Справа
№2-229/07
РІШЕННЯ

Іменем України

03 травня 2007 року,        Жовтоводським міським судом
Дніпропетровської області

в складі:                 головуючого-судді               Поди О.М.

при секретарі                                                       Дідук
А.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну
справу за первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про покладення
обов'язку дотримання засад добросусідства, стягнення моральної шкоди та
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

Встановив:

31.01.2007 р. міським судом отримано позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в якому позивачі посилаються на те, що ОСОБА_3,  яак власник домоволодіння розташованого за
адресою АДРЕСА_1, збудувала на межі навіс з якого опади стікають на грунт їх
подвір'я, проникають в гараж, чим шкодять майну. Окрім того ОСОБА_3 вкопала в
грунт поряд з огорожею на межу з металевої сітки листи покрівельного матеріалу -шифера, що своєю вагою шкодять їх огорожі. Позивачі просять суд
покласти на відповідачку обов'язок прибрати огорожу з шифера,
перенести навіс на відстань 1 м від наявної межі, дотримуватися правил добросусідства
та стягти на користь кожного з них по 500 грн. моральної шкоди.

Відповідачка по первісному позову
ОСОБА_3 26.02.2007 р. надала суду зустрічну позовну
заяву, в якій просить стягти на свою користь з подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну
шкоду в розмірі 1000 грн. солідарно, посилаючись на те що
її сусіди ОСОБА_1, ОСОБА_2 необгрунтовано звернулися до суду з позовом, .його
бездоказовість, наявність в ньому моральної шкоди.

Ухвалою суду зустрічний позов було залучено до цивільної
справи та об'єднані в одне провадження (а.с. 40-41,46).

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 первісний
свій позов підтримали, заперечивши зустрічний позов ОСОБА_3

Кожен з них окремо пояснив, що наявність на межі їх
домоволодіння навісу водовідлив якого незабезпечує належно відвод води. Вода
через грунт проникає в оглядову яму належного їм гаража, шкодить цій
капітальній споруді, руйнує її. Окрі того відповідачка вкопала декілька листів
шиферу, який своєю вагою нахилив належну їм огорожу з металевої сітки,
пошкоджує її, приводить до затінку огороду. Добровільно вищезазначене ОСОБА_3
усунути не бажає, що створює їм незручності, привело до неможливості в
належному використанні власності, оброблювати город та отримувати належний
врожай.

Відповідачка по первісному позову ОСОБА_3 позов
заперечила, пояснивши суду що навіс споруджено не на межі, а на відстані
приблизно 20 см від
межі. Листи шиферу встановлені з метою укріпити огорожу, щоб з домоволодіння
ІНФОРМАЦІЯ_1 в її двір не проникали тварини (собаки, коти) тому що огорожа з
сітки стара, має отвори.

Зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судовому засіданні
ОСОБА_3 підтримала, пояснивши, що конфлікт з боку відповідачів надуманний.
Опади відводяться наявним водовідливом. Поведінка подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1, їх
скарги завдали моральну шкоду в розмірі 1000
грн. яку вона також просить стягти на свою користь.

Відповідачі по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 позов заперечили.

Суд заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні,
свідка ОСОБА_4, спеціаліста ОСОБА_5, дослідивши докази надані в цивільну
справу, вважає що первісний позов позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволеню, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, при
цьому суд виходить зі слідуючого законодавства та встановлених судом обставин.

Так ОСОБА_1. та ОСОБА_2 з 27.08.1974 р. перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі (а.с. 11).

Органом місцевого самоврядування ОСОБА_1 (дівоче призвище
ІНФОРМАЦІЯ_2) 14.05.1957
р. надано в безстрокове користування
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2.

2

14.11.1978
p. Жовтоводським
БТІ ОСОБА_1 видано технічний паспорт на домоволодіння за вищеназваною адресою.

Рішенням
виконкому Жовтоводської міської ради №290
від 14.08.1974 р.
ОСОБА_2 та його дружині надано дозвіл на побудову шлакоблокового гаражу (а.с. 10,12-14).

