Справа № 2- 2822/2007
Код суду 2702 Категорія 10
РІШЕННЯ

ІМ,ЯМ    УКРАЇНИ

11 липня 2007
року. Гагарінський районний суда
М.Севастополя

У складі: головуючого судді Полівода С.В.

при секретарі                            Глущенко Н.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні у м.
Севастополі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до
Приватного Малого Підприємства «Моноліт»

Про стягнення
пені за невиконання умов договору та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:
З позовної заяви витікає, що у 2003 році сторони заключили договір на дольову участь у будівництві будинку та
надання у власність позивачці квартири.

Вона свої умови договору виконала,
внесла кошти в оговорені строки у розмірі 111530 гр. Був оговорений строк
закінчення будівництва та передачі квартири у власність. Але відповідач умови
договору не виконав, прострочив строк як закінчення будівництва так і передачі
квартири у власність.

Згідно п.4.2 Договору за прострочку
передачі квартири у власність відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної
ставки НБУ за кожний день прострочки. На той період учотна ставка складала 9,5%
річних. З дня коли повинно було бути передано квартиру у власність згідно
п.1.2,1.3 договору 15.03 2004 року по фактичній передачі та отриманні свідоцтва
на право власності на квартиру -27.01.2007 року пройшло 1012 днів. Таким чином
111530 гр.х 0,095 % х 1012 : 365 днів = 58753 гр.39 коп. Також просить суд
стягнути моральну шкоду, оскільки 2 роки 9 місяців та 12 днів позивачка з
сім,єю не могла вселитися у квартиру, змушена була орендувати житло за яке сплачувала
великі гроші, не мала можливості зареєструватись, що перешкоджала бути
повноправним громадянином в установах та державних органах. Все це створювало
неполадки та нервозність у сім,ї, сварки, та похитнулось здоров,я. Свою
моральну шкоду вона оцінює у 25000 гривень. Також просить суд стягнути судові
витрати.

Позивач та його
представники позов не визнали подали зустрічний позов та пояснили суду, що
позивачка керувалася старим законом, а потрібно було керуватися новим Цивільним
Кодексом України 2003 року, вважають, що позивачка пропустила строк позовної
давності, що до стягнення пені, оскільки він встановлений річний, позивачка
посилалась на ст..203,204,213
ЦК України 1963
року, тоді як ст..204
передбачає стягнення пені за спричинені збитки, та за несвоєчасне виконання
грошового зобов,язання, а по справі «Моноліт» позивачці ніяких збитків не
спричинив, та ніяких грошей не винен. Неправомірно позивачка ставить питання
про стягнення моральної шкоди , оскільки ніякої моральної шкоди її не
спричинено, та моральна шкода може бути тоді, коли особі спричинено шкоду.
Ніякої шкоди «Моноліт» позивачці не спричинив. У позові просили суд відмовити.

Свій зустрічний
позов представники ПМП підтримали, та просили визнати недійсним п.4.2 Договору
про дольову участь у будівництві, мотивуя тим, що договір було укладено

на підставі
Цивільного Кодексу який втратив чинність з 01.01.2004 року, та зміст п. 4.2.
суперечить ст.,549 ЦК України
2003 року, яка передбачає відповідальність за грошові зобов,язання, а не по
зобов,язанню надати квартиру.

Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши
матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню по наступних підставах: як видно з договору на дольову участь у
будівництві від 12.12.2003 року він укладений між МПП «Моноліт» ОСОБА_1 згідно
якого МПП «Моноліт» приймає ОСОБА_1 в дольове будівництва квартири АДРЕСА_1.

Згідно п.1.2
Договору плановиі строк закінчення будівництва та сдачі дома у експлуатацію
-15.03.2004 року.

П.1.3 -протягом
15 днів після закінчення будівництва та здачі будинку в експлуатацію «Моноліт»
зобов,язується передати ОСОБА_1 у власність квартиру з наданням всіх документів
на цю квартиру.

