Справа № 22ц-5427/2007                    Головуючий у 1 інстанції Федько С. П.,
- 40                                     Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Краснощокової Н.С. ,  суддів Ігнатової
Л.Є.,  Маширо О.П. при секретарі
Алекеєвій Г.Є.,  розглянув у відкритому
судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за   апеляційною
скаргою   ОСОБА_1   на
рішення Центрально-Міського районного суду м.  Горлівки Донецької області від 23 березня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Горлівського   державного
педагогічного   інституту   іноземних
мов   про поновлення на
роботі,  стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,  та відшкодування
моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1
звернулась до Апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 23 березня 2007 року,  яким їй у задоволенні позовних вимог було
відмовлено. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове,  яким задовольнити її позов. Посилається на
недоведеність обставин,  що мають
значення для справи,  які суд вважав
встановленими та,  що судом неправильно
застосовані норми матеріального права. А саме: суд безпідставно прийшов до
висновку,  що вона відповідно до наказу №
88-к від 04.09.2006 року була законно звільнена у зв"язку з закінченням
строку трудового договору згідно з п. 2
ст.  36 КЗпП України. Судом не
були здобуті фактичні відомості,  на
підставі яких можна було б стверджувати про наявність строкового трудового
договору між нею та відповідачем.  Крім
того,  п.3 ч.1  ст.  24
КЗпП України передбачено,  що при
укладенні контракту додержання письмової форми є обов"язковим.  Суд же у своєму рішенні зтверджує інше та
зазначає,  що у даному випадку укладення
трудового договору в письмовій формі не є обов"язковим.  Вважає,
що таким чином суд першої інстанції не застосував зазначену норму
права,  яка повинна бути застосованою.

В
засіданні апеляційного суду позивачка та її представник підтримали доводи
апеляційної скарги,  а представник
відповідача заперечував проти доводів скарги,
просив її відхилити,  а рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вваває,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню,  з наступних підстав.

Згідно  ст.
308 ЦПК України,  апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Судом
першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено,  що 29.09.2006 року позивачка звернулась до
суду з вказаним позовом до відповідача і зазначала,  що у вересні 1990 року була прийнята на
роботу в інстітут лаборантом.  01.09.1995
року була переведена викладачем англійської мови з іспитовим строком один рік.
31.08.1996 року була обрана по конкурсу викладачем кафедри фонетики і практики
англійської мови згідно з наказом № 95-к від 04.09.1996 року. 03.09.2001 року
вона була обрана по конкурсу викладачем кафедри фонетики і практики англійської
мови згідно з наказом № 76-к від 06.09.2001 року. Листом № 1968 від 20.06.2006
року вона була попереджена про необхідність подовження трудового контракту,  який між нею та відповідачем не укладався.
Наказом № 88-к від 04.09.2006 року вона була звільнена в зв"язку з
закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2  ст.  36
КЗпП України.

Вважає
своє звільнення незаконним,
оскільки,  приймаючи її за
конкурсом,  відповідач фактично уклав з
нею безстроковий договір. Ніякого іншого договору,  в тому числі контракту,  вона не підписувала та не могла його
передбачати. З причин протиправних дій відповідача відчуває душевні страждання.
Просить поновити її на роботі на посаді викладача кафедри фонетики та практики
англійської мови в Горлівському державному інституті іноземних мов. Стягнути з
відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Відмовляючи
в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того,  що окрема процедура наймання позивачки на
роботу на конкурсних засадах,  яка
виключає наявність договору на невизначении строк,  її поведінка,
яка свідчить про усвідомлення нею і погодження з терміном її подальшої
роботи п"ять років,  долучені до
матеріалів справи письмові докази підтверджують законність звільнення ОСОБА_1 в
зв"язку з закінченням строку дії договору.

Такий
висновок суду є правильним і він відповідає вимогам діючого законодавства.

Згідно  ст.  23
КЗпП України,  трудовий договір може бути
укладений на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін.

Строковий
трудовий договір укладається у випадках,
коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначении строк
з урахуванням характеру наступної роботи,
або умов її виконання,  або
інтересів працівника та в інших випадках,
передбачених законодавчими актами.

Відповідно
до ч.3  ст.  54 Закону України „ Про освіту" ,  прийняття на роботу науково-педагогічних
працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Пунктом
5.10 Положення про порядок наймання і звільнення педагогічних та
науково-педагогічних працівників закладів освіти,  що є у державній власності,  затвердженого наказом Міністерства освіти
України за № 293 від 05.08.1993 року (із подальшими змінами та доповненнями)
передбачено,  що посади за конкурсом
займаються на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін,
згідно з трудовим договором,
контрактом від одного до п"яти років.

З
урахуванням наведених,  діючих
законовачих актів,  суд прийшов до
правильного висновку,  що обрання за
конкурсом науково-педагогічних працівників,
до яких відноситься і позивачка, - це особлива форма наймання,  яка виключає наявність трудового договору на
невизначений строк. Тому трудові договори,
укладені з науково-педагогічними працівниками за результатами
конкурсу,  є строковими.

Суд
обгрунтовано дійшов висновку,  що за
результатами конкурсу,  позивачка двічі у
1996 року та у 2001 році,  обиралась на
посаду викладача кафедри фонетики та практики англійської мови і з нею
укладався двічі строковий трудовий договір терміном на п"ять років. Ці
обставини не спростовуються і самою позивачкою,
яка у своїй позовній заяві стверджує про проведення конкурсів (а.с.
2-3). Також,  із матеріалів справи
вбачається,  що 03.08.1996 року,  позивачка на ім"я ректора інституту
подала заяву про допуск її до участі у конкурсі на заміщення посад викладачів
кафедри фонетики та практики англійської мови. За результатами конкурсу вона була
обрана на зазначену посаду. 18.07.2001 року ОСОБА_1 знов звертається з заявою
про допуск її до участі у конкурсі на заміщення посади викладача кафедри
фанетики та практики англійської мови у зв"язку із закінченням строку
обрання.(а.с. 27, 30).

Усвідомлення
позивачкою,  що трудовий договір за результатами
конкурсу укладається на п"ять років,
незаперечення проти цього,  що
підтверджується заявами про допуск до участі у конкурсі,  з одного боку,  та допуск до участі у конкурсі,  видання наказу про обрання на посаду
викладача кафедри,  з іншого боку,  свідчить про погодження сторонами строку
обрання на посадах у 1996 році та у 2001 році.

З
урахуванням наведених обставин,
апеляційний суд вважає,  що між
відповідачем та позивачкою був укладений двічі строковий договір на п"ять
років,  відповідно до вимог передбачених
чинним на той час Положенням про порядок наймання та звільнення педагогічних
працівників та науково-педагогічних працівників закладів освіти,  що є у державній власності,  що надало підстави відповідачу наказом № 88-к
від 04.09.2006 року звільнити ОСОБА_1 з посад за п.2  ст.  36
КЗпП України - закінчення строку трудового договору.

За таких обставин,  суд першої інстанції,  правильно
застосувавши норми матеріального права,
дійшов правильного висновку про необхідність в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Постановлене
у справі судове рішення є законним й обгрунтованим,  воно ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Наведені
у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом норм матеріальног чи процесуального права,  яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи,  тому
підстав для її задоволення немає.

Керуючись  ст.
ст.  308,  313-315 ЦПК України,  апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 23 березня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена на протязі двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.