справа № 2-496/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007
року                                      Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі:
головуючого-судді Савицької Н.В.

при секретарі -
Кухарській Т.В.

з участю:
позивачки - ОСОБА_1

відповідачки -
ОСОБА_2

відповідача -
ОСОБА_3

представника
відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання договору дарування від 05.09.2005 р. недійсним та переведення прав
та обов'язків покупця.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування від
05.09.2005 р. недійсним та переведення прав та обов'язків покупця. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що її батько ОСОБА_6, разом зі своїми дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_1
отримав чотирьохкімнатну квартиру заАДРЕСА_1.

На той час батько позивачки ОСОБА_7
став вдівцем та у 1985 року одружився з відповідачкою ОСОБА_2

Рішенням Луцького міського суду від 03.05.2001р. позов
ОСОБА_6, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_1, Виконкому Луцької міської ради про зміну
договору найму жилого приміщення задоволено. Суд змінив договір найму жилого
приміщення - квартири за АДРЕСА_1. Виділив ОСОБА_6, ОСОБА_2 в користування
кімнату жилою площею - 17,8 кв.м. Також, виділив ОСОБА_7 в користування кімнату
жилою площею - 12,0 кв.м. та ОСОБА_1, неповнолітній ОСОБА_8 в користування дві
кімнати, жилою площею - 9,2 кв.м. та 11,9 кв.м.

23.06.2005 р.
помер батько позивачки ОСОБА_6

25.08.2005 р. відповідачка ОСОБА_2 приватизувала кімнату площею 17,8 кв.м.

В подальшому 05.09.2005 р. без згоди позивачки ОСОБА_2
уклала договір дарування за яким подарувала ОСОБА_3 одну кімнату жилою площею
17,8 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1.

Вважає, що при відчуженні вищезазначеного нерухомого
майна, сторони в дійсності мали на увазі договір купівлі-продажу, а не
дарування. Оскільки, обдарований ОСОБА_3 є сторонньою особою як для позивачки
так і для дарувальниці.

Крім того, відповідачка неодноразово до укладення договору наголошувала
саме про оплатне відчуження спірної кімнати.

Також, відповідачка не повідомила позивачку про свій намір відчужити
кімнату, що позбавило її права привілеєвої купівлі даного приміщення.

Вважає, що договір дарування від 05.09.2005 р. слід визнати удаваним
правочином на підставі ст. 235 ЦК
України.

Просить суд,
визнати договір дарування від 05.09.2005 р. недійсним.

Крім того, просить суд перевести на позивачку права та обов'язки покупця
-кімнати 52-7, жилою площею 17,8 кв.м., по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовну заяву з підстав в
ній зазначених. Просила суд, позов задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_9 в судове засідання не з"явився з
невідомих суду причин. Зі згоди позивачки суд вважає за можливе розглядати
справу у відсутності останнього по наявним матеріалам справи.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала суду пояснила,
що спірна кімната не була об"єктом спільної власності. Тому, вона як
власник кімнати у квартирі спільного заселення мала право на свій розсуд
розпорядитись цією кімнатою без згоди інших осіб. Просила суд, відмовити в
задоволенні позову.

Ухвалою суду від 27.10.2006 р. до участі у справу
залучені в якості співвідповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачки ОСОБА_4
- ОСОБА_5 позов не визнали суду пояснили, що договори дарування укладені
відповідно до вимог чинного законодавства. Просять суд, відмовити в задоволенні
позову за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу,
свідків, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку що позов безпідставний та до задоволення не
підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що жила площа квартири за АДРЕСА_1
становить 50,9 кв.м. Квартира складається з чотирьох ізольованих кімнат, жилою
площею - 9,2; 11.9; 12 та 17,8 кв.м., що підтверджується викопіровкою з
поверхневого плану. (а.с.   )

Рішенням Луцького міського суду від 03.05.2001 р. позов ОСОБА_6, ОСОБА_2 до
ОСОБА_7, ОСОБА_1, Виконкому Луцької міської ради про зміну договору найму
жилого приміщення задоволено. Суд змінив договір найму жилого приміщення -
квартири за АДРЕСА_1. Виділив ОСОБА_6, ОСОБА_2 в користування кімнату жилою
площею - 17,8 кв.м. Також, виділив ОСОБА_7 в користування кімнату жилою площею
- 12,0 кв.м. та ОСОБА_1, неповнолітній ОСОБА_8 в користування дві кімнати,
жилою площею - 9,2 кв.м. та 11,9 кв.м. (а.с.
)

Спірна квартира являється квартирою спільного заселення, що підтверджується
матеріалами справи. (а.с.   )

25.08.2005 р. відповідачка ОСОБА_2 набула право власності
на квартиру спільного заселення за АДРЕСА_1, шляхом приватизації, що
підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. (а.с. ) Квартира
складається з однієї кімнати житловою площею -17,8 кв.м. В спільному користуванні:
коридор 1 площею 11,6 кв.м., вбиральня 2 площею

1,3 кв.м., ванна 5 площею
2,9 кв.м., кладова 8 площею
0,7 кв.м., кухня 9 площею
7,5 кв.м., кладова 10
площею 1,0 кв.м. (а.с.  )

Судом встановлено, що кімнати які були виділені в користування позивачки
ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 рішенням суду від 03.05.2001 р. станом на
05.09.2005 року та на день розгляду справи останніми не приватизовані.