Згідно п.4.2
Договору передбачена відповідальність МПП «Моноліта» «за прострочку передачі
квартири у власність «Моноліт» сплачує ОСОБА_1 пеню у розмірі подвійної учотної
ставки НБУ за кожний день прострочки від внесеної суми. Згідно п.2 Договору
передбачена ціна. ОСОБА_1 повинна внести на будівництво квартири 111530 гр.

Позивачка своєчасно виконала п.3.1,3.2
Договору та внесла у зазначені строки вказану у договорі суму. Відповідач умови
договору не виконав, у зазначений строк 15.03.2004 року будинок у експлуатацію
не здав. Згідно п.1.3 договору документи на квартиру та квартиру у власність не
передав, тому настає відповідальність по п.4.2 Договору. Відповідач вважає, що
по справі необхідно керуватися нормами нового Цивільного Кодексу України який
набрав чинності з 01.01.2004 року, та вважає невірним посилки позивачки на
Цивільній Кодекс 1963 року. Тому згідно Нового ЦК позивач пропустив строк на звернення з позовом до суду,
та не може виставляти штрафні санкції, критикує позивача, що він посилається на
ст..203,204 ЦК України 1963
року, мотивуя тим, що цими статтями передбачена відповідальність у вигляду
неустойки коли є збитки, а у даному разі як таких збитків немає.

При вирішенні питання суд звертає
увагу на Прикінцеві та Перехідні Положення ЦК України 2003 року згідно яких ст..4, що Кодекс
2003 року застосовується до цивільних відносин , що виникли після набрання ним
чинності цим Кодексом. Як вбачається з справи відносини виникли до набрання
Новим Кодексом чинності то що 12.12.2003 року. Згідно п.9 Прикінцевих та
перехідних положень Нового Кодексу « до договорів, що були укладені до 1 січня
2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Новим Кодексом,
застосовуються привила цього Кодексу, щодо підстав, порядку і наслідки зміни
або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладання .
Позивачка не ставила у позові питання про зміну або розірвання договору .
Позивачкою поставлено одне питання - про стягнення штрафної санкції за
несвоєчасне виконання договору у вигляді пені, що передбачено п.4.2 договору.

Таким чином
позивачка правильно поставила питання про стягнення пені по ст.. 204 ЦК 1963 року.

Згідно ст.. 10 Прикінцевих
та Перехідних положень Нового ЦК
України «правила цього Кодексу про відповідальність за порушення договору
застосовуються у тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після
набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах укладених до 1
січня 2004 року , була встановлена інша відповідальність.

Як бачимо з
Договору між сторонами від 12.12.2003 року п.4.2 встановлена відповідальність,
тому друга відповідальність не може бути застосована.

Таким чином про відповідальність за порушення умов договору слід керуватися ЦК

України 1963 року.

Відповідач критикуючи посилки позивачки на ст.. 203,204 ЦК 1963 року,
вважаючи, що

відповідальність
за цими статтями настає тільки при наявності збитків. Але у ч. 2 ст. 204

ЦК 1963 року відмічено, що Законом, чи договором можуть бути
передбачені випадки

коли допустимо
стягнення неустойки /штрафа/
,пені, помимо збитків.
Що є у випадку між

сторонами та
передбачено п.4.2 Договору.

Суд відхиляє доводи відповідача
«Моноліт», що позивачка пропустила строк на стягнення

штрафної санкції на тій підставі,
що згідно п.1.2 Договору від 12.12.2003 року плановий

строк закінчення будівництва та
сдачі будинку у експлуатацію встановленій 15.03.2004

року, а згідно п. 1.З.протягом 15 днів
з дня закінчення будівництва «Моноліт»

зобов,язаний передати ОСОБА_1 у
власність квартиру по акту з наданням всіх необхідних

документів.

Згідно Акту Державної приймальної
комісії будинок був прийнятий у експлуатацію 28

грудня 2005 року, /л.с.11/.

Згідно Акту передачі квартири,
«Моноліт» передав квартиру ОСОБА_1 тільки 1 червня 2006

року./л.с.15/.

