УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2007 року                                                                                    м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Матущака М.С., суддів:
Заїки В.М., Ніколаєвої В.М., при секретарі: Коник О.М., з участю: сторін та їх
представників,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22ц-896 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ярмолинецького районного суду від 28 березня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія суддів

установила:

ОСОБА_1,
звертаючись до суду з позовом, указував, що на підставі свідоцтва про право на
спадщину від 16 грудня 2004 року є власником будинку АДРЕСА_1. До лютого 2006
року проживав у цьому будинку разом з дружиною ОСОБА_2, двома дітьми та бабкою
дружини. Після розірвання шлюбу в лютому 2006 року ОСОБА_2 без законних підстав
продовжує проживати у вказаному будинку. У зв'язку з постійними сварками,
погрозами з боку відповідачки, які унеможливлюють спільне проживання в одному
будинку, він змушений проживати поза його межами. Тому просив виселити її з
зазначеного будинку без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням
Ярмолинецького районного суду від 28 березня 2007 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати,
постановити нове рішення по суті позовних вимог. Посилається на те, що висновки
суду не відповідають обставинам справи. Уважає, що після розірвання з ним шлюбу
ОСОБА_2 втратила право проживання в його будинку, вона систематично порушує
правила співжиття, які роблять неможливим для нього проживання у власному
будинку, а тому вона підлягає виселенню на підставі ст.116 ЖК України.

Головуючий у першій інстанції - Мосьондз І.А.                                                     Справа № 22ц-896

Доповідач - Матущак М.С.                                                                                 Категорія № 27, 28

2

Колегія суддів
уважає, що апеляційна скаргу слід відхилити з таких мотивів.

Судом правильно
з'ясовані фактичні обставини, дана їм належна оцінка, його висновки
узгоджуються з матеріалами справи, ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до
ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом
з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з
власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

Статтею 157 ЖК
України передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено
в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення у випадках,
передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу: якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим
для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились безрезультатними.

Згідно з ч.1
ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом
установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 16 грудня
2004 року ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з
надвірними будівлями, розташований АДРЕСА_1.

До вказаного
часу будинок належав батькам позивача, які не заперечували проти проживання в
ньому його сім'ї, яка складалась з відповідачки та двох неповнолітніх дітей.

Вказані
обставини підтверджуються матеріалами справи, в тому числі довідкою
Баламутівської сільської Ради № 83 від 26 лютого 2007 року про склад сім'ї та
її реєстрацію АДРЕСА_1.

Не заперечували ці обставини і сторони в судовому
засіданні.

У лютому 2006 року шлюб між сторонами розірвано.

Звертаючись до
суду з позовом про виселення відповідачки, ОСОБА_1 вказував, що вона створює
йому неможливі умови для проживання, систематично порушує правила співжиття.
Проте доказів у підтвердження цього позивач не надав. Не знайдені такі й судом.
Представлена ж ним копія постанови про відмову в порушенні кримінальної справи
стосовно ОСОБА_2 за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого
ст.ст.129, 185, 356 КК України, не може бути таким.

У судовому засіданні відповідачка підтвердила, що між нею та позивачем час від
часу виникають спори, проте ініціатором їх завжди є останній. Про це зазначено
і в трьох постановах суду про притягнення позивача до адміністративної
відповідальності за вчинення насильства психологічного характеру в сім'ї за
період після розірвання шлюбу.

3

За таких
обставин, давши належну оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, суд
прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи
апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки
суду першої інстанції.

Рішення суду
постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав
для. його скасування в межах доводів апеляційної скарги та вимог позивача не
вбачається.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ярмолинецького районного суду від 28 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.