Отже, приміщення ( кімната жилою площею 12,0 кв.м., 9,2 кв.м., 11.9 кв.м.
), які виділені вищезазначеним рішення суду в користування та в яких проживає
позивачка та ОСОБА_7, ОСОБА_10 належать до державного житлового фонду,
оскільки, не приватизовані останніми. (а.с.
)

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 18.05.2006 р. за №
191-1 дозволено ОСОБА_1 та її брату ОСОБА_7 об"єднати особі рахунки
квартир за АДРЕСА_1. Після об"єднання житлова площа квартири складає -
33,1 кв.м. За взаємною згодою повнолітніх членів сім"ї основним
квартиронаймачем визнано ОСОБА_1 (а.с.
)

05.09.2005 р. ОСОБА_2 (Дарувальник) з однієї сторони та ОСОБА_3
(Обдарований) з іншої уклали нотаріально посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_11 договір дарування за яким Дарувальник зобов"язується передати, а
Обдарований зобов"язується прийняти у дар квартиру спільного заселення за
АДРЕСА_1, що належить Дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на
житло, від 25.08.2005 р. Квартира складається з однієї кімнати житловою площею
17,8 кв.м. Загальна площа квартири - 27,7 кв.м. Відчужується кімната 52-7
площею 17,8 кв.м., а в спільному користуванні залишаються підсобні приміщення.
(а.с. )

В подальшому 14.12.2005 р. ОСОБА_3 уклав договір дарування з ОСОБА_4, за
яким відчужив вищезазначену квартиру. (а.с.
).

Відповідно до ст. 235 ЦК
України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються
правилами, який сторони насправді вчинили.

Виходячи зі змісту ст. 235 ЦК
України, в якій врегульовано правовідносини сторін договору, укладеного як
удаваний, право вимагати визнання його недійсним має сторона договору.

Однак, позивачка стороною в договорі дарування від 05.09.2005 р. не була, а
тому не вправі заявляти вимоги про недійсність даного правочину. Оскільки,
право вимагати визнання договору недійсним надано лише стороні договору.

Крім того,  в
судовому засіданні
встановлено,  що  між сторонами     договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05.09.2005 р.
мав місце саме договір дарування, що підтверджується показами свідка: приватним
нотаріусом ОСОБА_11, який нотаріально посвідчував даний договір. (а.с.   )

Разом з тим, відповідно до ст. 355 ч.І ЦК України майно, що є у власності
двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (
спільне майно).

Згідно до ст. 356 ч.І ЦК
України власність двох чи більше осіб із визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою власністю.

Ст. 362 ч.І ЦК України
передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності
співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною,
оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з
публічних торгів.

Відповідно до п. 95 п.З Правових позицій Верховного суду
України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ "Житлове
право" на кімнату в квартирі чи одноквартирному будинку, де мешкають два і
більше наймачів, яка була самостійним

об"сктом
приватизації, правила ст. 114 ЦК України (в
редакції 1963 р.) "Право
привілеєвої купівлі частини в спільній власності" , ст. 362 (в редакції ЦК 2003 p.) щодо привілеєвої
купівлі не поширюється, оскільки ця кімната не є часткою у спільній власності
на зазначені квартиру чи будинок.

В даному випадку
спірна кімната була самостійним об"єктом приватизації.

ОСОБА_1 в установленому законом порядку приватизацію ОСОБА_2 даної кімнати
не оскаржувала в судовому порядку.

Згідно п.26 п.2 вищезазначених Правових позицій "Право власності"
особи, яким при приватизації державного житлового фонду передано у власність
кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, не можуть вважатись учасниками
спільної власності на квартири, оскільки в таких випадках самостійними
об'єктами права власності є кімнати, а не частки у квартирі.

Отже, спірна квартира за АДРЕСА_1 яка складається з
однієї кімнати житловою площею 17,8 кв.м. не є об"єктом спільної
власності, нікому в тому числі позивачці ніяка частка у праві на цю кімнату не
належала. Тому, відповідачка ОСОБА_2 як власник кімнати у квартирі спільного
заселення мала право на свій розсуд розпорядитись спірним приміщенням без будь
якої згоди, в тому числі ОСОБА_1

Крім того, укладеним договором дарування від 05.09.2005 р ніякі права
ОСОБА_1 порушені не були, а тому остання не має права вимагати визнання
договору недійсним на підставі ст.235 ЦК
України та переведення на неї прав покупця в порядку ст.362 ЦК України.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову
слід відмовити за безпідставністю вимог.

Покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 не спростовують вищезазначені
висновки суду.

Керуючись, ст.ст.10,11,57,58,59,60,88,154,208,209,210,212,213,214,215 ЦПК
України ст.ст. 235, 362, ЦК
України,- суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору дарування від 05.09.2005 р. недійсним та переведення прав і
обов'язків покупця - відмовити.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом 10
днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на дане рішення суду може бути подана
протягом 20 днів після подання заяви про оскарження рішення суду.