РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

1 травня
2007 року                                                                                     м.  Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в
складі:       головуючого - судді         Харчука В.М.

суддів -                                                   Гуменюк
Н.І. та Бережного С. Д.

при
секретарі -                                      Тимощук
М. В.

з
участю:      апелянта ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22ц-627 за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24
січня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
відділу державної виконавчої служби Першотравневого району міста
Чернівці про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту,  заслухавши доповідача,  пояснення апелянта ОСОБА_1,  дослідивши матеріали справи,  судова колегія,

встановила:

ОСОБА_1  звернулась до судці із зазначеним
позовом,  посилаючись на те,  що перебуває в шлюбі з ОСОБА_2.

У
вересні 2005 року батьки їй подарували кошти,
за які вона купила легковий автомобіль ВАЗ-21099,  2001 року випуску.

Вироком
Першотравневого районного суду міста Чернівець її чоловіка ОСОБА_2 засуджено за
скоєння злочинів,  а автомобіль визнаний
знаряддям злочину і конфіскований в дохід держави.

Так як
автомобіль належить й на праві приватної власності,  засуджений не являється його власником,  то вона просила суд визнати її право
власності на автомобіль і звільнити його з-під арешту.

Відповідачі
в судове засідання не з'явились і свого відношення до позову не висловили.

Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від 24 січня 2007 року у позові ОСОБА_1  відмовлено.

В
апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1
посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин
справи,  невідповідності висновків суду
обставинам справи,  порушення судом та
неправильне застосування норм процесуального права -  ст.
ст.  10 ч.4 та 61,  ч.4 ЦПК України,   ст.
213 ЦПК України,  так суд не
викликав і не допитав свідків,  які б
могли підтвердити факт дарування батьками коштів на придбання автомобіля.

Суд
також дійшов необгрунтованого висновку про те,
що обставини,  встановлені вироком
Першотравневого районного суду міста Чернівців в частині автомобіля носять
преюдиційний характер при вирішенні даної цивільної справи.

Просить
скасувати заочне рішення Хмельницького міськрайсуду від 24 січня 2007
року,  справу направити на новий судовий
розгляд.

Головуючий
у 1-й інстанції - Продан
Б.Г.                             Справа
№22-627

Доповідач
- Харчук В.М.                                                         Категорія
№ 5

2

Судова колегія
приходить до висновку,  що апеляційна
скарга ОСОБА_1   підлягає   частковому
задоволенню,    а   рішення
суду   першої   інстанції скасуванню з ухваленням нового
рішення з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

При цьому у
позові ОСОБА_1  слід відмовити з інших
мотивів.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1  та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 31 липня 1999
року.

В період
шлюбу подружжям куплено легковий автомобіль ВАЗ-21099,  2001 року випуску,  який зареєстровано в ДАІ28 вересня 2005 року
на ім'я ОСОБА_1

ОСОБА_2
занесений до свідоцтва про реєстрацію,
як особа,  що має право керувати
зазначеним автомобілем.

14
червня 2006 року Першотравневим районним судом міста Чернівці ОСОБА_2 засуджено
за скоєння ряду злочинів з використанням даного автомобіля,  автомобіль визнаний знаряддям злочину і
конфіскований в дохід держави.

Наведені
обставини повністю підтверджуються дослідженими доказами." копією вироку
суду,  копією свідоцтва про
одруження,  копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу (а.с.
6-14).

Відмовляючи позивачці ОСОБА_1  у
позові,  суд першої інстанції
порушив  ст.  213,
60 та неправильно застосував
ст.  61 ЦПК України,  дійшов помилкового висновку,  що вирок Першотравневого районного суду міста
Чернівці носить преюдиційний характер в частині визначення долі легкового
автомобіля,  визнаного знаряддям злочину.

Відповідно
до  ст.
61 ч.4 ЦПК України даний вирок в кримінальній справі для суду,  що розглядає цивільно - правовий спір,  обов'язковий лише з питань,  чи мало місце кримінально каране діяння та чи
це діяння вчинене засудженою особою.

При
вирішенні питання власності та захисту права власності вирок суду не носить
преюдиційного характеру,  і власник,  право власності якого порушене шляхом
накладення арешту на майно,  вправі
звертатись до суду з цивільним позовом про визнання свого права власності та
звільнення майна з-під арешту.

