УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ
РІШЕННЯ

Іменем   України

22   листопада
2007   року   колегія
суддів   судової  палати
у   цивільних   справах

апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючого -
судді Матюшенка І.В.

суддів:
Малахової Н.М. ,  Жизневської А.В.

при секретарі
судового

засідання
Порохні М. М.

з участю сторін
та адвоката ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Житомирі апеляційну

скаргу    ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Черняхівського районного суду від 14
серпня 2007 року у

справі за
позовом ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на частину

житлового   будинку,
встановлення   факту  прийняття
спадщини,    визнання   права

власності на
спадкове майно,  визнання частково
недійсним свідоцтва про право

власності на
житловий будинок та поділ його в натурі,

встановила:

У грудні
2006 року ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом в якому просили: визнати свідоцтво про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
видане виконкомом Черняхівської селищної ради,  від 25 січня 1996 року № 1342 частково
недійсним; визнати власником Уг частини цього житлового будинку ОСОБА_7,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,  та визнати право власності за ними,  як спадкоємцями за законом,  на 3/8 частини спірного будинку; виділити
належну їм частку в натурі. У процесі розгляду справи позивачами позовні вимоги
неодноразово уточнювалися і остаточно вони просили: визнати будинок АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5  та визнати за померлим ОСОБА_7 право власності
на Уг частину будинку; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності
на жилий будинок АДРЕСА_1 від 25 січня 1996 року № 1342; встановити факт прийняття
спадщини ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4.;
визнати за ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4
право власності на 1/6 частину спірного будинку за кожним та виділити кожному з
позивачів їх частку в натурі.

На
обгрунтування позову зазначали,  що
спірний житловий будинок був побудований покійним ОСОБА_7 та відповідачкою
ОСОБА_5  під час зареєстрованого
шлюбу,  а тому померлому належить Уг
частина цього будинку. Вони,  як
спадкоємці (ОСОБА_2  - дружина,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - діти) мають право на
спадщину за законом по 1/6 частині будинку кожен,  а тому вважають,  що видане 25 січня 1996 року свідоцтво про
право власності на вказаний житловий будинок на ім'я ОСОБА_5  є частково (в Уг частині) недійсним.  Факт прийняття ними спадщини
підтверджується,  на думку позивачів,  свідоцтвами про право на

2

спадщину за законом,  отриманими ними 11 травня 2005 та 19
листопада 2005 року відносно іншого майна спадкодавця.

Рішенням
Черняхівського районного суду від 14 серпня 2007 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

У
поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.,  посилаючись
на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування
судом норм матеріального права,  просять
скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення їх
позовних вимог. Апелянти зазначають,  що
суд дійшов помилкового висновку про пропуск ними строку звернення до суду,  оскільки про обставини будівництва спірного
житлового будинку їм стало відомо у 2006 році від односельчан. Крім того,  на думку апелянтів,  суд першої інстанції безпідставно не
застосував до спірних правовідносин положення
ст.   ст.  22 та 28 КЗпШ України та  ст.
1226 ЦК України.

ОСОБА_5  та ОСОБА_6 3аперечують проти задоволення
апеляційної скарги,  вважають рішення
законним та обґрунтованим.

Апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку звернення до
суду,  суд першої інстанції не дотримався
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України,
що містяться в п. 6 постанови від 29 грудня 1976 № 11 (зі змінами) „Про
судове рішення" та не дав аналізу обґрунтованості чи безпідставності
позову.

Встановлено,  що рішенням виконкому Черняхівської селищної
ради від 7 липня 1966 року ОСОБА_7
було виділено земельну ділянку,
розміром 700 м.  кв. по АДРЕСА_1
(а.с. 5,  6). 25 січня 1996 року
виконкомом Черняхівської селищної ради на вказаний житловий будинок видане
свідоцтво про право особистої власності на ім'я ОСОБА_5  (а.с. 4). Померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 (а.с. 10) та
відповідачка ОСОБА_5  перебували у
зареєстрованому шлюбі з 5 лютого 1966 року до 27 січня 1977 року (а.с.
95),  хоча вказаний шлюб було розірвано
рішенням Черняхівського районного суду від 23 червня 1969 року (а.с. 95). Вище
вказані обставини сторонами визнаються.

