Справа № 22ц-1703/2007                                                   Головуючий
у першій інстанції -
Новак А.В. Доповідач - Лазоренко
РІШЕННЯ

іменем       України

14 листопада 2007 року                                                                                  місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Литвиненко І.В.

суддів - Лазоренка М.І., Редьки А.Г.

при секретарі - Рябчук С.В.

за участю - ОСОБА_1., ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними
скаргами відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Прилуки Чернігівської області таОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 3 липня 2007 року у справі за позовомОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Прилуки
Чернігівської області про стягнення заборгованості по страхових виплатах та
зобов'язання відповідача проводити перерахування-коригування виплат втраченого
заробітку в разі зростання рівня середньої заробітної плати, -

встановив:

У травні 2003
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1119 грн.
заборгованості по виплаті щомісячного страхового відшкодування за період з
березня 2002 року по 1.04.2003 року, 946 грн. компенсації за ненадану путівку
на санаторно - курортне лікування, 790, 54 грн. витрат на санаторно-курортне
лікування у вересні та жовтні 2003 року , 5000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, заподіяної неправомірними діями начальника відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Прилуки та судових витрат. Також просив
зобов'язати відповідача надавати йому щорічно санаторно-курортну путівку,
проводити розшифровку страхових сум при їх виплаті, проводити страхові виплати
за поточний місяць протягом

2

місяця, проводити перерахунок відшкодування втраченого
заробітку в разі зростання рівня середньої заробітної плати.

20.11. 2003 року
ОСОБА_1 подав заяву до суду про доповнення позовних вимог і просив стягнути з
відповідача 2047,67 грн. по виплаті щомісячного страхового відшкодування за
період з березня 2002 року по листопад 2003 року.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням
Прилуцького міського суду від 12 січня 2004 року позовні вимоги задоволено
частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 3750 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди у зв'язку із неправомірними діями начальника
відділення Фонду, 750,54 грн. - різниці витрат, понесених на лікування в
санаторії ім. Наговіцина м. Євпаторія у вересні-жовтні 2003 року, 100 грн.
судових витрат. Зобов'язано відповідача надавати щорічно позивачеві
санаторно-курортну путівку, проводити розшифровку страхових сум при їх виплаті
та виплачувати страхові виплати за поточний місяць протягом такого. В решті
позову відмовлено.

Додатковим
рішенням від 4 лютого 2004 року з відповідача на користь позивача стягнуто
110,10 грн. допомоги на сторонній догляд за вересень-жовтень 2003 року.

Ухвалою
місцевого суду від 12 січня 2004 року справу за позовом ОСОБА_1. до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Прилуки в частині позовних
вимог про стягнення заборгованості по страхових виплатах та зобов'язання
проводити перерахунок відшкодування втраченого заробітку в разі зростання рівня
середньої заробітної плати провадженням закрито.

Ухвалою
апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2004 року апеляційні
скарги сторін на рішення Прилуцького міського суду від 12 січня 2004 року та
додаткове рішення від 4 лютого 2004 року відхилені, а рішення залишені без
змін.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1. на ухвалу цього суду від 12 січня 2004 року задоволено.
Зазначену ухвалу суду скасовано, а справу в частині позовних вимог про
стягнення заборгованості по страхових виплатах та зобов'язання проводити
перерахунок відшкодування втраченого заробітку в разі зростання рівня середньої
заробітної плати повернуто на новий розгляд.

Непогоджуючись з
ухвалою апеляційного суду від 19.07.2004 року та рішенням Прилуцького суду від
12.01.2004 року ВВД ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань подало касаційну скаргу, яка ухвалою касаційної колегії суддів
апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2007 року   відхилена.

15.05.2006 року
ОСОБА_1 подав зміни та доповнення до позовної заяви й просив стягнути з
відповідача на його користь недоплачені страхові виплати за період з 1.03.2002
року по 1.03. 2006 року в сумі 6113,18 грн. Мотивуючі позовні вимоги тим, що
відповідач в порушення вимог законодавства не провів коригування страхової
виплати   у зв'язку зі зростання

3

у попередньому календарному
році середньої заробітної плати у галузях національної економіки, зокрема
1.03.2002 року за коефіцієнтом - 1,193 та 1.03.2003 року на коефіцієнтом -
1,182 , а в подальшому коригування страхових виплат проводилось   виходячи з їх менших сум. (а.с.331)

Рішенням
Прилуцького міськрайонного суду від 3 липня 2007 року позов ОСОБА_1. до
відповідача про стягнення заборгованості по страхових виплатах та зобов'язання
відповідача проводити перерахування-коригування виплат втраченого заробітку в
разі зростання рівня середньої заробітної плати -задоволено частково.

Стягнуто з
відповідача 3173,28 грн. заборгованості по страхових виплатах та його
зобов'язано проводити ОСОБА_1 перерахування-коригування страхових виплат
втраченого заробітку в разі зростання рівня середньої заробітної плати.

