УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2007 року                                                                                       м. Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Доценко Л.І., Оверіної О.В.,

при секретарі Яні І.І.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 15 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до сьомої
Одеської державної нотаріальної контори та ОСОБА_1 про визнання частково
недійсними угод купівлі-продажу, визнання їх покупцями квартири АДРЕСА_1 в
рівних частках, та зустрічному позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про виділення в натурі, визнання права власності, про усунення перешкод
у здійсненні права володіння, користування, розпорядження 12 частини квартири
шляхом вселення, та стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом у якому просили суд визнати
недійсними угоди купівлі-продажу від 29.09.1994 року реєстровий № 2-6619, від
11.10.1994 року реєстровий № 2-6911, від 11.10.1994 року реєстровий № 2-6915 та
визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках.

При розгляді
справи по суті позивачі змінили позовні вимоги та просили суд поновити їм строк позовної давності, визнати
частково недійсними угоди купівлі продажу від 29.09.1994 року реєстровий
№ 2-6619, від 11.10.1994 року реєстровий № 2- 6911, від 11.10.1994 року
реєстровий № 2-6915 та визнати їх покупцями квартири АДРЕСА_1 у рівних частках.

В обґрунтування
своїх вимог позивачі посилались на те, що вони до 1994 року проживали у
Казахстані у. м. Алмати. Втому ж році ними була приватизована квартира в м.
Алмати, яка потім була продана, і позивачі переїхали жити в Україну.

В 1994 році у
місті Одесі позивачі придбали комунальну квартиру, що складалася з трьох кімнат АДРЕСА_1. Проте відповідач ОСОБА_1
їх переконав, що позивачі не є громадянами України, і отже, не мають права
набувати право власності, і тому останні оформили угоди купівлі-продажу
квартири на його ім'я. Також вони посилались на те, що після отримання ними
громадянства України, відповідач повинен був, переоформити квартиру на них у
рівних частках.

Головуючий у першій інстанції Шенцова О.П.                           Справа №
22ц-3905/2007

Доповідач Журавльов О. Г.                                                           Категорія
ЦП: 12

2

Оскільки,
відповідач з 1990 року був чоловіком їх доньки, вони йому довіряли і передали
гроші на придбання квартири. Коштами на придбання квартири були гроші від продажу
квартири у м. Алмати.

У 2003 році шлюб
між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було розірвано. Позивачі неодноразово просили відповідача
виконати свою обіцянку щодо переоформлення квартири, але відповідач
відмовлявся, посилаючись на відсутність часу. Працювавши все своє життя, і
будуючи інвалідами 1 і 2 групи, ветеранами та учасниками ВВВ позивачи ОСОБА_3 і
ОСОБА_5, з вини відповідача на старості років залишилися без квартири і
власності.

Тому вважають,
що відповідач своїми діями, ввівши їх в оману, позбавив права власності, чим
порушив їх законні права та інтереси. Оскільки позивачі у м. Алмати були
власниками квартири в рівних частках тому квартира АДРЕСА_1 теж повинна бути
оформлена на них у рівних частках, тобто по 12 за кожним.

Відповідач позов
не визнав та звернувся до суду с
зустрічним позовом до ОСОБА_4 з залученням третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 про виділення в натурі, визнання за ним права власності на 12 частиною
квартири шляхом його вселення до квартири АДРЕСА_1, та стягнення з них
моральної та матеріальної шкоди.

Представник
ОСОБА_1 в обґрунтовування вимог пояснив, що у 1990 році він вступив в шлюб з
ОСОБА_4 У 1994 році вони придбали комунальну квартиру АДРЕСА_1. Спірна квартира
була оформлена на ім'я відповідача. У 2003 році шлюб між ними було розірвано.
Також представник пояснив, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 була усна домовленість на
розподіл належної їм квартири шляхом її продажу і поділом грошових коштів.
Однак у серпні-вересні 2005 року ОСОБА_4 змінила замки у квартирі, перешкоджає
проживати ОСОБА_1 у квартирі, чим позбавили його прав володіння, користування
розпорядження належним йому на праві власності майном. Відповідач вважає, що
спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і тому
його частка в спірній квартирі складає 12.

У судовому
засіданні ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги, та просив суд стягнути з ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду у розмірі 1600
гривень та матеріальну шкоду у розмірі 21800 гривень в солідарному порядку.

Відповідачі за зустрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали.

Представник
сьомої Одеської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився,
причини неявки суду не повідомив, надав суду листа с проханням
слухати справу за відсутністю їх представника.

