УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,  судді: Курської А.Г.

Суддів:                                                Горбань
В.В.

Рижової
І.В.

При
секретарі:                                     Петренко
Т.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Масандрівської селищної ради,
ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення,  за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ялтинського міського суду АР Крим від 18.05.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

02.03.2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Масандрівської
селищної ради,  ОСОБА_2 про скасування
рішення Масандрівської селищної ради.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що він протягом
16 років відкрито та добросовісно користується земельною ділянкою площею 0,
0232 га в районі
будинку АДРЕСА_1. 25.04.1993 року Масандрівська селищна рада передала йому
зазначену земельну ділянку за плату в оренду строком на 3 роки. Земельна
ділянка була ним благоустроєна,  і 04.10.1997
року договір оренди був продовжений ще на 4 роки. Рішенням Масандрівської
селищної ради від 10.11.2004 року на підставі його заяви йому надано дозвіл на
розробку плану для будівництва та обслуговування будинку на земельній ділянці,  якою він користується. На протязі 2005 року
ним отримано акт вибору та обслідування земельної ділянки в натурі,  погоджений з усіма міськими службами,  в управлінні земельних ресурсів отримана довідка
про склад земельних угодій,  акт
обслідування зелених насаджень,  виконані
топографічні роботи. Після встановлення розміру земельної ділянки 24.02.2006
року рішенням Масандрівської селищної ради №12 йому надано дозвіл на розробку
проекту відводу земельної ділянки площею 0, 0232 в АДРЕСА_1. Проте,  без вилучення у нього земельної ділянки,  рішенням Масандрівської селищної ради №21 від
26.05.2006 року відповідачці ОСОБА_2
надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки,  якою користується він,  а також скасовано п.1.4 рішення №12 від
24.02.2006 року,  яким дозвіл на розробку
проекту відводу цієї ж земельної ділянки надано йому. Позивач вважав вказане
рішення незаконним,  просив визнати його
недійсним та скасувати.

Рішенням
суду позов задоволено,  визнано недійсним
та скасовано п.1.41 рішення №21 від 26.05.2006 року Масандрівської селищної
ради 3 сесії 5 скликання про надання дозволу на розробку проекту відводу
земельної ділянки площею 0, 0200 га для будівництва жилого будинку в АДРЕСА_2
(у власність) та відміну п.1.4 рішення №12 34 сесії Масандрівської селищної
ради 4 скликання від 24.02.2006 року.

Справа
№22-ц-4739/2007                  Головуючий
у суді першої інстанції: Цалко А.А.

Доповідач:        Курська А.Г.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2  просить
рішення суду скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції,  посилаючись на те,  що висновки суду не відповідають обставинам
справи. Зокрема,  суд не дав належної
оцінки тому факту,  що позивач був
прописаний в будинку АДРЕСА_1 з червня 1989 року по липень 1990 року,  а потім вибув в місто Київ,  тому не міг користуватися спірною земельною
ділянкою протягом 15 років. Крім того,
договір оренди,  на який
посилається ОСОБА_1,  припинився в 2001
році,  і з цього часу тільки вона
користувалась спірною земельною ділянкою. Також ОСОБА_2  вважає,
що судом необгрунтовано не були допитані свідки з її боку.

До
апеляційної скарги ОСОБА_2  приєднався
відповідач Масандрівська селищна рада.

Судова
колегія,  заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення відповідачки
ОСОБА_2  та двох представників позивача,  розглянувши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,  вважає їх
необгрунтованими і такими,  що не
підлягають задоволенню,  з наступних
підстав.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи,  дав належну оцінку наявним у справі
доказам,  правильно застосував до спірних
правовідносин матеріальний закон,
ст.  ст. 116,  118 Земельного кодексу України,  і дійшов вірного висновку про визнання
незаконним оскаржуваного рішення Масандрівської селищної ради та його
скасування як такого,  що порушує
земельні права позивача.