Відповідно
до  ст.
ст.  60-61,  69-71,
73 ч.3 Сімейного кодексу України,
майно,  нажите подружжям під час
шлюбу,  належить подружжю на праві
спільної сумісної власності.

Подружжя
вправі розділити зазначене майно в натурі,
в тому числі і в судовому порядку. Частки подружжя в спільно нажитому
майні вважаються рівними,  якщо інше не
встановлене домовленістю між ними або шлюбним договором.

При
відшкодуванні шкоди,  завданої злочином
одного з подружжя,  стягнення може бути
накладено на майно,  нажите за час шлюбу,  якщо рішенням суду встановлено,  що це майно було придбане за кошти,  нажиті злочинним шляхом.

Відповідно
до  ст.
59 Закону України «Про виконавче провадження» особа,  яка вважає,
що майно,  на яке накладено
арешт,  належить їй,  а не боржникові,  може звернутись до суду з позовом про визнання
права на майно і звільнення майна з-під арешту.

Відповідно
до  ст.
ст.  316-319,  32,
357,  364,  366,
369,  370,  371,
392 ЦК України
власник вправі звертатись до суду із позовом про захист свого права
власності,  в тому числі і з вимогами про
визнання свого права власності та звільнення майна з-під арешту.

Тому
висновки суду першої інстанції щодо обов'язковості положень вирок
Першотравневого суду міста Чернівці щодо конфіскації автомобіля суперечать
також зазначеним нормам матеріального права.

А тому мотиви
рішення суду першої інстанції незаконні і підлягають скасуванню.

Разом із
тим,  обговорюючи підставність та
обґрунтованість позову ОСОБА_1 ,  його
доведеність судова колегія приходить до висновку про недоведеність цього
позову.

Доводи
ОСОБА_1 щодо придбання автомобіля на подаровані їй батьками кошти і належність
автомобіля лише їй на праві приватної власності особистої повинні
підтверджуватись належними та допустимими доказами.

з

Відповідно
до  ст.
57 ч.1 п.п. 2 та 3 Сімейного кодексу України на праві особистої
приватної власності одному з подружжя належить майно,  яке придбане і в період шлюбу,  але на підставі договору дарування чи за
належні цьому подружжю особисті кошти.

В
судовому засіданні та у позовній заяві позивачка ОСОБА_1  пояснювала,
що батьками їй в період шлюбу подаровано 10000 доларів США і саме за ці
кошти придбано конфіскований автомобіль.

Відповідно
до  ст.
ст.  209,  215,
220,  719 ЦК України договір
дарування валютних цінностей,  на
суму,  що перевищує п'ятидесятикратний
розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,  тобто,
на суму понад 850 гривень,
укладається в письмовій формі і підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Недотримання форми укладення такого договору тягне за собою його
нікчемність.

Відповідно
до  ст.
208 ЦК України
в обов'язковій письмовій формі укладаються договори (правочини) між фізичними
особами,  на суму,  що перевищує у двадцять і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,
тобто,  на суму в 425 і більше гривень.

Відповідно до  ст.  ст.
10,  60,  57-59 ЦПК України суд вирішує цивільний спір
на засадах змагальності. Кожна сторона зобов'язана доказами довести ті
обставини,  на які вона посилається,  як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Обставини,  які за законом повинні
підтверджуватись лише передбаченими законом певними засобами доказування,  не можуть доказуватись іншими засобами
доказування (допустимі та недопустимі докази).

Звертаючись
до суду із заявленим позовом ОСОБА_1  не
надала суду допустимих (письмових та нотаріально засвідчених) доказів на
підтвердження своїх вимог. Тому саме з підстав недоведеності позовних вимог
слід відмовити ОСОБА_1  у позові,  про визнання особистого приватного права
власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту.

Це не
перешкоджає ОСОБА_1  звернутись до суду
із позовом про виключення майна з акту опису з інших підстав,  з підстав захисту свого права власності на
частку в спільному майні подружжя.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  3130314,  316-317,
319 ЦПК України,  судова колегія,

вирішила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити частково,
рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 січня 2007 року через
неправильні мотиви відмови у позові скасувати.

У позові
ОСОБА_1 відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення
набирає чинності негайно,  але може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня його проголошення.