Відповідно
договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого нотаріально ОСОБА_3 стала
власнецею домоволодіння за адресою АДРЕСА_1. Дата укладення договору 13.09.2004 р. (а.с. 48-49).

Обидва
домоволодіння мають спільну межу, стосовно якої суперечки у сторін не має,
однак в наявності спір стосовно використання ОСОБА_3 своєї власності.

ОСОБА_3
приблизно в вересні 2006 р. збудувала від господарчого блоку навіс, елементами
якого є металеві опори та дах з дерева і шиферу, розмірами приблизно 64 м.кв.

За дозволом на
будівництво навісу, який має нахил в сторону домоволодіння №1, до органу
місцевого самоврядування ОСОБА_3 не зверталась, будь які технічні документи
(ескізи) на навіс не складались. Навіс обладнано металевим водовідводом. Опори
навісу знаходяться на відстані 20
см від межі домоволодінь, в той час як край покрівлі з шиферу та
водовідводу знаходиться по лінії межі. Висота навісу в цій частині близько 2,5 м.

По межі між
домоволодінням мається огорожа виконана в частині з металевої сітки, яка
ОСОБА_3. не належить. ОСОБА_3 зі сторони свого домоволодіння, вкопавши грунт,
зробила огорожу з шиферу висотрю близько 1,8
м. Недоліки при побудові огорожі з шиферу, не використання при цьому
матеріалу дерева чи металу, привели до нахилу шиферу в сторону домоволодіння №1. Стосовно
огорожі, то ОСОБА_3 звернення до органу місцевого самоврядування не подавала,
технічна документація не складалась.

Використовуючи
свої права як власника, ОСОБА_3 по відношенню до позивачів, по первісному
позову, мала б керуватися і ч. 5
ст. 4 Закону
України „Про власність", що передбачає слідуюче: „Власник, здійснюючи свої
права, зобов'язаний не спричиняти шкоду навколишньому середовищу, не порушувати
права та охоронювані законом інтереси громадян..."

В конкретному
випадку водовідвід який мається під краєм навісу, розмірами: ширина 9 см висота 4-6 см не дає змоги
відводити опади від території домоволодіння №1 в районі автогаражу.
Ця обставина доведена поясненнями свідка ОСОБА_6, яка є фахівцем в галузі
індивідуального будівництва.

Ст. 103 ЗК України також
зобов'язує власника земельної ділянки ОСОБА_3 дотримуватися засад
добросусідства.

Так власники
земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок,
при яких власникам, землекористувачам -
сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей...

Власники та
землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них ... (ч. 1,3).

Встановлений паркан
на межі між домоволодіннями №1
та №3 з сітки,
дерева і який відокремлює земельні ділянки сторін, одну від одної, відповідно
до ст. 108 ЗК
України є спільною межевою
спорудою і право власності в ОСОБА_3 на нього відсутнє. Доказів про
зворотнє та суду не надала.

Відповідно ч. 2 вищеназваної
статті власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межевими
спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в
належному стані сусіди несутьв рівних частинах. До того часу, поки один із
сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межевої споруди, вона не
може бути ліквідована або змінена без його згоди.

При даних
конкретних обставинах згоди подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 на змінення паркану, шляхом
доповнення до нього шиферу -
немалося, і тому вимога про прибрання листів шиферу від паркану зі сторони
домоволодіння №3 цілком
обгрунтована.

Закон, а саме
ст. 386 ЦК України
передбачає, що власник який має підстави передбачати можливість порушення права
власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення
нею дій, які можуть порушити його право. Або з вимогою про вчинення певних дій
для запобігання такому порушенню.

Окрім того,
власник права якого порушені має право на відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Внаслідок вищезазначеного, порушені права співвласників
домоволодіння №1 ОСОБА_1,
ОСОБА_2 мають бути захищені судом, через що паркан з шиферу встановлений
ОСОБА_3 має бути знесений (прибраний). Наявний водовідвід під навісом
реконструйований чи змінений в цілях забезпечення відтоку води, непопадання
тієї на територію домоволодіння подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1.

