№ 33-ц- 640 - 07                               Головуючий в
першій інстанції: Боднарук М.В.
Категорія: 36                                      Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

18 жовтня 2007
року                                                                                     м.
Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого:     Собіни І.М. Суддів:      Буцяка З.І.

Гордійчук CO.

Демянчук С.В. Шимківа С.С. розглянувши в порядку касаційного провадження в
судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2005 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ВАТ "Снятинавто" про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

встановила:

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11
травня 2005 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 14189,36
грн. матеріальної шкоди, 141 грн. державного мита та 469 грн. за надання
юридичної допомоги. У відшкодуванні моральної шкоди відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка
рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2005 року
була задоволена частково. Рішення Снятинського районного суду Івано-Франків
ської області від 11 травня 2005 року скасовано і ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 14189,36 грн. матеріальної та 5000
грн. моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 75 грн. середнього
заробітку у відшкодування матеріальної шкоди, 51 грн. державного мита та 150
грн. за надання юридичної допомоги.

У відшкодуванні моральної шкоди ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю
позовних вимог.

ОСОБА_1 подала на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від
05 жовтня 2005 року касаційну скаргу. Вказує, що оскаржуване рішення є
неправильним, оскільки вона не перебувала з ОСОБА_2 у трудових відносинах і це
суд не з"ясував.

Крім того зазначає, що норма права на яку посилався суд ніяким чином не
відноситься до неї, навіть і з тих міркувань, що вона є фізичною особою, а
норма ст. 132 КЗпП України не передбачає того, що за заподіяну

шкоду фізичній особі
відшкодовується шкода не більше свого середнього місячного заробітку. Тому
ОСОБА_2 повинен відшкодувати в повному обсязі спричинену їй матеріальну шкоду,
яка була їй завдана ним при скоєнні ДТП
на мікроавтобусі „Мерседес-Бенц 208 Д", який перебував у її власності.

Усупереч правилам ст. 316 ЦПК України апеляційний суду Івано-Франківської
області її доводи залишив без уваги і переконливих доказів, які б їх
спростовували, у рішенні не навів, хоча повинен був їх ретельно перевірити.

Просила постановити ухвалу про повне скасування рішення
апеляційного суду Івано- Франківської області від 05 жовтня 2005 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ВАТ
"Снятинавто" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та
залишити в силі судове рішення від 11 травня 2005 року, яке було прийняте
Снятинським районним судом Івано- Франківської області та було помилково
скасоване апеляційним судом.

В поданих на касаційну скаргу запереченнях ОСОБА_2 вважає рішення суду
апеляційної інстанції законним та обгрунтованим, доводи касаційної скарги
безпідставними. Просив касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 05 жовтня 2005 року залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Згідно вимог ст. 339 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду
апеляційної інстанції є помилково скасоване судом апеляційної інстанції судове
рішення першої інстанції, ухвалене згідно із законом.

В ході розгляду справи суд апеляційної інстанції прийшов
до висновку, що між позивачкою ОСОБА_1, як власником мікроавтобуса
"Мерседес-Бенц-208" та відповідачем ОСОБА_2 05 вересня 2005 року було
укладено трудовий договір, на виконання якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2,
належний їй вищезазначений мікроавтобус .Таким чином відповідач фактично був
допущений до роботи. У цей же день з вини відповідача мала місце
дорожно-транспортна пригода, внаслідок якої вказаний мікроавтобус зазнав
пошкоджень, заподіявши позивачці матеральну шкоду.

Оскільки заробітна плата відповідача була визначена в розмірі 25 грн.
щоденно, тому, враховуючи, що відповідач перебував з позивачкою в трудових
відносинах, отримував заробітну плату, тому відповідно до ст.132 КЗпП України
стягнуто з відповідача в рахунок відшкодування шкоди, заподіяній позивачці, 75
грн. середнього заробітку.

Проте,
погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Суд першої інстанції на підставі доказів, перевірених в судовому засіданні
і з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права,   прийшов
до   правильного   висновку
про   часткове   задоволення

позовних вимог
ОСОБА_1 , оскільки встановлено, що 05 вересня 2005 року ОСОБА_2 ,
використовуючи на підставі усного договору належний позивачці мікроавтобус
"Мерседес-Бенц-208" для перевезення пасажирів на маршруті
"Гніздець-Чернівці", порушив Правила дорожного руху і допустив зіткнення з мікроавтобусом марки "Фольксваген". Внаслідок
чого з вини відповідача було пошкоджено належний позивачці мікроавтобус,
відновлювальна вартість якого становить 13523 грн. За час проведення робіт по
відновленню пошкодженого мікроавтобуса позивачка втратила 266 грн.56 коп.
втраченої вигоди та оплатила 400 грн. за транспортування пошкодженого
автомобіля з місця дорожно-транспортної події. За таких обставин судом першої
інстанції зазначені кошти стягнуто в повному обсязі та наведено у мотивувальній
частині рішення вичерпні обгрунтування щодо цього.

Апеляційний суд не спростовував висновків суду першої інстанції та
безпідставно скасував рішення, ухвалене з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Так, з матеріалів справи беззаперечно вбачається, що правовідносини, які
склалися між сторонами по використанню спірного мікроавтобуса , грунтуються на
договорі цивільно-правового характеру, оскільки він не регулює сам процес
праці, а він був укладений заради досягнення результатів праці. Крім того за
формально-юридичним критерієм даний договір є цивільно-правовим так як
відповідач, як виконавець робіт, виконував роботу на свій ризик, самостійно
організовував виконання роботи, не підлягав внутрішньому трудовому розпорядку
замовника, не мав права одержувати допомоги з соціального страхування .
Будь-яких доказів в підтвердження укладення між сторонами трудового договору
апеляційним судом не здобуто, а матеріали справи їх не містять.

Керуючись Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, ст.ст. 333, 335-336,
338, 339, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Рівненської області, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2005 року скасувати,
залишити в силі рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області
від 11 травня 2005 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.