Справа №22ц-5266/2007
Головуючий в І інстанції - Дадим
Категорія 19/21                                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2007
року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпро­петровської
області в складі:

Головуючого -
Можелянської З.М.

Суддів -
Перцової В.А., Козлова С.П.

при секретарі -
Білоус A.M.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М.Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на ви­робництві та професійних захворювань
України в м. Павлограді на рішення Павлоградського міськра-йонного суду
Дніпропетровської області від 11.04.2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про
стягнення недоплаченої стра­хової виплати одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2007
року позивач звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фон­ду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді про стягнення недоплаченої страхової
виплати одноразової допомоги (а.с.2-4).

В обґрунтування
своїх позовних вимог зазначив, що він тривалий час знаходився у трудових від­носинах
з ВАТ «Державна холдингова компанія «Дніпрошахтбуд» та за час роботи захворів
на профе­сійні захворювання. За висновком первинної МСЕК від 28.09.1999 року
йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності, а за висновком
первинно-повторної МСЕК від 26.06.2003 року - 60% втрати професійної
працездатності та 3 групу інвалідності (а.с.5-6).

Постановами
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випа­дків
на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді №115/3 від
01.07.2003 року та №115/4 від 18.08.2003 року йому була нарахована страхова
виплата одноразової допомоги в сумі 32085 грн. і обмежена до виплати
чотирикратним розміром заробітної плати в сумі 10640 грн.

З вказаною сумою
він не згоден, оскільки вважає, що абзацом 2 ст.34 Закону України «Про загаль­нообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено
обмеження страхової виплати одноразової допомоги чотирикратним розміром
заробітної плати. В зв'язку з чим, просив стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Павлограді недоплачену суму страхової
виплати одноразової допомоги в розмірі 21445 грн.

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.04.2007
року позовні вимоги ОСОБА_1. 3адоволено та на його користь з Відділення
виконавчої дирекції Фон­ду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді в рахунок
недоплаченої суми одноразової допомоги стягнуто 21445 грн. (а.с.27-28).

В апеляційній
скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Павлограді просить рішення суду відмінити, відмовивши позивачу в задоволені
позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду по­становлене з порушенням
норм матеріального права (а.с.30-32).

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеля­ційної скарги та заявлених вимог, заслухавши доповідь судді-доповідача,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Розглядаючи
справу суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1
тривалий час працював на ВАТ «Державна холдингова компанія «Дніпрошахтбуд»
та за час роботи захворів на професійні за­хворювання. На підставі чого, за
висновком первинної МСЕК від 28.09.1999 року йому було встановле­но 25% втрати
професійної працездатності, а за висновком первинно-повторної МСЕК від
26.06.2003 року - 60% втрати професійної
працездатності та 3 групу інвалідності (а.с.5-6).

2

Постановами Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випа­дків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Павлограді №115/3 від 01.07.2003 року та
№115/4 від 18.08.2003 року позивачу була нарахована страхова виплата
одноразової допомоги в сумі 32085 грн. і обмежена до виплати чотирикратним
розміром заробітної плати в сумі 10640 грн.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про зага­льнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійно­го захворювання, які спричинили втрату працездатності», у зв'язку з
повторним встановленням МСЕК вищого ступеня втрати стійкої професійної
працездатності, не передбачає можливість обмеження суми одноразової допомоги
чотирикратним розміром граничної суми заробітної плати.

Проте, такі
висновки суду не ґрунтуються на вимогах Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Так, абзац 1 ч.2
ст.34 зазначеного вище Закону встановлює порядок визначення суми одноразової
страхової допомоги потерпілому при стійкій втраті працездатності внаслідок
нещасного випадку чи професійного захворювання. При цьому встановлено
обмеження, що розмір одноразової виплати не мо­же перевищувати чотирикратного
розміру страхової суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до
Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Розмір граничної суми
заробітної пла­ти (доходу) щорічно визначається Верховною Радою України при
затвердженні Державного бюджету.

Абзац 2 ч.2 ст.34
Закону встановлю порядок перерахунку одноразової страхової виплати при зміні
ступеню працездатності. При цьому виплачується різниця між фактично сплаченою
одноразовою випла­тою і новим розміром цієї виплати.

Вказаний абзац 2
ч.2 ст.34 Закону не є спеціальною нормою стосовно абзацу 1 цієї частини, тому в
даному випадку не застосовується правило про відміну загальної норми
спеціальною.

Норма абзацу 2
ч.2 ст.34 Закону не встановлює новий розмір і нові правила визначення розміру
одноразової допомоги, а лише порядок перерахунку вже раніше визначеного
розміру. Тобто абзац 2 ч.2 ст.34 Закону не встановлює іншого порядку визначення
розміру допомоги, а лише порядок його перера­хунку при зміні ступеня
непрацездатності. Тому обмеження граничного розміру одноразової страхової
виплати, встановлене абзацом 1 ч.2 ст.34 Закону, повинно застосовуватись і при
перерахунку розміру допомоги.

За таких
обставин, висновок суду про те, що одноразова допомога позивачу повинна бути
випла­чена відповідачем у повному обсязі заподіяної шкоди на підставі Закону
України «Про загально­обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», не ґрунтується на вимогах законодавства.

На підставі
викладеного колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням
норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому
останнє підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України, з постановою по
справі нового рішення про відмову Колес­никову
А.П. в задоволенні позовних вимог.

Керуючись
ст.ст.303,304,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Павлограді задовольнити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.04.2007
року ска­сувати.

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Павлограді про стягнення недоплаченої
страхової виплати одноразової допомоги відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути
оскар­жено у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.