Непогоджуючись з
наведеним рішенням відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.
Прилуки Чернігівської області подало апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення районного суду та постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову. Зазначаючи, що рішення постановлено з порушення норм
матеріального права. Так, відповідно до ст. 29 Закону України № 1105 -XIУ від
23.09.1999 року відділення Фонду постійно проводить перерахування сум
щомісячних страхових виплат у разі зростання у попередньому календарному році
середньої заробітної плати у галузях національної економіки України з 1 березня
наступного року , при цьому зазначена раніше сума щомісячної страхової виплати
зменшенню не підлягає. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 34 даного Закону, у разі
коли потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію
по інвалідності у зв'язку з тим самим нещасний випадком, їх сума не повинна
перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження
здоров'я, тому відділення фонду брало до уваги суму пенсії, яку отримував
позивач, при проведенні перерахунку і сума страхової виплати залишалась без
змін. 31.12.2003 року ОСОБА_1 перейшов на пенсію за віком і з цього моменту
йому проводилось коригування даних виплат, а тому заборгованість фонду
відсутня.

Непогоджуючись з
рішенням суду ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення
районного суду змінити, у відшкодування заборгованості по страхових виплатах
стягнути з відповідача 6113,18 грн.. В іншій частині рішення районного суду
просить залишити без змін.

ОСОБА_1
апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення районного суду є помилковим,
економічно не обґрунтованим, яке прийняте з порушенням чинного законодавства,
оскільки встановлені судом суми боргу за відповідний період не відкориговані на
всі, встановлені по роках, коефіцієнти підвищення страхових виплат.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга відділення виконавчої дирекції

4

Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Прилуки Чернігівської області підлягає задоволенню, а апеляційна скарга
ОСОБА_1. підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення вимог позивача та постановляючи ухвалу від
25.07.2007 року про виправлення арифметичних помилок, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачу була призначена страхова виплата втраченого
заробітку у розмірі 264 грн.93 коп.. Відповідач в порушення вимог ст. 29 Закону
України № 1105 -XIУ від 23.09.1999 року, не провів позивачу коригування
страхової виплати у зв'язку зі зростання у попередньому календарному році
середньої заробітної плати у галузях національної економіки України, 1.03.2002
року на коефіцієнт 1.193,/264,93 х 1.193 =316,06 /. Недоплачена суму страхової
виплати за місяць становить 51,13 грн. / 316,06 - 264,93= 51,13грн./, а за
відповідний період в сумі 613,56 грн..

1.03.2003 року
відповідачем не проведене коригування страхової виплати на коефіцієнт 1.182
/316,06 х 1.182 =373.58 грн/. Недоплачена суму страхової виплати за місяць
становить 57,52 грн./373.58 - 316,06 = 57,52 грн. / , а за відповідний період в
сумі   690.24 грн..

1.03.2004 року
відповідачем коригувалась сума страхової виплати на коефіцієнт 1.152, а
1.03.2005 року на коефіцієнт 1.238, проте без урахування визначених вище судом
сум щомісячних страхових виплат у 2002, 2003 роках, у зв'язку з чим сума боргу
відповідача перед позивачем за період з 1.01.2002 по 1.03.2006 року становить 3
173,28 грн..

Однак, з таким
висновком суду не можна погодитися, оскільки він дійшов його з порушенням норм
матеріального закону.

Відповідно до
матеріалів справи рішенням Прилуцького міського суду Чернігівської області від
5.06.2001 року, яке набрало законної сили, з ВАТ „Пластмас-Прилуки" на
користь ОСОБА_1. з 1.06.2001 року підлягає стягненню, щомісячно і довічно, у
рахунок відшкодування втраченого заробітку - 264 грн.93 коп../а.с.10-11/.

Згідно довідки
МСЕК ОСОБА_1 встановлена 1 група інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом,
/а.с.42, 14-16/

Згідно акту №
260 від. 26.10.2001 року особову справу ОСОБА_1. передано до Прилуцького
відділення виконавчого Фонду соціального страхування /а.с.13/

Відповідно до ч.
1 ст. 15 Закону № 1105-XIV
від 23 вересня 1999 року страхування від нещасного випадку здійснює Фонд
соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна
організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням.

Частиною 2 ст.
16 Закону № 1105-XIV
від 23 вересня 1999 року передбачено, що безпосереднє управління Фондом
соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та
виконавча дирекція.

Згідно зі ст. 17
Закону № 1105-XIV
від 23 вересня 1999 року правління Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, зокрема, спрямовує і контролює   діяльність
виконавчої   дирекції   Фонду
та   її   робочих
органів;

5

затверджує інструкцію про порядок перерахування, обліку
та витрачання страхових коштів, погоджену з Національним банком України і
спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, інші нормативні
документи, що регламентують внутрішню діяльність Фонду.

Рішення
правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов'язковим для
виконання всіма страхувальниками та застрахованими.

Частиною 2 ст.
29 Закону № 1105-XIV
від 23 вересня 1999 року передбачено, що перерахування сум щомісячних
страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному
році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування
провадиться з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума
щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Згідно з п.
4.4.2. - 4.4.4. Порядку призначення та здійснення страхових виплат потерпілим
(членам їх сімей), узгодженого з Міністерством праці та соціальної політики
України й затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31
січня 2002 року № 7 (діючого на час виникнення спірних відносин) - при
проведенні перерахування щомісячних страхових виплат з 1 березня кожного року
середньомісячна заробітна плата підлягає коригуванню. При цьому відкоригована
середньомісячна заробітна плата не може перевищувати встановлену на дату
настання права на перерахування максимальну величину (граничну суму) заробітної
плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески до Фонду.

