РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
травня 2007 року    Костянтинівський
міськрайонний суд Донецької області в складі

головуючого судді                                     Чернецького
В.А.

при секретарі                                             Купрєєнко
А.С.

з участю: представника позивача            ОСОБА_1

відповідачів                                                ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4 -
ОСОБА_5

адвокатів                                                    ОСОБА_6
ОСОБА_7

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу
за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування моральної
шкоди, заподіяної унаслідок каліцтва,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8
звернулася до суду з позовом про стягнення моральної шкоди до ОСОБА_3, указуючи
наступне.

23 Липня
2006 року в уранішній час на зупинці «Міськлікарня №5» м. Костянтинівка
Донецької області вона сідала в рейсовий автобус, що рухався по маршруту №1.
Водій автобуса ОСОБА_2 не
переконався в тому, що всі пасажири увійшли до автобуса, не закривши двері,
почав рух тоді як вона піднімалася по сходинках в салон. Вона випала з автобуса
і потрапила під заднє праве колесо. В результаті їй були заподіяні тяжкі
тілесні ушкодження, що призвели гангрену і ампутацію правої ноги. ОСОБА_2 перебував у
трудових відносинах з ПП «ОСОБА_4», автобус належав на праві власності
відповідачу. ОСОБА_2 Костянтинівським міськрайонним судом 27 грудня 2006 року
був засуджений за ст. 286ч.2 КК України і матеріальний збиток відшкодував їй
повністю. В результаті ДТП
вона відчувала сильний біль, тривалий час знаходилася в лікувальних
установах, залишилася без ноги, визнана інвалідом другої групи і не може вести
звичний для неї спосіб життя. Вона живе на п'ятому поверсі багатоповерхового
будинку, в якому немає ліфта. Вона не може вийти на вулицю без сторонньої
допомоги. Багато років вона є членом садово-городницького суспільства
«Джерельце», має дачну ділянку, але в результаті інвалідності позбавлена
можливості займатися улюбленою роботою на дачі і влітку там відпочивати. Вона
вирощувала овочі і фрукти, консервувала їх, а зараз все доводиться купувати на
ринку, на всьому економити і не може повноцінно харчуватися. Постійно відчуває
душевний дискомфорт. Вважає, що відповідач повинен нести цивільну
відповідальність як працедавець ОСОБА_2а і власник джерела підвищеної небезпеки
і відшкодувати їй моральну шкоду, заподіяну в результаті наїзду на неї автобуса.
Просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди
15000 гривень. Також позивачка просила стягнути з відповідача витрати, які вона
понесла на надання юридичних послуг у сумі 150 грн.

У
судовому засіданні представник позивальниці доповнив і уточнив позовні вимоги і
просив притянути як співвідповідачку дружину відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
Обгрунтував дане тим, що працедавцем ОСОБА_2а виступала приватний підприємець
ОСОБА_4, а власником джерела підвищеної небезпеки - її чоловік ОСОБА_3. Також
не заперечував проти залучення ще одного співвідповідача - ОСОБА_2. В цілому
обгрунтування позову залишив колишні, позовну суму просив стягнути з трьох
солідарно. Не наполягав на відповідальності ОСОБА_2а, який вже з свого боку збиток позивальниці відшкодував.
Вимог про відшкодування витрат на юридичні послуги не висунув.

Відповідач
ОСОБА_3 позов не визнав і пояснив, що за кермом автобуса знаходився ОСОБА_2, за наїзд на
пасажира ОСОБА_8 останній поніс кримінальне покарання, визнаний винним в ДТП. На момент
оформлення ОСОБА_2а на роботу
власником автобуса на підставі

2

тимчасового
технічного талона була його дружина ОСОБА_4. Підтвердив, що з моменту придбання
і по теперішній час він є власником автобуса, яким управляв ОСОБА_2.

Представник
відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 позов не визнав в повному обсязі на тій
підставі, що позивальниця не привела правових обгрунтувань для відшкодування
моральної шкоди, не обгрунтувала заявлену суму. Крім того, відповідно до ст.
1187 ЦК України заподіяна шкода відшкодовується особою, яка її заподіяла.
Вироком суду винна особа встановлена - це ОСОБА_2.
Просив в позові відмовити за його недоведеності.

Співвідповідач
ОСОБА_2 також
позов не визнав, пояснив, що він сплатив позивальниці всі витрати, вона до
нього при розгляді кримінальної справи претензій не мала.

Представник
ОСОБА_2 ОСОБА_7
підтримав свого довірителя і додав, що в процесі розгляду кримінальної справи
неодноразово судом піднімалося питання про відшкодування збитку потерпілої,
проте син позивальниці, який представляв її інтереси, претензій до ОСОБА_2 не пред'являв,
стверджував, що матеріальний збиток їм ОСОБА_2 відшкодований повністю. Судом
була прийнята пом'якшувальна провину обставина - повне і добровільне
відшкодування заподіяного збитку. Отже, його довіритель свою частину
заподіяного збитку відшкодував повністю.

