АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007
року колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного
суду Донецької області в складі: Новодворської О.І.,  Жданової В. С,  Біляєвої
О.М.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі,  гідності та ділової репутаЦП й
відшкодування моральної (немайнової) шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Апеляційного суду м.  Києва від
21 червня 2005 року

встановила:

У
листопаді 2003 року ОСОБА_1  звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та ділової репутації та відшкодування моральної (немайнової)
шкоди,  посилаючись на те,  що 21 жовтня 2003 року ОСОБА_2 із метою
принизити його честь та гідність в очах його рідних,  друзів та в суспільстві в цілому подав до УКР
ГУ МВС України в м.  Києві заяву про
нібито вчинений проти нього злочин,
передбачений статтею 190 КК України,
шахрайство.

Крім
того,  відповідач поширив відносно нього
по телефону серед його знайомих неправдиві відомості.

Поширенням
відповідачем відносно нього неправдивих відомостей ,  він завдав йому моральну шкоду,  яку він оцінює в 80 000 грн.

Посилаючись
на зазначені обставини,  позивач просив
зобов'язати відповідача спростувати поширені відносно нього неправдиві
відомості,  що порочать його честь та
гідність і порушити відносно нього кримінальну справу за ознаками злочину
передбаченого статтею 383 КК України та стягнути у відшкодування моральної
(немайнової) шкоди 80 000 грн.

У
подальшому ОСОБА_1  уточнив свої вимоги і
просив визнати такими ,  що не
відповідають дійсності поширені відносно нього відповідачем серед його знайомих
відомості про те ,  що він шляхом
шахрайства у квітні 2002 року отримав від нього грошові кошти в розмірі 15 000
доларів США за працевлаштування його знайомого за кордоном та зобов'язати
відповідача спростувати їх,  а також
відшкодувати йому заподіяну поширенням неправдивих відомостей моральну (немайнову)
шкоду в розмірі 10 000 грн.

Справа № 33ц- 2071 кс-07                       Категорія ЦПК: 14

Головуючий у
першій інстанції Наборозняк М. І. Доповідач
Новодворська О.І.

Рішенням Святошинського районного суду м.  Києва 9 серпня 2004 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду м.  Києва від 21 червня
2005 року рішення місцевого суду скасоване,
позов ОСОБА_1  задоволено
частково.

Визнані
такими,  що не відповідають дійсності
поширені ОСОБА_2 відомості про звинувачення ОСОБА_1  в шахрайських діях і неправомірному
заволодінню майном ОСОБА_2,  зобов'язано ОСОБА_2 вибачитися перед ОСОБА_1.  та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  на відшкодування моральної (немайнової) шкоди
500 грн.

В
задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено. ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду України з касаційною
скаргою,  в якій просить скасувати
рішення Апеляційного суду м.  Києва від
21 червня 2005 року,  залишивши в силі
рішення місцевого суду,  посилаючись на
невідповідність висновків апеляційного суду фактичним обставинам справи,  порушення судом норм матеріального й
процесуального права.

Колегія
суддів вважає,  що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи
рішення місцевого суду та,  задовольняючи
частково позовні вимоги позивача,
апеляційний суд виходив із того,
відповідно до вимог статті 7 ЦК
України громадянин або організація вправі вимагати по суду спростування
відомостей,  що не відповідають дійсності
або викладені неправдиво,  які порочать
їх честь і гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди їх інтересам,  якщо той,
хто поширив такі відомості,  не
доведе,  що вони відповідають дійсності.

Громадянин
або організація,  відносно яких поширені
відомості,  що не відповідають дійсності
і завдають шкоди їх інтересам,  честі,  гідності або діловій репутаЦП,  вправі поряд із спростуванням таких
відомостей вимагати відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди,  завданої їх поширенням.  Щодо вимог про спростування цих відомостей та
компенсацію моральної шкоди встановлюється строк позовної давності в один рік.

Як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 7 від 28.09. 90 „ Про
застосування судами законодавства,  що
регулює захист честі,  гідності і ділової
репутаЦП громадян та організацій" відповідно до  ст.  7
ЦК відповідач повинен довести,  що поширені
ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обов'язок
довести лише факт поширення відомостей,
які його ганьблять,  особою,  до якої пред'явлений позов. Проте,  позивач має право подати докази
невідповідності дійсності таких відомостей.

Відмовляючи
у задоволенні позову про спростування відомостей,  що не відповідають дійсності,  які були поширені відповідачем серед друзів
та знайомих позивача,  суд виходив із
того,  що позивач не надав суду
переконливих доказів на підтвердження своїх доводів.

Такий висновок
суду спростовуються поясненнями свідків.

Як видно
з пояснень свідка ОСОБА_3,  відповідач
йому повідомив,  що позивач
"шахрай",  отримав від нього 15
000 доларів США для працевлаштування його товариша за кордоном,  але свої зобов'язання не виконав і гроші не
повернув.

Свідок
ОСОБА_4 також підтвердив,  що ОСОБА_2
повідомив йому зазначені відомості.

У
судовому засіданні відповідач підтвердив,
що дійсно він спілкувавсязз цими свідками і розповів їм про зазначені
обставини.

Доказів
в підтвердження того,  що спірні
відомості поширені відповідачем,
відповідають дійсності,  останній
не надав.

Проте
місцевий суд,  на зазначені вимоги
закону,  роз'яснення та обставини справи
не звернув увагу,  а тому дійшов
помилкового висновку в цій частині.

Наведені
ж докази підтверджують,  що відповідач
поширив відносно позивача відомості,  які
не відповідають дійсності,  а тому
повинен їх спростувати у спосіб визначений позивачем.

Вирішуючи
питання про розмір заподіяної позивачеві моральної (немайнової) шкоди,  суд,
виходячи із суті позовних вимог,
характеру заподіяної шкоди,
моральних страждань потерпілого і визнав за можливе задовольнити вимоги
частково та стягнути у відшкодування моральної шкоди,  заподіяної позивачеві 500 грн.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,
рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням судом апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права,  а також відсутні передбачені ч. 1  ст.
338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332, 336 ЦПК України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення  Апеляційного суду м.  Києва від 21 червня 2005 року залишити без
зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.