Перерахування
щомісячних страхових виплат проводиться з урахуванням вимог абзацу третього
частини першої статті 34 базового Закону № 1105-XIV від 23 вересня 1999 року, а саме: у разі, коли
потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по
інвалідності у зв'язку з одним і тим самим нещасним випадком або професійним
захворюванням, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Сума
перерахованої щомісячної страхової виплати та пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (станом на 1
березня відповідного року) обмежується відкоригованим середньомісячним
заробітком потерпілого.

При
перерахуванні щомісячних страхових виплат з 1 березня для коригування
середньомісячної заробітної плати застосовується коефіцієнт, на який
перераховуються щомісячні страхові виплати потерпілим (членам їх сімей) за
рішенням правління Фонду.

З матеріалів справи вбачається, що       ОСОБА_1 відповідачем

проводились
розрахунки щомісячний страхових виплати у зв'язку зі зростання

у попередньому
календарному році середньої заробітної плати
у галузях

6

національної
економіки 26.03.2002 року на коефіцієнт 1,193 (264,93x1.193

=316,06 - відкоригована
середньомісячна з/плата, 316, 06 +129 пенсія по

інвалідності
=445,06,   264,93 +129 = 393,93 грн.) (
а.с.37) та 28.03.2003 року

на коефіцієнт 1,182 (264,93 х 1,182
=313,15 - відкоригована середньомісячна з/плата, 313,15 +141,90 пенсія по інв.=445,05,
264,93 + 141,90 =406,83грн.) (а.с.62), проте враховуючи, що розмір встановленої
страхової виплати і розмір пенсії по інвалідності призначеної у зв'язку з одним
і тим самим нещасним випадком в сумі перевищує відкоригований середньомісячний
заробіток потерпілого, відповідач у відповідності до вимог абзацу третього
частини першої статті 34 базового Закону № 1105-XIV та п.
4.4.2. - 4.4.4. зазначеного Порядку, продовжив виплачувати страхову виплату у
раніше встановленому розмірі - 264,93 грн..

Відповідно до
довідки управління Пенсійного фонду України ОСОБА_1 з 31.12.2003 року замість
пенсії по інвалідності почав отримувати пенсію за віком./ а.с.248/. У зв'язку з
чим, відповідно до п 4.4.10 Порядку, який передбачає, що в разі коли потерпілий
замість пенсії по інвалідності вибрав після 1 березня поточного року інший вид
пенсії, щомісячна страхова виплата проводиться у розмірі , що мала бути
призначена потерпілому на 1 березня поточного року без урахування суми пенсії
по інвалідності з дня призначення йому обраного виду пенсії. Відповідачем
постановою від 15 січня 2004 року ОСОБА_1 призначена щомісячна страхова виплата
у розмірі 313,15 грн. / 264,93 х 1.188 = 313,15 грн./ Виплата якої проводилась
з 31.12.2003 року, (а.с.255).

В    подальшому,                  перерахунки    страхової
виплати    у в'язку    зі

зростанням у попередньому календарному році середньої
заробітної плати у галузях національної економіки, ОСОБА_1 проводились у
відповідності з чинним законодавством та постановами правління Фонду від
24.02.2004 №5 ( на коефіцієнти 1,152) та від 28.02.2005 року №3 (на коефіцієнти
1,238) (313,15 х 1,152= 360,75 та 360,75 х 1,238 = 446,61), що підтверджується
довідкою відділення Фонду/а.с.339/

Таким чином,
проведені відділенням Фонду перерахунки належних ОСОБА_1 щомісячних страхових
виплат ґрунтується на вимогах діючого на той час законодавства, а висновок суду
1 інстанції було зроблено з порушенням вимог абзацу третього частини першої
статті 34 та ч. 2 ст. 29 Закону № 1105-XIV
від 23 вересня 1999 року.

Крім   того,
з      матеріалів
справи      вбачається,   що відповідачем

перерахування сум щомісячних страхових виплат у разі
зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях
національної економіки, проводиться з 1 березня наступного року, тобто у
відповідності до вимог ч.2 ст. 29 Закону № 1105-XIV.

За таких
обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для
задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що
судом при вирішенні спору неправильно застосовані норми матеріального права,
рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в
позові.

7

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1., що відповідач у порушення

вимог
законодавства, невірно провів коригування сум належних йому стразових

виплат, апеляційний    суд
знаходить    безпідставними    та
такими,    що

спростовуються дослідженими судом доказами.

Керуючись
ч.1ст.34 та ч.2ст.29 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и
р і ш и в:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у м. Прилуки Чернігівської
області - задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайсуду від 3 липня 2007 року -
скасувати.

У задоволенні
позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по страхових виплатах та
зобов'язання відповідача проводити перерахування-коригування виплат втраченого
заробітку в разі зростання рівня середньої заробітної плати - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Рішення суду
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.