Вислухавши
сторони і дослідивши матеріали справи, суд знайшов наступне.

23 Липня
2006 року в уранішній час на зупинці «Міськлікарня №5» м. Костянтинівки
Донецької області позивальниця сідала в рейсовий автобус ПАЗ 672М, державний
номерний знак НОМЕР_1, що рухався по маршруту №1. Водій автобуса ОСОБА_2 не переконався в
тому, що всі пасажири увійшли до автобуса, не закривши двері, почав рух. В цей
час позивальниця піднімалася по сходинках в салон. В результаті порушення
водієм Правил дорожнього руху вона випала з автобуса і потрапила під заднє
праве колесо. В результаті їй були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження -
розтрощування м'яких тканин правої стопи, обширна рвана скальпована рана,
оскольчатый перелом нігтьової фаланги 1 пальця, що ускладнилися
посттравматичною гангреною, що призвела до ампутації нижньої кінцівки на рівні
нижньої третини стегна. Вироком суду ОСОБА_2
по вказаному факту ДТП 27
грудня 2006 року був засуджений по ст.286ч.2 УК України. Судом була прийнята пом'якшувальна провину
обставина - добровільне відшкодування підсудним заподіяного збитку (ас.4, 5).
Водій ОСОБА_2 перебував
у трудових відносинах з ПП ОСОБА_4 (ас.20). Автобус належав на праві власності
відповідачу ОСОБА_3 (ас. 18), повірений - його дружина ОСОБА_4 (ас. 19).
Позивальниця ОСОБА_8 є пенсіонеркою і інвалідом 2 групи без терміну (ас.2, 3),
вона ж є членом садівничого товариства «Джерельце», має земельну ділянку 500
кв.м (ас.6-9).

Суд
вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним
підставам.

Суд
вважає, що позивальниці дійсно була причинна моральна шкода, оскільки тілесні
ушкодження, заподіяні їй в результаті наїзду автобусом, призвели до каліцтва.
Вона відчула фізичний біль, порушені її життєві зв'язки, вона не має можливість
вести повноцінне життя, відвідувати родичів і знайомих, займатися улюбленою
справою на дачі. Вона постійно відчуває фізичний і душевний дискомфорт,
змінилося відношення до неї оточуючих людей.

Відповідно
до ст. 1166 ЦК України
моральна шкода, заподіяна фізичній особі відшкодовується особою, яка її
заподіяла, а також незалежно від провини, якщо шкоди завдано каліцтвом або
іншим пошкодженням здоров'я в результаті дії джерела підвищеної небезпеки або в
інших випадках, встановлених законом.

На
підставі ст. 1172 ЦК юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну його працівником при виконанні
ним трудових обов'язків. Відповідно до ст. 1187 ЦК шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується його власником.

Автобус
є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідач ОСОБА_3 є власником автобуса, на
якому здійснено ДТП і внаслідок чого постраждала позивальниця, а його дружина -
працедавцем водія ОСОБА_2а, який при виконанні трудових обов'язків зробив наїзд
на позивальницю і заподіяв їй тяжкі тілесні ушкодження.

Отже,
ОСОБА_3 повинен нести цивільну відповідальність як власник автобуса, а ОСОБА_4
- як працедавець. Оскільки цивільна відповідальність грунтується у них на
різній правовій основі, то відшкодування моральної шкоди з кожного слід
стягувати окремо.

Суд,
використовуючи принцип справедливості, вважає, що в позові до ОСОБА_2 слід відмовити,
оскільки позивальниця не наполягала на стягненні з нього моральної шкоди,
останній особисто повністю відшкодував всі її витрати, пов'язані з лікуванням і
каліцтвом. Співвідповідачі ОСОБА_4 допомогу постраждала не надавали.

3

У
зв'язку з викладеним, суд вважає необхідним стягнути на користь позивальниці в
рахунок відшкодування моральної шкоди з кожного з відповідачів ОСОБА_4 по 3000
грн. і вважає що даної суми буде досить для задоволення вимог заявниці,
відповідачі в змозі сплатити вказані суми.
Вимог про відшкодування витрат на юридичні послуги у судових дебатах не
заявлено.

Керуючись
ст.ст. 1167, 1172, 1187 ЦК
України, ст.ст. 10, 158, 179, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 (три
тисячі) гривень.

Стягнути
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 (три
тисячі) гривень.

У позові
до ОСОБА_2 -
відмовити.

На
рішення може бути подана апеляційна скарга в Донецький апеляційний суд через
Костянтинівський міськрайонний суд протягом двадцяти днів з моменту подачі
заяви про оскарження, яка може бути подана до суду, що виніс рішення, не
пізніше ніж у десятиденний термін з моменту його оголошення.