Справа №2-1457/2007р.
Справа № 2-93
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06. 2007 року

Фрунзенський районний суд м. Харкова

в складі судді Алфьорової Т.М.

при секретарі Савченко
В.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ГБК «Чорнобилець -1» про визнання права
власності на 1/2 частину майна, що знаходиться у спільній сумісної власності.

ВСТАНОВИВ:

Позивачка  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою
про визнання права на майно, що знаходиться у спільній сумісній власності, та
встановлення   порядку користування
житловим приміщенням, посилаючись на те, що з 18.06.1983 року вона була в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають одну дорослу доньку. В період
зареєстрованого шлюбу вони з чоловіком на загальні кошти по договору купівлі
-продажу  від 01.12.1999 року придбали
двокімнатну ізольовану квартиру, яка розташована за АДРЕСА_1, також придбали
автомобіль ВАЗ - 2106 які за правовим документам зареєстровані за відповідачем .
За їх спільні кошти був придбаний гараж № 69 в ГБК « Чорнобилець -1 ».
Відповідно до довідки ГБК « Чорнобилець -1» від 04.10.2005 року гараж
зареєстрований за ОСОБА_2 Раніше по документам гараж належав брату відповідача
ОСОБА_3 і на момент передачі його в 2001 року ОСОБА_2 пайові внески були
сплачені повністю, але пайові внески вносилися їх родиною. 20.05.2003 року шлюб
за ініціативою відповідача був розірваний, але після розірвання шлюбу вони
продовжували жити однією родиною за АДРЕСА_1 . Вони були пов'язані спільним
побутом, мали спільні права та обв'язки та мали спільний майновий фонд. В
період   фактичного поновлення сімейних
відносин 28.11.2003 року придбали майно, а саме автомобіль «VQLKSWAGEN
RASSAT»
за 6500 дол. США ., тому
вона просить визнати за нею право спільної сумісної власності на це майно. У
грудні 2003 року вона була змушена покинуть квартиру і зараз проживає у дочки.

Позивачка
21.03.2007 р. уточнила позовні вимоги і просить визнать за нею право власності
на 1/2 частину квартири, пайових внесків, а також автомобілів і встановити
порядок користування житловим приміщенням спірної квартири.

Ухвалою суду від
23.05.2007 року позивні вимоги про встановлення порядку користування житловим
приміщенням виділені в окреме провадження.

Позивачка та її
представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримували у повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов визнав частково і пояснив, що шлюб у них з позивачкою був
розірваний 20.05.2003 року. В період шлюбу придбали квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль
марки ВАЗ-2106, тому він не заперечує проти того, щоб за позивачкою було
визнано право власності на 1/2 частину цього майна. Інше майно, а саме :
автомобіль «VQLKSWAGEN
RASSAT» у 28.11.2003 року , був придбаний за його особисті
кошти, вже після розірвання шлюбу. Шлюб був розірваний у травні 2003 року в
відділі реєстрації шлюбу. Позивачка в придбання цього майна кошти не вкладала.
Відповідно до ст. 22 Кодекс України про шлюб та сім'ю спільною сумісною
власністю є майно виключно нажите подружжям під час шлюбу.   Вимога позивача стосовно визнання права
власності на 1/2 частину пайових внесків до ГБК   « Чорнобилець-1 », не може бути задоволена ,
так ці внески сплатив його брат ОСОБА_3, і
він є власником цього майна, а він лише є користувачем цього гаражу і
сплачував тільки членські   внески   за споживання загальних послуг. Він брату за
усною домовленості сплатив гроші за цей гараж після розірвання шлюбу у 2004
році, але договору купівлі - продажу  між
ними не було.