3

Однак безпосередньо такої вимоги
позивачі по первісному позову не заявили вважаючи, що навіс має бути взагалі
віднесений на відстань від межі на 1 м, що недасть опадам потрапляти з
навісу на територію домоволодіння.

Ст. 376
ЦК України передбачає, що будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу, чи належно
затвердженого проекту або з істотніми порушенням будівельних норм і правил.

Встановивши таку міру необхідності ЦК України
зобов'язує власника при побудові виконувати вимоги певного чину, як то брати
дозвіл, мати проект, виконувати і ДБН та правила.

Навіс є архітектурною формою
функціонального призначення для ведення власником ОСОБА_3 господарської
діяльності, збудована без фундаменту, є не пересувною, стін не має, конструкція
полегшена.

Державні будівельні норми (ДБН-360-92), якими
затверджено містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень
містять в собі вимоги стосовно житлових, господарських споруд необхідність
наявності протипожежних розривів в тому числі і про відстань в 1 м (п.3,25а) мови
про некапітальну споруду, як то навіс, не мається.

Правила забудови в м. Жовті води,
затверджені рішенням 5 сесії Жовтоводської міської ради 16.08.2006 р., в
п. 1.7.22 роз'яснюютб, що малою архітектурною
формою функціонального призначення для здійснення підприємницької чи
господарської діяльності є невелика споруда забудови до 20 м.кв яка виконується з полегшених конструкцій і
встановлюється тимчасово, в наявності споруда площею більш як 20 м.кв однак яка не є капітальною і дозволу в органу
місцевого самоврядування на її будівництво не потребується про що посвідчила свідок
ОСОБА_6.

Однак її експлуатація ОСОБА_3 в господарських цілях при
небажанні врегулювати конфлікт добровільно входить в протиріччя ст. ЗК України
названими вище, порушує охоронювані законом права та інтереси ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 і з врахуванням їх позовної вимоги навіс має бути віднесений на
відстань 1 м як то, вимагають ДБН.

Внаслідок того мають бути задоволені
і вимоги позивачів по первісному позову стосовно стягнення з ОСОБА_3 на їх
користь грошових сум в рахунок відшкодування моральної шкоди, внаслідок того,
що вони змушені нести додаткові складнощі в житті, прикладати додаткові зусилля
по захисту своїх порушених прав власника, звертатися за правовою допомогою але
враховуючи те що позивачами не надано доказів в повному обсязі для задоволення
їх позовних вимог, тривалість моральних страждань, їх глибину, виходячі з
принципу розумності та справедливості на думку суду з ОСОБА_3 на їх користь має
бути стягнуто по 250 грн. а не по 500 грн. як ті просять.

Стосовно зустрічного позову, то внаслідок задоволення
позову частково з вищеназваних причин, він задоволенню не підлягає. Подавши
позов до суду ОСОБА_1., ОСОБА_2 реалізували свої конституційні права на судовий
захист їх інтересів, що були порушені саме ОСОБА_3 і її доводи не обгрунтовані
чинним законодавством.

Враховуючи вищеназване, керуючись ст.ст. 60, 208 ЦПК
України, у відповідності до ст.ст. 103,108 ЗК України, ст. 386 ЦК України, ст.
4 Закону України ,Про власність", суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

В цілях дотримання засад
добросусідства зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродж. с Красноіванівка
П'ятихатського району Дніпропетровської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 за
власний кошт, в строк до 15 днів після вступу рішення в законну силу, прибрати
паркан з шиферу, що розташований на межі сіж домоволодіннями №3 та №1, та
віднести на відстань в 1 м від вищеназваної межі навіс з покрівлею з шиферу.

Стягти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 500 грн. з розрахунку по 250 грн. на кожного.

В інших
частинах позовної вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні її
зустрічного позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Дніпропетровської області через Жовтоводський міський суд, шляхом подачі після
його оголошення на протязі 10
днів заяви про апеляційне оскарження, та апеляційної скарги на протязі 20 днів після
подання заяви.