Справа № 22 - 1909 / 2007                                                   Рішення постановлено під головуванням
Категорія 12                                                                                             судді Батрин О.В.
Доповідач: Оніщук В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

05 жовтня 2007 року                                                                                  місто Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого:  Оніщука В .В.

судців:                 Чорного В.І., Медяного В.М.

при секретарі: Петровській С.В.,

за участю
представника ОСОБА_1   - ОСОБА_5,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від
20.06.2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановила:

В лютому 2007
року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, яка внаслідок помилки була ним подарована
ОСОБА_2 згідно договору дарування від
07.02.2004 року і який був визнаний недійсним відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від
12.12.2006 року. Однак в січні 2007 року, при його зверненні в КП «ВООБТІ» для
оформлення права власності, йому стало відомо, що спірна квартира продана
ОСОБА_3згідно договору купівлі-продажу від 07.04.2005 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і чим
відповідно порушено його право
власності на зазначену квартиру, оскільки укладений між ним та ОСОБА_2 договір дарування квартири визнано недійсним з
моменту його укладення, а тому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений
07.04.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і визнати за ним право власності
на вказану квартиру.

В березні 2007 року ОСОБА_3 звернувся в суд із вищевказаним зустрічним позовом, посилаючись на те, що 07.04.2005 року між ним та
ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, згідно
якого він придбав квартиру АДРЕСА_1, при цьому
ними було дотримано всі вимоги чинного законодавства і відповідно він є добросовісним
набувачем, але його право власності на даний час оспорюється ОСОБА_1 і тому
просив визнати за ним право власності на зазначену квартиру.

Вказані позови об'єднані в одне
провадження.

2

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 20.06.2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу недійсним
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено та
визнано за останнім право власності на квартиру АДРЕСА_1 і стягнуто на його
користь з ОСОБА_1 кошти в сумі 30 грн., що складаються з витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення, яким його
позов задовольнити, а зустрічний позов ОСОБА_3 залишити без задоволення,
посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права та суд неповно з'ясував
обставини справи, що мають важливе значення для правильного вирішення
справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_1 і задовольняючи позов ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів того,
що ОСОБА_3 знав або повинен був
знати про те що, ОСОБА_2 не мала права продавати спірну квартиру, а тому за
своїм правовим статусом ОСОБА_3 є добросовісним
набувачем і що не має передбачених ст..388 ЦК України підстав для витребування
спірного майна.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки
висновки суду не відповідають обставинам
справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі пп. З і 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з
наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до договору
дарування від 07.02.2004 року ОСОБА_1 подарив ОСОБА_2 належну йому квартиру
АДРЕСА_1, яку остання продала ОСОБА_3,
згідно договору купівлі-продажу від 07.04.2005 року.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12.12.2006 року
вищевказаний договір дарування визнано недійсним
з тих підстав, що зазначений правочин позивачем було вчинено під
впливом помилки.

Відповідно до вимог ст..236 ЦК України нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його укладення.

Згідно ст..216 ЦК України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Судом встановлено, що належна позивачу квартира вибула з володіння
останнього помимо його волі та має бути йому
повернута, при цьому згідно вимог ст..658 ЦК України ОСОБА_2 не мала права на продаж зазначеної квартири, оскільки договір
дарування, за яким вона отримала квартиру є
недійсним з моменту укладення і відповідно укладений між нею та ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу суперечить вимогам закону та має бути визнаний
недійсним.

Також, судова колегія вважає, що
посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем і що спірна квартира не може бути у нього
витребувана є помилковим, оскільки відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.388 ЦК України власник має право
витребувати майно у добросовісного набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника, або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, що має місце в даному випадку.

3

Таким чином, судова колегія вважає, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню, а відповідно позовні вимоги ОСОБА_3
є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Крім того, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню кошти в сумі 4000 грн., які були виплачені останнім по
договору купівлі-продажу квартири.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 20.06.2007 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 07.04.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і зареєстрованим в реєстрі за №2732.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 4000 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двох
місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду України.