Рішенням
Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2007 року поновлено ОСОБА_5,
ОСОБА_3 строк позовної давності для звернення до суду. Позов ОСОБА_5 та ОСОБА_3
задоволено. Визнано частково недійсним угоди купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
від 29.09.1994 року реєстровий № 2-6619, від 11.10.1994 року реєстровий №
2-6911, від 11.10.1994 року, реєстровий № 2-6915.Визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_3
покупцями квартири АДРЕСА_1 в рівних
частках по V2 за кожним.

В позові ОСОБА_1
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про виділення в натурі, визнання за ним
права власності на 12 частиною квартири шляхом його вселення та стягнення
матеріальної та моральної шкоди, відмовлено.

В апеляційній
скарзі представник ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення відмовивши ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в задоволенні
позову, а в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та
ОСОБА_6, сьомої Одеської державної нотаріальної контори скасувати і направити справу на новий розгляд, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права.

3

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Колегія суддів
вважає, що справа була розглянута з порушенням норм матеріального та
процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення суду з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до
ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи
позов ОСОБА_5, ОСОБА_3 районний суд виходив з того, що спірна квартира була
придбана за грошові кошти від продажу квартири у м. Алмати, яка належала
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, визнав частково недійсним угоди купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 29.09.1994 року реєстровий № 2-6619, від 11.10.1994 року
реєстровий № 2-6911, від 11.10.1994 року, реєстровий № 2-6915 та визнав
останніх покупцями квартири АДРЕСА_1 в рівних частках по 1/2 за кожним.

Згідно до
роз'яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р.(з
послідуючими змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними» угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угод недійсними суд
повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод
недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Ухвалюючи
рішення про визнання частково недійсними угоди купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 29.09.1994 року реєстровий № 2-6619, від 11.10.1994 року реєстровий
№ 2-6911, від 11.10.1994 року, реєстровий №
2-6915 та визнання позивачів покупцями спірної квартири суд першої інстанції
свої висновки не мотивував та норми матеріального права зовсім не посилався. На
порушення вимог ст. 215 ЦПК України в мотивувальної частини рішенні суду
першої інстанції відсутні назви, статті, її частину, абзацу, пункту, підпункту
матеріального закону, за яким прийнято таке рішення.

Відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про виділення в натурі, визнання за ним
права власності на 12 частиною спірної квартири шляхом його вселення до
квартири АДРЕСА_1, та стягнення з відповідачів моральної та матеріальної шкоди,
суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довів суду яким чином, де і
коли він заробив грошові кошти на придбання спірної квартири.

Однак, поза
увагою суду залишились позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно розподілу спірної
квартири, оскільки по його ствердженням вона придбана ним під час його шлюбу з
ОСОБА_4, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і тому його
частка в спірній квартирі повинна складати 12.

В порушенні
вимог п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 р.(з
послідуючими змінами) «Про судове рішення», районний суд рішення своє належним
чином не мотивував і юридичну оцінку цим вимогам ОСОБА_1 з посиленням на закон
та інші нормативні акти матеріального права на підставі яких визначено права та
обов'язки сторін у спірних правовідносинах не дав.

Допущені судом і
інші порушення. Так, розглядаючи вказану справу, суд першої інстанції на
порушення ст. 36 ЦПК України не залучив до участі у справі в якості третіх осіб
колишніх власників і продавців спірної квартири ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9,
оскільки визнання договорів купівлі-продажу частково недійсними та визнання інших
осіб покупцями їх квартир впливає на їх права і обов'язки.

4

Встановлене   свідчить
про  те,   що
суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 а також
зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не розглянув.

Оскільки суд
першої інстанції всупереч вимогам цивільного законодавства не розглянув вказані
позовні вимоги, не залучив до участі у справі вказаних вище колишніх власників
і продавців спірної квартири, належним чином не дослідив докази у справі та не
оцінив їх з посиленням на норми матеріального права, які безпосередньо
регулюють спірні відносини, суд апеляційної інстанції не вправі досліджувати та
встановлювати факти, які не були предметом розгляду суду першої інстанції і по
яким висновки районного суду відсутні.

Тому рішення
суду відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд.

При новому
розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, відповідно до вимог ст. 10
ЦПК України сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглянути
вказані вище заявлені вимоги, з'ясувати належним чином обставини справи,
визначити характер спірних правовідносин, застосувати норми матеріального
права, які безпосередньо регулюють спірні правовідносини та ухвалити рішення
суду з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.
ст. 209, 303, 307 ч.1 п.5, 311 ч.1 п.п. 4, 5, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2007 року скасувати і справу
направити на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду
касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.