АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц - 8047/ 2007                              Головуючий
в 1 інстанції - Бабаніна В.А.
- 39                                                    Доповідач  - Глущенко Н.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

13
листопада 2007 року                       Колегія
суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого   - Глущенко Н.Г.

судців         -
Григорченка Е.І.,  Прозорової М. Л.

при
секретарі  - КочковаА.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на
рішення Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 2 серпня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний
банк" про зміну формулювання причин та дати звільнення,  стягнення заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідач
- ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
звернувся до суду з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 02.08.2007 року в частині зміни формулювання
причин звільнення ОСОБА_1  та ухвалити
нове рішення про відмову позивачу в цій частині його позовних вимог.

Зазначеним
рішенням суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1
частково.

Суд
змінив формулювання причин звільнення ОСОБА_1
з " п. 4  ст.  40 КЗпП України,  за прогули без поважної причини" на
"звільнення за власним бажанням по
ст.  38 КЗпП України",  зобов'язавши Філію "Відділення
Промінвестбанку в м.  Нікополь
Дніпропетровської області" внести вказані зміни в наказ № 214 від
17.11.2006 року та в трудову книжку ОСОБА_1
В іншій частині позовних вимог відмовлено / а. с.  63-64 /.

Як на
підстави апеляційної скарги відповідач посилається на те,  що рішення,
в оскаржуваній ним частині,  є
незаконним і необгрунтованим,  оскільки
ухвалене з порушенням норм матеріального права / а. с.  68-70 /.

Судом
першої інстанції встановлено,  що позивач
ОСОБА_1  подав заяву про звільнення його
з роботи за власним бажанням з 24.10.2006 року / а. с.  13 /,
яка надійшла відповідачу поштою 03.11.2006 року,  згідно пояснень представника відповідача.

Відповідно
до  ст.
38 КЗпП України ОСОБА_1  повідомив
адміністрацію про бажання розірвати трудовий договір з 24.10.2006 року з
поважної причини - переїзд на нове місце проживання.

Відповідач
повинен був прийняти рішення по заяві позивача: дати згоду на звільнення з
24.10.2006 року чи після двотижневого строку.

Однак,  як встановлено судом,  відповідачем рішення по заяві позивача щодо
його звільнення не було прийняте і працівник не був повідомлений про рішення
адміністрації по його заяві. В такому разі,
як вважає суд першої інстанції,
відповідно до  ст.  38 КЗпП України працівник має право після
двотижневого строку залишити роботу і адміністрація зобов'язана його звільнити
за власним бажанням.

Після
звернення до відповідача з заявою про звільнення позивач захворів і знаходився
на лікарняному з 25.10.2006 року по 8.11.2006 року включно і до роботи йому було
09.11.2006 року / а. с.  5 /,  тобто двотижневий строк позивач
прохворів,  а тому відповідач повинен був
звільнити його або з 24.10.2006 року,  як
того і просив ОСОБА_1 ,  або після
закінчення лікарняного,  так як до роботи
позивач не приступив,  чим підтвердив
свою заяву та бажання про звільнення.

Відповідач же
безпідставно звільнив позивача з 09.11.2006 року за прогули. За таких обставин
суд першої інстанції прийшов до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1   в
частині зміни формулювання  причин
його  звільнення підлягають задоволенню.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог,
колегія суддів приходить до висновку,
що скаргу необхідно відхилити,  а
рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи
даний спір,  який виник між
сторонами,  суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки, сторін,  обставини справи,  перевірив доводи сторін та дав їм належну
правову оцінку,  постановив рішення,  яке відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обгрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами,  поясненнями свідків та самих
сторін.

При вище
наведених обставинах справи,  суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про те,
що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зміни формулювання причин його
звільнення підлягають задоволенню.

Приведені
в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки вони зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно
ж до  ст.
212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду,  який має оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням,  що грунтується на
всебічному,  повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,  керуючись законом.

Інші доводи
апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання. Порушень
матеріального чи процесуального закону,
які могли б призвести до скасування судового рішення,  судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтовані,  а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 308 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
-відхилити.

Рішення
Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 серпня 2007
року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.