УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
листопада 2007 року                                                                       м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого-судді                                                       Соколовського
В.М. ,

суддів:                                                                            Стефанів
Н.С. ,  Матківського Р.Й.,

секретаря                                                                      Довжинської
Н.Б.,

з
участю       апелянта                                                  ОСОБА_1
,

відповідача                                                                   ОСОБА_2
,  та його

адвоката                                                                        ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 серпня 2007 року, -

встановила:

ОСОБА_1
08 лютого 2007 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди на суму 5000грн.,
завданої внаслідок хуліганських дій відповідача.

Рішенням
Коломийського міськрайонного суду від 15 серпня 2007 року в зазначеному позові
ОСОБА_1  відмовлено за безпідставністю
заявлених вимог.

На дане
рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
зазначаючи,  що судом першої
інстанції однобічно і неповно з'ясовано обставини по справі,  не було вивчено всіх матеріалів справи,  в результаті чого постановлено несправедливе
і незаконне рішення. Зокрема,  судом не
враховано,  що відповідачем ОСОБА_2 ,  котрий 13.12.2003 року біля 21.30год. вчинив
хуліганський напад на будинок АДРЕСА_1,
який він,

Справа №
22-ц-1224/2007 р.                                Головуючий
у 1 інстанції Беркещук Б.Б.

Категорія
44                                                           Доповідач
Соколовський В.М.

апелянт,  сам побудував і вже 15 років в ньому
проживає,  розбивши камінням шибки на
вікнах,  черепицю та шифер на даху
будинку,  було порушено Конституційні
права на відпочинок,  душевний
спокій,  недоторканість приватної
власності. В результаті таких протиправних дій відповідача,  якого було притягнуто до адміністративної
відповідальності,  йому,  апелянту,
було спричинено моральну шкоду,
яка полягала в душевних стражданнях,
психологічному дискомфорті,
погіршенні здоров'я та відсутності сну. У нього стався гіпертонічний
криз,  виникла тривога і переживання за
здоров'я його перестарілої матері,  котра
також проживає в зазначеному вище будинку. Вказані події відбувалися в зимовий
період,  в 20° мороз,  і він був змушений кілька діб разом з мамою
знаходитись в холодному будинку. Всього цього суд не врахував та виніс поспішне
рішення про відмову йому в позові.

Просив
оскаржуване рішення скасувати і ухвалити законне рішення по даній справі.

В
судовому засіданні ОСОБА_1  вимоги скарги
підтримав,  просив її задовольнити,  скасувати рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Відповідач
ОСОБА_2  та його адвокат ОСОБА_3 вимоги
апеляційної скарги не визнали,  вважають
її безпідставною,  а рішення законним та
обгрунтованим,  яке просили залишити в
силі,  відмовивши в задоволенні скарги.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що відповідач ОСОБА_2  внаслідок хуліганських дій заподіяв
матеріальну і моральну шкоду ОСОБА_4 як власнику майна -будинку АДРЕСА_1,  за що був притягнутий до адмінвідповідальності
та з нього стягнуто завдані збитки (а.с.
10,  52-53,  54).

Згідно
заповіту від 16.01.2004 року (а.с. 79),
ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно,  в тому числі 1/2 частку будинку АДРЕСА_1,  своєму сину ОСОБА_1.

Як
вбачається із довідки Коломийського МБТІ № 12067 від 06.04.2005 року (а.с.
78),  право приватної власності на
будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4,
в 1/2 частці,  та за ОСОБА_5 і
ОСОБА_6,  по 1А частці кожному.

Статтею
440-1 ЦК України
(в редакції 1963 року),  яка діяла на
момент виникнення даних правовідносин,
було визначено,  що моральна
(немайнова) шкода,  заподіяна громадянину
діяннями іншої особи,  яка порушила їх
законні права,  відшкодовується
особою,  яка заподіяла шкоду,  якщо вона не доведе,  що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Відповідно
до ч.1  ст. 60 ЦПК України,  кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень крім випадків,  встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При
таких обставинах,  суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку,  з яким
погоджується і колегія суддів,  що
позивач ОСОБА_1  не являється власником
будинку,  в якому було побито
відповідачем ОСОБА_2  вікна,  шифер та черепицю,  за що останній був притягнутий до
відповідальності та з нього стягнуто на користь власника -ОСОБА_4 матеріальну
та моральну шкоду. В підтвердження своїх позовних вимог про заподіяння
моральної шкоди позивач ОСОБА_1
будь-яких доказів суду не подав і матеріалами справи такі не встановлені,  тому підставно відмовив йому в позові.

Твердження
апелянта про те,  що судом неналежно
з'ясовано всі обставини по справі та дано їм невірну юридичну оцінку,  не заслуговують на увагу,  оскільки,
спростовуються матеріалами справи.

Судом
першої інстанції повно та об'єктивно досліджено обставини справи та дано їм
вірну юридичну оцінку на підставі норм матеріального та процесуального
законодавства,  а доводи апеляційної
скарги не спростовують законності та обґрунтованості постановленого рішення.

Керуючись  ст.
ст.  307, 308, 313-315 ЦПК
України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Коломийського міськрайонного суду від 15 серпня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.