Згідно
положень  ст.   ст.
22 та 28 КЗпШ України майно,
нажите подружжям за час шлюбу,  є
їхньою спільною сумісною власністю. Частки подружжя в спільній сумісній
власності визнаються рівними.

З
матеріалів справи вбачається,  що спірний
житловий будинок зданий в експлуатацію 10 лютого 1995 року (а.с. 18)
ОСОБА_5  і 25 січня 1996 року їй
виконавчим комітетом Черняхівської селищної ради видане свідоцтво № 1342 про
право особистої власності на жилий будинок (а.с. 4). Позивачами не надано суду
беззаперечних доказів про те,  що спірний
жилий будинок було збудовано ОСОБА_7 та відповідачкою ОСОБА_5
під час перебування їх у шлюбі. Пояснення про такі обставини позивачів
та покази свідків ОСОБА_8 (а.с. 75-76) та ОСОБА_9 (а.с. 92) про те,  що спірний будинок було закінчено
будівництвом у 1968 році за участі ОСОБА_7 і останній позичав у них для
будівництва 300 рублів спростовуються: показами свідка ОСОБА_10 (а.с. 77) про
те,  що будівництво велося відповідачкою
ОСОБА_5  у 1972-1977 p.p.;
поясненнями відповідачки ОСОБА_5 ; поясненнями позивачки ОСОБА_2  про те,
що з ОСОБА_7
вони стали проживати сім'єю з 1969 року і до 2001 року він нічого не
розповідав їй про спірний будинок. Хоча розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та
ОСОБА_5  і було зареєстровано в органах
РАЦСу 27 січня 1977 року (а.с. 95),
колегія суддів

3

дійшла
висновку,  що у зв'язку з їх не
проживання однією сім'єю з 1969 року,  що
не заперечується сторонами і про що свідчить рішення Черняхівського райсуду від 23 червня
1969 року,  спірний житловий будинок не
можна вважати спільним майном подружжя. Крім того,  пояснення відповідачки ОСОБА_5  про час будівництва спірного житлового
будинку об'єктивно підтверджуються змістом акту про прийняття його в експлуатацію
10 лютого 1995 року.

Посилання
позивачів на ту обставину,  що земельна
ділянка для будівництва була виділена у 1966 році лише спадкодавцю не є
підставою для задоволення позову,  так як
у власність ОСОБА_7
її передано не було і рішенням виконкому Черняхівської селищної ради від 22
вересня 1994 року № 3 вказана земельна ділянка була виділена ОСОБА_5  і рішенням цього ж органу від 24 листопада
1998 року № 92 передана ОСОБА_5  у
приватну власність. Вказані рішення виконавчого комітету спадкодавцем оскаржені
не були.

Враховуючи
викладене,  позовні вимоги ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4. до ОСОБА_5  є безпідставними.

Що
стосується позову до ОСОБА_6,  то він
також є безпідставним,  оскільки в
матеріалах справи відсутні будь-які дані про те,  що ОСОБА_6 є власником чи співвласником
спірного майна.

За таких
обставин,  рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні
позову за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  313,  314,
316 ЦПК України,  колегія судів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення
Черняхівського районного суду від 14 серпня 2007 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв'язку з пропуском строку звернення до суду
скасувати,  ухваливши в цій частині
нове,  яким відмовити ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні позову за
безпідставністю.

Рішення
Черняхівського районного суду від 14 серпня 2007 року в частині розподілу
судових витрат змінити,  зменшивши суму
стягнення державного мита з кожного з позивачів з 1303 грн. 50 коп. до 891 грн.
67 коп.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.

Справа №
22ц/ 2093                               Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Васильчук С. Ф.

Категорія
26        Суддя-доповідач Матюшенко І.В.