Згідно свідоцтва про право
власності на квартиру / л.с.10/ воно видано ОСОБА_1 тільки 27

січня 2007 року.

Таким чином відповідачем порушені
зобов,язання відповідача про закінчення

будівництва, сдачу будинку у
експлуатацію, передачі квартири позивачці, своєчасне

подання документів до Фонду
комунального майна Севастопольської міської ради, для

видачі позивачці свідоцтва про
право власності на квартиру.

Таким чином
позивачка правильно встановила початок дії відповідальності відповідача

про сплачення
пені за несвоєчасне виконання умов договору з 15.03.2004 року згідно п.1.2

Договору, коли
відповідач повинен був закінчити будівництво та здати будинок у

експлуатацію,
чого він не виконав. А згідно п.4.2 Договору відповідальність за

невиконання
договору закінчується з дня передачі у власність квартири позивачці разом з

документами, які
були передані тільки 27.01.2007 року.

Згідно
розрахунку позивачки було прострочено 1012 днів та розрахована пеня у розмірі

58735 гр. 39
коп.

У зустрічному
позові «Моноліту» слід відмовити про визнання п.4.2 Договору недійсним.

Та суд вважає,
що це неможливо застосовувати строк позовної давності, оскільки дія

договору
закінчена, відповідач передав квартиру позивачці у власність 27.01.2007 року та

зміна чи
розірвання договору могли мати місце тільки у період його дії виконання. Та

договір
сторонами виконаний. Залишилась тільки відповідальність за порушення умов у

період дії
договору.

Окрім того
Договором не передбачено умов його зміни та розірвання тим паче після

закінчення його
дії.

Позивачка
заявила суду про наявність моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона та її сім,я
розраховували на своєчасність отримання квартири, але позивач не виконав умови
договору, прострочив закінчення будівництва, передачі квартири сім,ї позивачки,
вона вимушена була орендувати житло протягом 2 років, не могла з сім,єю
зареєструватись, оскільки відповідач не надавав державному органу документи на
підставі яких могло б було видано свідоцтва про право власності на квартиру, по
якому вона могла б зареєструватись. Відсутність реєстрації не дозволяла її у
повному обсязі користуватись правами передбаченими Конституцією України.

Суд вважає, що
доводи позивачки про наявність моральної шкоди слід прийняти, що підтверджено
матеріалами справи. Заявлена моральна шкода суд вважає 25000 гривень занадто
велика по зрівнянню з тими незгодами які зазнала позивачка та моральну шкоду
слід зменшити до 5000 гр.

Суд відхиляє доводи
відповідача, що несвоєчасність здачі будинку була викликана форс-мажорним
обставинами- Постанова Кабінету міністрів України про новий порядок сдачі
будівель у експлуатацію на тих підставах, що Договором між сторонами про
сумісне дольове будівництво не передбачено форс-мажогні обставини, а відповідно
не може бути прийнято судом до уваги.

Керуючись
ст.151,153,154,204 ч.2, ЦК
України 1963 року, ст.4,6,9,10 Прикінцевих та Перехідних положень та ст.23 ЦК України 2004
року, Договором на дольову участь у будівництві між ПМП «Моноліт» та ОСОБА_1
ст.212-214, 88 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного Малого Підприємства Моноліт» на користь ОСОБА_1 пеню у
розмірі 58753 гр.39 коп.  моральну шкоду
у розмірі 5000 гр., держмита 7 гр. 50 коп.. та 200 гр., ІТЗ 30 гр. а всього
63990 гр.89 коп. У остальній частині позову відмовити.

У зустрічному
позові ПМП «Моноліт» до ОСОБА_1 про визнання недійсним п.4.2 договору про
пайову участь у будівництві недійсним відмовити. Достягнути з ПМП «Моноліт» на користь
держави держмито по пені 387гр.53 коп.та Ігр. по позову по моральній шкоді, а
всього 388 гр.53 коп.

Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного суду м. Севастополя протягом 20 днів з дня
подачі заяви про оскарження яка подається протягом 10 днів з дня оголошення
рішення через суд Гагарінського району м. Севастополя.