всі об'єкти нерухомості.

3

Інших
спорів,  предметом яких є зазначене вище
нерухоме майно - немає,  що
підтверджується довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна
№ 10543676-д,  виданою філією «ДП
«Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 19.12.2006 року,  та витягом з Єдиного реєстру заборон
відчуження нерухомого майна на запит органу державної влади № 10543676,  виданого Одеською філією «ДП «Інформаційний
центр» Міністерства юстиції України від 19.12.2006 року.

В
зв'язку з вищезазначеним,
враховуючи,  що відповідач не
виконує всіх умов договору,  позивачем
було повністю виконано свої зобов'язання по договору,  будівництво завершено та відповідає
будівельним,  протипожежним,  санітарним нормам та правилам,  іншим чином позивач не може оформити свої
права власника,  суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про те,
що позовні вимоги,  в частині
передачі позивачу технічних документів на об'єкт нерухомості та в частині
визнання за ним права власності підлягають задоволенню.

Ствердження
апелянта про те,  що судова
будівельно-технічна експертиза,  яка є в
матеріалах справи,  не проводилась,  не відповідають дійсності,  оскільки в матеріалах справи є висновок
проведеної експертизи (а.с.  30-32).
Експертиза призначалася судом,  експерт
був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за
відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. При
таких даних у суду не має сумнівів в дійсності проведення судової
будівельно-технічної експертизи від 19.12.2006 року.

Що
стосується посилання апелянта на те,  що
не залучені до участі в справі представники підрядних будівельних
компаній,  то суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те,  що в матеріалах
справи відсутні дані,  які б
підтверджували,  що розгляд цієї справи
якимось чином зачіпає їх інтереси.

Крім
того в судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта
заявив,  що в нього не має ніяких доказів
які б підтверджували доводи апеляційної скарги.

Таким
чином апелянтом та його представниками не надано переконливих доказів
того,  що відповідач не мав законних
повноважень щодо укладання та виконання умов вищевказаного договору
інвестування.

Враховуючи
все вищевикладене,  колегія вважає,  що суд першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив,  а наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись  ст.
ст.  304,  305,
307,  308,  313,
ч. 1 п. 1  ст.  314,
315,  317,  319 ЦПК України,  судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України „Південь" -
відхилити,  рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 22 грудня 2006 року по справі за позовною
заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України
„Південь" про зобов'язання передати новостворене нерухоме майно та
визнання права власності - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення,  однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
законної сили до суду касаційної інстанції