Справа №2-65/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25 травня 2007 року
Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої
судді - Ротар М.
М. ,  при секретарі Попенко О.В.,  за участю представника позивача ОСОБА_2 та представника
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2006 року ОСОБА_4
звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором
позики. Мотивуючи свої позовні вимоги,
позивач зазначав,  що 14 листопада
2004 року він позичив відповідачу ОСОБА_1 гроші в сумі 62000.00 грн.,  про що у той же день відповідачем була
складена розписка. Посилаючись на те,  що
відповідач ухиляється від свого обов'язку повернути гроші,  позивач просив стягнути з ОСОБА_1 суму боргу
за договором позики -
62000, 00 грн.,  три процента
річних від простроченої суми -
3565, 00 грн.,  судові
витрати в сумі 682, 00 грн.
судового збору та 30, 00
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення,  а також витрати на оплату юридичної допомоги
в розмірі 250, 00 грн.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_4 свої позовні вимоги підтримав в повному
обсязі.

Представник
позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі,  крім цього просив також стягнути з
відповідача на користь позивача вартість експертизи у сумі 523, 08 гривень..

Відповідач
ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав,  посилаючись на те,  що він не отримував від позивача гроші в борг
та не писав про це розписку.

Представник
відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Вислухавши
пояснення сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази,  суд встановив наступне.

У
відповідності до  ст.  1046
ЦК України за договором позики,  на
підтвердження укладення якого,
відповідно до  ст.  1047
цього ж Кодексу може бути представлена письмова розписка,  одна сторона (позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,  визначені родовими ознаками,  а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно   положень
ст.
1049   ЦК  України
позичальник   зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у строк та
в порядку,      встановлені
договором.

Так,  в судовому засіданні встановлено,  що 14
листопада 2004 року
ОСОБА_4 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 62 000 гривень. На підтвердження укладення цієї угоди та її умов
позивачем надана розписка від 14.11.2004 року,
яка посвідчує передання ним відповідачу ОСОБА_1 визначеної грошової суми
в розмірі 62000 гривень та зобов'язання ОСОБА_1 їх повернути до 21.11.2004
року.

Заперечення
відповідача та його представника стосовно того,
що ОСОБА_1 вищезазначену розписку не писав і гроші у позивача,  не брав не можуть бути взяті судом до уваги,  оскільки відповідно до висновку № 70/02
судово-почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_1 зліва від запису
«14/11/2004» розписці від 14.11.2004,
складеної та підписаної від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_4 виконаний
самим ОСОБА_1.

На
підставі викладеного,  суд приходить до
висновку,  що між сторонами по справі
фактично виникли правовідносини позики,
оскільки це підтверджується розпискою ОСОБА_1 від 14 листопада 2004
року,  яка містить обов'язковий реквізит
боргового документа - власноручний підпис боржника і який посвідчує передачу
позичальнику грошової суми,  а
знаходження розписки у позикодавця свідчить згідно  ст.  1047 ЦК України про
невиконання зобов'язання боржником у повному обсязі.

Відповідно
до  ст.
10 ЦПК
України,  кожна особа повинна довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно
до  ст. 1051 ЦК України
позичальнику надано право оспорити договір позики на тій підставі,  що грошові кошти насправді не були одержані
ним від позикодавця,  яке здійснюється в
судовому порядку з зазначенням доказів,
які підтверджують даний факт.

Таких
доказів,  які б свідчили про неотримання
грошових коштів від позивача,  відповідач
не надав. Не надано також суду доказів про те,
що розписку від 14.11.2004
року,  яка є в матеріалах справи
писав не відповідач.

Враховуючи
наведене,  судом встановлено,  що між сторонами мали місце договірні
зобов'язання,  які відповідач
порушив,  а саме не повернув позивачу
обумовлену суму,  а тому суд вважає,  що позовні вимоги про стягнення суми боргу по
договору позики в розмірі 62
000 гривень обґрунтовані та на підставі
ст.  526 ЦК України підлягають
задоволенню.

Підлягають
також задоволенню на підставі  ст. 625 і
позовні вимоги про стягнення три проценти річних від простроченої суми,  які становлять 3 720 гривень ( за 2005 рік -
3% = 1860 гривень,  за 2006 рік - 3% =
1860 гривень).

Відповідно
до  ст.
88 ЦПК
України стороні,  на користь якої
ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально
підтверджені судові витрати,  таким чином
з відповідача на користь позивача

підлягають
стягненню судові витрати в розмірі 665,
27 гривні та витрати на інформаційно -
технічне забезпечення розгляду справи в сумі    ЗО грн. 00 коп. Крім цього з відповідача на користь позивача
підлягають витрати,  які були сплачені
ним за проведення експертизи в розмірі 523, 08 гривень,  що підтверджується висновком № 70/02 від
28.04.2007 року.

Витрати
позивача на оплату юридичної допомоги в розмірі 250 гривень задоволенню не підлягають,  оскільки документально не підтверджені.

Керуючись  ст.  ст.  10,
11,  209, 212,  213, 214, 215 ЦПК
України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 62
000, 00 грн. (шістдесят дві тисячі гривень 00 копійок) суму боргу
за договором позики,  три проценти річних
від простроченої суми в розмірі 3 720 ( три тисячі сімсот двадцять)
гривень,  а також сплачені позивачем
судові витрати в розмірі 1218, 35 (одна тисяча двісті вісімнадцять грн.. 35
коп.),  а всього 66 938, 35 (шістдесят
шість тисяч дев'ятсот тридцять вісім гривень 35 коп.)

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської
області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів після проголошення
рішення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.