Апеляційний суд Донецької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1
листопада 2007 року                                                                             м.
Донецьк

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в
складі: Висоцької B.C., Новодворська
О.І., Олєйникової Л.С.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, 3 особи
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 4 листопада 2004 року та ухвалу Апеляційного суду
м. Києва від 1 листопада 2005 року,

встановила:

В серпні
2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на
те, що їй з 1993 року на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, в якій
вона проживала разом з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

У
зв»язку з перебуванням за межами України в листопаді 2001 року вона видала
своєму батьку - відповідачу по справі довіреність на право управління та
розпорядження зазначеною квартирою. В 2004 році вона повідомила відповідача про
необхідність продажу квартиру у зв»язку з потребою в грошах. ОСОБА_2 сповістив
її, що він є власником спірної квартири, оскільки, діючи за довіреністю,
19.07.2004 року продав квартиру ОСОБА_4, а останній 29.07.2004 року подарував
йому спірну квартиру.

Позивач
просила визнати договір недійсним на підставі ст. ст. ч.5 ст. 203, 234 ЦК України,
оскільки правочин є фіктивним, без наміру створення правових наслідків, які
обумовлювались зазначеним правочином.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Києва від 4 листопада 2004 року визнано
недійсними : договір купівлі-продажу від 19.07.2004 року квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_1, від імені якої за дорученням діяв ОСОБА_2 та ОСОБА_4;
договір дарування від 29.07.2004 року цієї ж квартири, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 державне мито 1 700 грн.

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 1.11.2005 року рішення суду першої інстанції
змінено в частині стягнення державного мита, стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 державне мито в сумиі 53 грн. В решті рішення залишено без змін.

Справа №
33ц - 2717 кс 07                       Категорія
ЦП: 26

Головуючий у
першій інстанції Волкова
Л.О.

Доповідач
Висоцька B.C.

2

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу
на рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на
невірну оцінку зібраним доказам, неправильне застосування норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових
рішень та повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судового рішення відсутні,
виходячи з наступного.

Задовольняючи
позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що позивач довела
обставини, на які посилалася, а саме правочин є фіктивним, який вчинено без
наміру створення правових наслідків, які обумовилися цим правочином.

Судом
встановлено, що ОСОБА_2 вважав помилковим намір дочки щодо продажу квартири,
тому використав довіреність, щоб стати власником квартири. З цією метою ОСОБА_2
з ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу квартири без наміру створення правових
наслідків. ОСОБА_2 не оспорював, що кошти за квартиру покупець не сплачував, і
29.07.2004 року останній подарував квартиру відповідачу. Всуперереч забороні,
встановленій ч.3 ст. 238 ЦК
України, ОСОБА_2, будучи представником позивачки, розпорядився належним їй
майном в своїх інтересах.

Апеляційний
суд обґрунтовано погодився з таким висновком суду першої інстанції, змінивши
рішення лише в частині стягнення державного мита.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду ухвалено з додержанням
судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені
ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового
рішення. Наведені у касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись
ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 4 листопада 2004 року, змінене
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 листопада 2005 року, залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.