Представник
відповідача позов не визнав, вказує на те, що квартира та автомобіль вже є
сумісною власністю і тому не треба було звертатися до суду, а інше майно не
може бути визнане сумісною власністю , так як автомобіль VQLKSWAGEN
RASSAT»   був придбаний   відповідачем у період розірвання шлюбу у
листопаді 2003 року і позивачка не має до нього ніяких відношень. Посилання
позивача та її представника на норми СК України не можуть бути прийняті до
уваги, так як цей Кодекс вступив в дію з 2004 року і зворотної сили немає. Той
факт, що брат відповідача передав ОСОБА_2 право користування гаражем у 2001
року не є фактом переходу права власності на пайові внески.

Суд, заслухавши
показання сторін, свідків та вивчивши матеріали справи, вважає , що позов
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини

В судовому
засіданні встановлено, що   сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.06.1983 року.   20.05.2003 року у відділі реєстрації актів
громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції в м. Харкові
шлюб за заявою сторін був розірваний.

В період
зареєстрованого шлюбу сторони придбали майно, яке є спільною сумісною
власністю, а саме квартиру АДРЕСА_1, згідно договору купівлі - продажу від
21.10.1999 року, оформленому приватним нотаріусом ОСОБА_4 і зареєстрованого у
КП « Харківське міськБТІ» 29.10.1999 року на ім'я відповідача.   Квартира двохкімнатна, житловою площею 27,7
кв. м., загальна площа -46,8 кв. м.. Крім цього, сторони придбали автомобіль
марки ВАЗ -2106 ( випуску 1980 року), цей транспортний засіб зареєстрований на
ім'я відповідача ОСОБА_2

Згідно зі ст.22
Кодексу України про шлюб та сім'ю, який діяв на час існування шлюбних сімейних
відносин - майно, нажито подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і
розпорядження цим майном. їх частки визнаються рівними .

Таким чином,
вказане майно, а саме : автомобіль ВАЗ -2106, та квартира, яке придбане у
період зареєстрованого шлюбу   є спільною
сумісною власністю сторін і тому суд визнає за позивачкою право власності на
1/2 частину вказаного майна.

Як було
встановленого в судовому засіданні, сторони розірвали шлюб 20.05.2003 року.
Автомобіль « VQLKSWAGEN
RASSAT» був придбаний відповідачем ОСОБА_2 28.11.2003 року і
зареєстрований на його ім'я.

Суд не може
прийняти до уваги доводи позивача та її представника, що цей автомобіль був
придбаний на загальні кошти.

Свідки     ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були опитані у
судовому засіданні вказували на той факт, що після розлучення сторони
продовжували проживати у спірній квартирі, харчувалися та відпочивали
разом,  відповідач турбувався про сім'ю.
Позивачка продовжувала все робити по дому і з їх відношень вони зробили
висновок, що у них є родина, але відношення потім стали напружені і вони
змушені були

розлучитися. На
які кошти був придбаний другий автомобіль вони не знають, але знають, що в той
період Повелиця проживали однією сім'ю.

Свідок ОСОБА_7
давала такі ж пояснення , а також вказала, що мати пішла з квартири так, як
батька створив   умови за яких, вона не
змогла жити у цій квартирі. Ще до розлучення між батьками були розмови про те,
що треба розлучитися. Обстановка загострилася після її весілля в червні 2003
року, а в грудні 2003 року мати змушена була піти з квартири. їй відомо, що
батько купив автомобіль у листопаді 2003 року, гроші для цього були і він їх
зберігав у сейфі в гаражу.

Той факт, що
позивачка залишила квартиру у грудні 2003 року підтверджується і складеним КЖЄП
- 203 актом   від 16.12.2003 року.
Фактично після придбання автомобіля, позивачка зразу виїхала з квартири.

Посилання
представника позивача на статті Сімейного кодексу України при вирішення питань
про сумісну власність не можуть бути прийняті до уваги, так як цей Кодекс почав
діяти з 2004 року і тому його дії не поширюється на   правовідношення , які були між сторонами у
2003 року.

Після розірвання
шлюбу, у випадках коли сторони придбають майно, яке потім включають його до
розділу, зацікавлена особа повинна відповідно до 112 ЦК України ( в
редакції 1963 року ), а також Закону України «Про власність» надати докази   своєї причетності в придбанні цього майна і
створення загальної власності. Позивачка не надала доказів з цього приводу.

