Справа № 22 - ц - 1777/2007р.                                    Головуючий у 1 ін ст.  - Смаль
Доповідач - Мельниченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

12 грудня 2007
року апеляційний суд Чернігівської області у складі: Головуючого - судді Бойко
О.В. Суддів - Мельниченка Ю.В.,
Мамонової О.Є.

При секретарі -
Пільгуй Н.В.

З участю
- ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  представника позивача ОСОБА_3

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Сосницького районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення за неможливістю спільного
проживання без надання іншого жилого приміщення,  -

установив:

Рішенням
Сосницького районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2007 року,  відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2  про виселення  за неможливістю спільного проживання без
надання іншого.,  жилого приміщення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення районного
суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог,  посилаючись на те,  що рішення суду є незаконним і підлягає
скасуванню,  оскільки судом неповно
з'ясовано обставини,  що мають значення
для справи,  а також висновки суду не
відповідають обставинам справи. Зазначає,
що суд дійшов до невірного висновку щодо неможливості визнати дії
відповідача такими,  що систематично
порушують правила громадського співіснування,
так як ОСОБА_2 двічі притягувався до адміністративної відповідальності

Постановами
Сосницького районного суду від 22.01.2007 року та від 6 серпня 2007 року за
вчинення правопорушень,  пов'язаних з
фізичним та психологічним насильством по відношенню до неї,  тому вважає,
що її позов слід було задовольнити,
відповідача виселити,  оскільки
відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі
питання,  що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України" при триваючій
антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному

2

порушенні,     якщо
раніше   вжиті   заходи
попередження   не   дали
позитивних результатів,   що і
мало місце в даному випадку.

В
запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує,   що апеляційна скарга позивачки є
необґрунтованою,   тому просив залишити
її без задоволення,   а рішення
Сосницького районного суду від 17 жовтня 2007 року - без змін.

В
засіданні апеляційного суду позивач просила апеляційну скаргу
задовольнити,   відповідач просив
відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши
доповідача,   пояснення учасників
судового розгляду,   дослідивши матеріали
справи,   обговоривши доводи апеляційної
скарги,   апеляційний суд приходить до
висновку про те,   що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Постановлюючи
рішення про відмову у виселенні ОСОБА_2
відповідно до  ст. 116 ЖК України
суд першої інстанції вірно визначивсь з відсутністю підстав для такого
виселення.

Відповідно
до вимог  ст. 116 ЖК України,   якщо наймач або інші особи,   які проживають разом з ним систематично
порушують правила співжиття,   що
унеможливлює проживання з ними в одній квартирі,   а заходи запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними,   виселення
таких осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

З
постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року „Про деякі
питання,   що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України" слідує,   що при вирішенні справ про виселення на
підставі  ст.  116 ЖК України осіб,   які систематично порушують правила співжиття
і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку,   слід виходити з того,   що при триваючій антигромадській поведінці
виселення винного може статися і при повторному порушенні,   як що раніше вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних результатів.

З
вищенаведеного вбачається,   що не
будь-яке порушення може стати підставою для виселення на підставі  ст. 116 ЖК України,   а лише таке котре відбувається в жилому
приміщенні і стосується відносин щодо користування жилими приміщеннями
осіб,   які проживають у них.

Притягнення
відповідача по справі ОСОБА_2  до
адміністративної відповідальності 22.01.2007 року та 06.08.2007 року за  ст.   ст.  173-2 ч.2 КУпАП не можна вважати такими,   що до відповідача були застосовані заходи
запобігання і громадського впливу,   які
він продовжував ігнорувати і після застосування таких заходів,   оскільки протиправна поведінка винної особи
повинна включати в себе навмисне ігнорування встановлених правил користування
жилим приміщенням,   невиконання вимог
дотримання тиші та інші навмисні дії,
що перешкоджають нормальному проживанню.

Апеляційний
суд вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись  ст.
ст.  303,   307,
308,   313-315,   317,
319 ЦПК України,   апеляційний
суд,  -

ухвалив:

3

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Сосницького районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,   але може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців,   з дня її проголошення.