Справа № 22-7877/2007 р.                                                     Головуючий в 1 інстанції - Павленко Л. М.
Категорія - 29                                                                                             Доповідач - Кондратьева О.М.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

18 жовтня 2007 р.                                                                                                                м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючої - Кондратьєвої О.М.

суддів             -
Могутової Н.Г.,

- Кіянової С.В.,

при секретарі - Таранець В.О.,

за участю -        позивача,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку апеляційну скаргу представника Донецької міської ради на рішення Київського районного
суду міста Донецька від 10 липня 2007 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Київської районної у м. Донецьку ради, Донецької міської ради про надання житла
згідно санітарним нормам або надання грошових коштів
для придбання житла та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Донецької міської ради звернувся до Апеляційного суду Донецької
області з апеляційною скаргою на рішення Київського
районного суду м. Донецька від 10 липня 2007 року,
яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені і зобов"язано
відповідачів надати житло згідно санітарним та житловим
нормам ОСОБА_1 зі членами його сім"ї, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 у місячний термін з
дня набрання чинності рішенням.

В апеляційній скарзі представник апелянта просив скасувати зазначене
рішення, оскільки суд не врахував той факт,
що відповідачі не порушували прав позивача з приводу надання житла. Він з 1992 року знаходиться на квартирному обліку в
Київській районній раді; згідно зі списками осіб, які
користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, станом на 1 січня 2007 року номер черги ОСОБА_1 серед офіцерів запасу 57. В теперішній час житлом забезпечуються військовослужбовці, що вийшли в запас
та знаходяться на квартирному обліку з 1990-1991 р.
З огляду на зазначене, забезпечення позивача житлом можливе лише в порядку черговості з урахуванням бюджетного фінансування
будівництва житла.

До того ж, представник Донецької міськради вважав, що провадження по справі
слід закрити, оскільки спір повинен розглядатись в
порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, виходив з того, що відповідно до п. 45 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення
житлових умов та надання їм житлових приміщень в
УРСР, позивачу повинно бути відповідачами надано житло не пізніше, ніж у трьохмісячний термін із дня прибуття до місця проживання.
Враховуючи, що відповідачі не надали ОСОБА_1 житла у вказаний термін без поважних на то причин, суд

2

зобов'язав їх надати позивачу
житло. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено, т.я. стяггіення
грошової компенсації вартості житла законом не передбачено, а також позивач не довів причинний зв"язок порушення його прав з
наслідками, що настали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача,
перевіривши матеріали цивільної

справи, апеляційний суд вважає, що апеляція
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду

- скасуванню з таких підстав.                                             ,

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в
апеляційному порядку і ухвалення нового рішення
є неправильне застосування судом норм матеріального права,
невідповідність висновків суду обставинам по справі.

Суд 1-ї інстанції, зобов"язавши відповідачів надати ОСОБА_1 житло, прийшов у рішенні до висновку про те, що відповідачами порушено право позивача на поліпшення
житлових умов.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду не ґрунтуються на законі і
суперечать обставинам справи, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зі своєю сім"єю (він,
дружина, 2 сини) знаходиться на квартирному обліку у
виконкомі Київської районної в м. Донецьку ради з травня 1992
року.

Відповідно до пункту 45 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення
житлових умов та надання їм житлових
приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470, офіцерам, які
знаходились на військовій службі не мене двадцяти календарних років..., tзвільнених з військової служби за станом здоров"я, віком" або за скороченням штатів, житлові
приміщення надаються виконавчими комітетами місцевих Рад
народних депутатів в першу чергу, але не пізніше як в тримісячний
строк з дня прибуття до місця мешкання.

Частиною 3 ст. 43 ЖК України передбачено, що з числа громадян, взятих на
облік, складаються списки осіб, які
користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

З наявних в матеріалах справи зведених даних квартирного обліку
безквартирних військовослужбовців, звільнених в
запас або відставку, які перебувають на квартирному обліку у виконкомі Київської районної у м. Донецьку ради
(а.с.37-51) вбачається, що позивач, як офіцер запасу,
знаходиться під № 57 у вказаному списку осіб, які користуються правом першочергового
одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень, згідно з ч.4 ст. 43 ЖК України,
визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які
користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

З вказаної норми закону випливає, що забезпечення житлом згаданих категорій
військовослужбовців проводиться суворо в порядку
черговості, яка встановлюється за загальним принципом - з часу взяття на квартирний облік.

Виходячи з бази даних квартирного обліку військовослужбовців Київської
районної у м. Донецьку ради, станом на 1 червня
2007 року надійшла черга на забезпечення житлом сімей військовослужбовців, які були прийняті на квартирний облік в червні 1990
року.

Враховуючи, що перед ОСОБА_1 у пільговій черзі знаходяться ще 56 сімей військовослужбовців, які були включені до списків осіб,
які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень,
раніше ніж позивач (в період з червня 1990 року до травня 1992 року), Апеляційний суд приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

3

Не підлягають задоволенню і вимоги
позивача по відшкодуванню моральної шкоди,     оскільки відповідачі не
відмовляли ОСОБА_1 в наданні житла, письмово підтверджуючи свої забов"язання по забезпеченню його жилим приміщенням
в порядку пільгової черги.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно закриття провадження по
справі в зв"язку з наявністю публічно-правового спору, то вони не
ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється
на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних,
трудових відносин.

Предметом спору в даній справі є визнання права позивача на поліпшення
житлових умов та надання жилого приміщення. ОСОБА_1 фактично оскаржує його просування у черзі осіб, які
стоять на квартирному обліку в порядку пільгової черги, і звернувся до суду,
посилаючись на положення житлового законодавства
України, для захисту права, що виникло на підставі відносин із
забезпечення житлом.

Із характеру позовних вимог випливає, що цей спір про право на житло, він
не носить публічно-правового характеру і не
підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, як зазначено у п.1 ч.1 ст.3 КАСУ. Компетенція
адміністративних судів, встановлена ст. 17 КАСУ, на цей спір не поширюється, тому справа вірно розглядалась судом за
правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 309, 314-316 ЦПК
України, Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Донецької міської
ради частково задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Донецька від 10 липня 2007 року
скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської районної у м. Донецьку ради,
Донецької міської ради про надання житла згідно санітарним нормам або надання грошових коштів для придбання житла та
відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено

безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання законної

сили.