Свідки, опитані
у судовому засіданні не змогли дати пояснення на які гроші придбаний спірний
автомобіль. Суд вважає, що в цій частині треба в задоволенні позову
відмовити   у зв'язку з не доведеністю.

Згідно наданій
довідки з ГБК « Чорнобилець -1 « пайові внески на будівництво гаражу № 69 в
кооперативі вносилися частинами ОСОБА_3, братом відповідача, який був членом
ГБК в період з червня 2000 року по травень 2001 року.

Рішенням
загальних зборів членів кооперативу ГБК «Чорнобилець -1 «від 12 вересня 2001
року ОСОБА_3 був виключений із членів кооперативу , а ОСОБА_2 прийнятий.

Довід
позивачки ОСОБА_1 про те, що пайові внески на будівництво гаражу у розмірі 8100
грн. є їх сумісною власністю, так як вони були внесені відповідачем із їх
сумісного бюджету не найшов підтвердження у судовому засіданні.

Показання
свідків в цій частині, суд не може прийняти до уваги дому що вони дають
пояснення, що їм відомо, що подружжя Повелиця сплачували ці внески зі слів
позивачки , письмових доказів з цього приводу у позивача немає.

Згідно
зі ст.60 ЦК Україні
-кожна сторона зобов'язана довести ті обставини ,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень

Позивачка  не надала
суду доказів, які б підтвердили, що їх родина внесла пайові внески на
будівництво гаражу за вказаною адресую, а також не надані докази, які б підтвердили
той факт, що кооперативом були повернути гроші - пайові внески ОСОБА_3, як
колишньому члену кооперативу , а відповідачем ОСОБА_2 після виходу із
кооперативу були внесені на рахунок ГБК сума пайових внесків 8100 грн.

При
подання уточненого позову, позивачка ОСОБА_1 не сплатила судовій збір.

У судовому
засіданні вона дала пояснення, що вартість автомобілю 6500 дол. США, ( що складає
32825 грн.) відповідач проти цього не заперечував . У зв'язку з тим, що суд
відмовив позивачки в визнані права власності на 1/2 частину автомобілю «VQLKSWAGEN   RASSAT» , а ціна
позову у даному випадку 16412 грн., крім цього вона також просила визнати право
власності на 1/2 частину іншого автомобілю , то суд вважає необхідним
враховуючи матеріальне становище позивачки, частково звільнити її від сплати
судового збору і стягнути судовій збір по уточненому позову у розмірі 150 грн.

Позивачка при
подачі позову сплатила держмито у розмірі 175 грн. ( вартість квартири   9405 грн., згідно договору купівлі - продажу
+ 8100 грн. пайових внесків =17505 грн. У стягнення пайових внесків позивачці
було відмовлено, тому держмито за ці вимоги не повертається. Вартість 1/2
частини квартири по договору купівлі - продажу складає 4702 грн., тому з
відповідача треба стягнути на користь позивача 47 грн. додаткових витрат.

Керуючись ст.
ст. 112   ЦК України, ( в редакції 1963 року), Законом України «Про
власність», ст..22
Кодекс України про шлюб та сім'ю, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 209 ,213, 215 ЦПК
України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ГБК «Чорнобилець -1»
про визнання права власності на 1/2 частину майна, що знаходиться у
спільній сумісній власності задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а також на 1/2
частину автомобіля ВАЗ- 21 (1980 р. випуску)
дв. НОМЕР_1,  куз.НОМЕР_2.

В частини позову
ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 пайових внесків та 1/2 частин
автомобілю «VQLKSWAGEN
RASSAT»   відмовити у зв'язку не доведеністю.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати 47 грн.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь держави судовій збір у розмірі 150 грн.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський
районний суд м. Харкова.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження або протягом десяти днів з дня проголошення рішення без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, якщо після
подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана - після
закінчення строку на подачу апеляційної скарги, у разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду справи.