УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09"
липня 2007 року                                                                м.  Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів: Варвус Ю.Д.,  Ващенка С. Є.

при секретарі
Курдзіль М. В. з участю: сторін та їх представників

розглянула
у відкритому судовому засіданні справу № 22ц-1220 за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11 травня 2007 року за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частини
будинку,  виселення та зняття з
реєстрації.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін та їх
представників,  перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

В
обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1  посилалась на те,
що 29.07.1987 року вона отримала свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1,  після чого
01.08.1995 року подарувала 19/50 частин зазначеного будинку з відповідною
частиною надвірних будівель своїй доньці - ОСОБА_3,  а 27.03.2000 року за договором дарування
передала 31/50 частину будинку іншій доньці - ОСОБА_2. Після оформлення
ОСОБА_2. права власності на подаровану частину будинку її відношення до
позивачки змінилось в гіршу сторону,
тому остання вирішила не дарувати їй відповідну частину земельної
ділянки біля будинку.

На даний
час власниками земельної ділянки АДРЕСА_1 є позивачка - в розмірі 0, 03 га та
її донька ОСОБА_3 - в розмірі 0, 20 га,
яка отримала свою частку земельної ділянки за договорами дарування від
16.12.2003 року та 09.11.2006 року.

Вважає,  що договір дарування частини будинку ОСОБА_2.
вона уклала під впливом помилки,
оскільки при укладенні договору їй не було роз'яснено діюче
законодавство стосовно переходу права власності на земельну ділянку при
переході права власності на частину будівлі.

Тому
просила визнати недійсним договір дарування 31/50 частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних будівель АДРЕСА_1,  укладений 27 березня 2000 року між нею та
ОСОБА_2.,  посвідчений приватним
нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за № 534; виселити ОСОБА_2 зі спірного будинку та
зняти її з реєстрації за вказаною адресою.

Головуючий
у першій інстанції - Фурик Ю.П.                                           Справа
№22ц-1220

Доповідач
-Кізюн О.Ю.                                                                               Категорія
№11, 13

Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від 11 травня 2007 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1  відмовлено в
повному обсязі та стягнуто з неї на користь держави 59 грн. судового збору.

В своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить рішення суду скасувати як незаконне та
необгрунтоване і ухвалити нове рішення,
яким задоволити її позовні вимоги.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та вимог,  заявлених в суді першої
інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
наступних мотивів.

Встановлено
і ці обставини ніким не оспорюються,  що
27 березня 2000 року укладено договір дарування,  посвідчений приватним нотаріусом
Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі
за № 534,  згідно якого ОСОБА_1  подарувала,
а ОСОБА_2. прийняла в дар 31/50 частину житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель АДРЕСА_1.

Відповідно
до ч.1  ст.  56 ЦК
України (в редакції 1963 року) угода,
укладена внаслідок помилки,  що
має істотне значення,  може бути визнана
недійсною за позовом сторони,  яка діяла
під впливом помилки.

Згідно
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України,
даних вп.11 постанови від 28.04.1978 року „Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними" під помилкою у даному випадку слід розуміти
таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта,
предмета чи інших істотних умов угоди,
що вплинуло на її волевиявлення,
за відсутності якого за обставинами справи можна вважати,  що угода не була б укладена.

Посилання
ОСОБА_1  на те,  що передаючи у дар частину будинку ОСОБА_2.
вона не передбачала,  що та буде мати
право й на частину земельної ділянки,  не
є підставою для визнання угоди недійсною в розумінні змісту ч.1  ст. 56 ЦК
України 1963 року та відповідних роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України,  тому суд першої інстанції
підставно визнав позовні вимоги не доведеними.

Як видно
з матеріалів справи,  звернутися до суду
із зазначеним позовом позивачку спонукав виниклий між нею та ОСОБА_2. спір щодо
порядку користування земельною ділянкою,
на якій розташована спірна частина будинковолодіння,  і даний спір судом по суті ще не вирішений.

Колегія
суддів приходить до висновку,  що рішення
суду є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313,  315,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1   відхилити.

Рішення  Хмельницького міськрайонного суду від 11
травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили З моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.