Справа №2-1065-1/07
Рішення

Іменем   України

14.05.2007 року.
Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючої
- судді                 Наборозняка М.І.

при
секретарі                         Савченко Т.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного
Управління військової служби правопорядку Збройних Сил України про стягнення
різниці в грошовій надбавці за безперервну військову службу та стягнення
компенсації з продовольче забезпечення із врахуванням індексації за несвоєчасне
проведення вказаних виплат,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до Головного Управління військової
служби правопорядку Збройних Сил України про стягнення різниці в грошовій
надбавці за безперервну військову службу та стягнення компенсації з продовольче
забезпечення із врахуванням індексації за несвоєчасне проведення вказаних
виплат, мотивуючи тим, що він з 11.12.2006
року був звільнений з військової служби з посади начальника управління
безпеки дорожнього руху Головного управління військової служби правопорядку
Збройних Сил України за станом здоров*я. Його стаж служби становить 35 років 3 місяці.

Згідно з Указом Президента України Президента України від
05.05.03 № 389 "Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України
та Управління державної охорони України за безперервну службу" встановлено
щомісячну надбавку за безперевну службу у Збройних Силах України у відсотках до
грошового забезпечення. Така надбавкка виплачувалась йому у заниженому (на його
думку) розмірі: за період з травня по жовтень 2003 року та за період з січня по травень 2004 року
виплачувалось 20% замість 90%. Просить стягнути
різницю у фактично виплаченій та передбаченій Указом надбавці з відповідача.

Також просить зобов*
язати відповідача нарахувати йому компенсацію за неотримане продовльче
забезпечення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року №426 згідно з нормою
№1 із врахуванням коефіцієнту інфляції та стягнути її із відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав,
посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що передбачена
зазнача у позовній заяві позивача надбавка Указом Президента України позивачу
виплачувалась із врахуванням коштів, передбачених відповідними бюджетами та
наказу Міністра Оборони України від 26.05.2003 року №149 (який зареєстрований у
Міністерстві юстиції України), яким затверджена Інструкція про порядок і умови
виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах
України. Цією Інструкцією визначено, що розміри щомісячної надбавки (яку
оспорює позивач) щорічно встановлюються, виходячи із наявного фонду грошового
забезпечення, за рішенням Міністра Оборони України.

Із врахуванням бюджетних коштів до військових підрозділів (в тому числі до
підрозділу, в якому проходив службу позивач) телеграмами Міністерства Оборони
України доводились встановлені надбавки щомісячно, в тому числі по 20%, про які йде мова
у позовній заяві. За таких обставин відповідач не порушив норми законодавства
(Указу Президента України №389
від 5.03.2003 року,
враховуючи, що в ньому вказані граничні розміри надбавки - "до"
певного числа (процетнів),
і не вказані

мінімальні  розміри -  "від". Тому
відповідач  мав  право встановлювати    надбавки
в межах, визначених Міністром Оборони України.

Щодо
отримання компенсації за неотримане продовольче забезпечення, то дії
нормативних актів, які надають військовослужбовцю отримувати компенсацію за
неотримане продовольче забезпечення призупинені відповідно до ст. 2 Закону України
від 17.02.2000 року
"Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", який набрав
чинності 11.03.2000 року.

Суд розглядає справу відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦК України в межах заявлених вимог та
наданих доказів сторонами.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов
висновку, що позовне підлягає задоволенню за наступних підстав.

Суд
вважає, заперечення представника відповідача (а.с. 25-29) обгрунтованими
та правомірними та приймає їх за правове обгрунтування незадоволення вимог
позивача (не задовольняє їх на підставі зазначеного у запереченнях відповідача
законодавства), вважає, що відповідач мав право встановлювати надбавки (та
виплачувати їх позивачу) в межах передбачених розмірів Указом Президента
України №389 від 5.05.2003 року,
враховуючи, що норми Указу не передбачають обов*язок відповідача встановлювати
граничний розмір надбавок, а мав право встановлювати їх в межах «до» певного
розміру відсотків. Тому вимоги позивача щодо виплати йому різниці несплаченої
(на його думку) надбавик не грунтуються на чинному законодавстві.

Суд вважає, що при вирішення спору щодо компенсації
позивачу продовольчого забезпечення слід застосувати норми п.2 ст. Закону
України від 17.02.2000 року
"Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", який набрав
чинності 11.03.2000 року.
Оскільки зазначеним законом зупинено дію ст.9 Закону України від 20.12.1991
року «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
в частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації
замість продовольчого забезпечення, то суд відмовляє позивачу у задоволенні
його вимог   в цій частині.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 212-214,
ЦПК України , суд

Вирішив:

У задоволенні позову відмовити. Заява про апеляйційне оскарження рішення
суду    може бути подана протягом 10 днів з
наступного дня після її оголошення, апеляційна скарга до Апеляційного   суду м.Києва через районний суд-протягом 20 днів з дня  подання заяви.