При
розгляді справи судом першої інстанції встановлено,  що починаючи з 1993 року та до 2001 року на
підставі договору оренди,  укладеного з
власником -Масандрівською селищною радою,
спірною земельною ділянкою користувався позивач ОСОБА_1 В цей період
часу він упорядкував земельну ділянку,
посадив плодові дерева,
город,  поставив тимчасову будову.
Рішенням Масандрівської селищної ради №42 від 10.11.2004 року на підставі його
заяви від 27.08.2004 року йому надано дозвіл на розробку генеральних планів для
будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих споруд на земельній
ділянці в районі будинку АДРЕСА_1,  яка
знаходилась в його користуванні. Протягом 2005 року позивач для оформлення
земельної ділянки у власність отримав акт вибору та дослідження земельної
ділянки в натурі,  узгоджений зі всіма
відповідними службами,  акт дослідження
зелених насаджень,  був затверджений ситуаційний
план ділянки.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2  про те,  що позивач не проживав у АДРЕСА_1 тільки один
рік,  з 1989 по 1990 роки,  а тому його твердження про користування
земельною ділянкою протягом 15 років є необгрунтованими,  колегія судців вважає безпідставними,  оскільки право на користування земельною
ділянкою в даному випадку виникло у позивача на підставі угоди (договору
оренди) і воно не пов'язано з його місцем проживання. Крім того,  як убачається з фактичних обставин
справи,  у період відсутності позивача
спірна земельна ділянка була у користуванні його сім'ї,  яка мешкала в місті Ялта.

В
засіданні суду апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_2  пояснила,
що за домовленістю з дружиною позивача вона одержала у неї ключі від огорожено!' земельної
ділянки з метою тимчасового користування. В подальшому між ними виникла
суперечка з приводу того,  у кого виникло
переважне право на користування спірною земельною ділянкою,  яка закінчилась бійками та зверненням з цього
приводу в міліцію. До місцевої ради вона не зверталась з проханням про
вилучення земельної ділянки у позивача і для передачі їй у постійне користування,  аж поки вона не взнала,  що позивач готує документи на одержання
земельної ділянки у власність.

Посилання
відповідачки ОСОБА_2  на те,  що ОСОБА_1 після закінчення договору оренди в
2001 році не користувався земельною ділянкою і не проявляв до неї будь-якого
інтересу,  і останні роки тільки вона
займалась спірною

земельною  ділянкою,
не   відповідають   фактичним
обставинам   і   спростовуються матеріалами справи.

В
засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2
також пояснила,  що на момент,  коли вона стала користуватися спірною
земельною ділянкою,  там росли різні
насадження,  був паркан та якісь будівлі.

Колегія
суддів вважає,  що доводи апелянта про
те,  що вона є одинокою матір'ю,  виховує двох малолітніх дітей,  25 років працювала в санаторії
„Долосси",  не має благоустроєного
житла,  визнає такими,  що не мають правового значення для цієї
справи,  оскільки право на земельну
ділянку виникає з підстав,  передбачених
Земельним кодексом України,  а не нормами
Житлового кодексу України.

Згідно з
ч. 1  ст.
116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування земельними ділянками із земель державної
або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно
до ч.1  ст. 118 названого кодексу
громадянин,  зацікавлений у приватизації
земельної ділянки,  яка перебуває у його
користуванні,  подає заяву до відповідної
державної адміністрації або сільської селищної,
міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачка ОСОБА_2  звернулась
до селищної ради з проханням про надання їй спірної земельної ділянки тільки
20.03.2006 року,  тобто в той час,  коли позивач вже отримав дозвіл на відвід
цієї земельної ділянки та підготував технічну документацію для затвердження.

Згідно з
ч.5  ст. 116 Земельного кодексу України
надання у користування земельної ділянки,
що перебуває у власності або у користуванні,  провадиться лише після вилучення (викупу) її
в порядку,  передбаченому цим Кодексом.

Як
убачається з фактичних обставин справи,
селищна рада з 2001 року ніколи не зверталась до суду про вилучення
земельної ділянки у ОСОБА_1,  а навпаки
послідовно розглядала його заяви та звернення щодо упорядкування ним
землекористування на спірну земельну ділянку і під час оформлення відповідної
документації для можливості завершення оформлення передачі земельної ділянки у
власність селищна рада безмотивним скасуванням свого рішення обмежила його
права та законні інтереси тим,  що без
його згоди ухвалила рішення про надання можливості оформлення відповідних
документів на спірну земельну ділянку поряд з ним і ОСОБА_2 ,  яка також забажала одержати її у власність.

З
урахуванням конкретних обставин справи колегія суддів вважає,  що висновок суду про те,  що у позивача виникло приоритетне право на
отримання цієї земельної ділянки є законним і обгрунтованим і не суперечить
фактичним обставинам справи.

Інші
доводи апеляційної скарги не вказують на порушення норм матеріального права і
не можуть бути взяті до уваги,  оскільки
ґрунтуються на помилковому розумінні чинного законодавства.

Згідно
зі  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись  ст.
ст. 303,  304,  307,
308,  313-315,  317,
319,  325 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити,  рішення
Ялтинського міського суду АР Крим від 18.05.2007 року залишити без змін.

Справа
№22-ц-4739/2007                  Головуючий
у суді першої інстанції: Цалко А.А.

Доповідач:        Курська А.Г.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.