АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№22ц-2444/2007 року                                Головуючий
Суддя-доповідач: Гасій Ю.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2007 року жовтня
місяця 03 дня м.Полтава Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого:                 Гасія Ю.В.

Суддів:              Дорош А.І., Обідіної О.І.

при секретарі :               Гнатюк О.С.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною       скаргою Госпрозрахункової
житлово-експлуатаційної дільниці № 7 на рішення Київського районного суду
м.Полтави від 16 липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1

до Управління
житлово-комунального господарства , Госпрозрахункової житлово-експлуатаційної
дільниці № 7 про визнання членом сім»ї ОСОБА_2 , наймачем житлового приміщення
, зобов»язання укласти  договір найму
житлового приміщення ,  та зустрічної
позовної заяви Госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці № 7 до
ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення

Колегія суддів,
заслухавши   доповідь судді-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2007
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління житлово-комунального
господарства , Госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці № 7 про
визнання членом сім»ї ОСОБА_2 , наймачем житлового

приміщення ,
зобов»язання укласти договір найму житлового приміщення.

До початку
розгляду справи по суті відповідач ГЖЕД-7 звернувся до суду з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового
приміщення

Рішенням
Київського районного суду Полтавської області від 16 липня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_1
членом сім»ї ОСОБА_2 .

Визнано ОСОБА_1
наймачем  АДРЕСА_1 за договором ,
укладеним 01.01.2004 року Госпрозрахунковою житлово-експлуатаційною   дільницею №7 та ОСОБА_2.

Визнано право
ОСОБА_1 на користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1.

Зобов»язано
Госпрозрахункову житлово-експлуатаційну дільницю №7 укласти з ОСОБА_1 договір
найму на житлове приміщення в АДРЕСА_1.

В апеляційній
скарзі начальник Госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці № 7 прохає
скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення по суті зустрічних позовних
вимог ГЖЕЖ № 7 до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житла у зв»язку з
самовільним заселенням та про відмову
ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

Вважає, що
оскаржуване рішення є незаконним та упередженим, таким, що суперечить чинному
законодавству, крім того, судом не з»ясовано обставин, що мають значення для
справи.

Перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до
пункту 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до УЖКГ, ГЖЕД № 7 про
визнання його членом сім»ї ОСОБА_2 , яка померла і січні 2006 року і до дня
смерті

користувалася
АДРЕСА_1.

Він посилався на
те, що до смерті ОСОБА_2, яка є його бабусею, він фактично проживав з нею з
2002 року за її проханням.

Протягом всього
часу проживання з ОСОБА_2 вони вели спільне господарство.

В зв»язку з цим
, позивач прохав визнати за ним право користування вказаною квартирою, визнати
його наймачем за раніше укладеним з ОСОБА_2 договором найму жилого приміщення
та зобов»язати ГЖЕД № 7 укласти з ним договір найму зазначеної квартири.

ГЖЕД № 7
звернулося в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виселення з АДРЕСА_1 без
надання іншого житла з підстав

самовільного
вселення у спірну квартиру .

На підставі
документів, які підтверджують ступінь родинних відносин позивача і померлої,
показань свідків та запису в журналі реєстрації звернень товариства
«Правозахист», суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 є
членом сім»ї наймача - померлої ОСОБА_2 та задовольнив позов ОСОБА_1 у повному
обсязі.

Зустрічний позов
ГЖЕД № 7 залишено без задоволення за безпідставністю , оскільки суду не надано
доказів, які б спростували докази, надані позивачем.

Колегія суддів
вважає, що висновки суду першої інстанції в частині зустрічного позову не
відповідають обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до
ч.1 ст. 65 ЖК України, роз»яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного
Суду України» Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року з відповідними змінами,
наймач вправі в

установленому
порядку за письмовою згодою всіх членів сім»ї , які проживають разом з ним,
вселити в займане ним жиле приміщення інших осіб.

Вирішуючи спори
про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд
повинен з»ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема:
чи була письмова згода на це всіх членів сім»ї наймача, чи прописані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання,
чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи
не обумовлювався угодою між цими особами

певний порядок
користування жилим приміщенням.

Відсутність
письмової згоди на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які
вселилися , не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставин
справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Як вбачається з
матеріалів справи, встановлено в судовому засіданні, відповідачі по первинному
позову не надали будь-яких доказів, які б свідчили про незгоду померлої ОСОБА_2
на вселення ОСОБА_1 в спірну квартиру.

Також ними не
спростовані доводи позивача та свідків про ведення позивачем та померлою
спільного господарства, тривалості часу їх спільного проживання та фактичної
угоди між ними про певний порядок користуванням жилим приміщенням.

Крім цього,
апеляційна скарга не містить даних, які б заперечували добрі стосунки між
позивачем та померлою, що ґрунтувалися на ступіні родинних відносин і які судом
першої інстанції вірно сприйняті як нормальні й загальновідомі.

В зв'язку з
наведеним вище, колегія суддів вважає рішення суду в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 законним і обґрунтованим.

Аналізуючи
рішення суду, в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, колегія
суддів   вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з залишенням зустрічного позову без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до
норм ст.ст. 18,61,116 ч.3 ЖК України та роз»яснень, що містяться в п.4
постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання , що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985
року з відповідними

змінами,
управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом
у межах, визначених власником.

Договір найму
жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду
укладається між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і
наймачем-громадянином, на ім»я якого видано ордер.

Осіб , які
самоправно зайняли жиле приміщення , виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

Житлово-експлуатаційна
організація може бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого
приміщення . Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів
місцевого

самоврядування,
або з питань управління житловим фондом, належною стороною повинен бути
відповідний орган чи власник житлового фонду.

Як вбачається з
матеріалів справи, договір найму на спірне жиле приміщення між ГЖЕД-7 та
ОСОБА_1 не укладався.

На підставі
рішення виконкому Полтавської міської ради № 282   від 17 грудня  2003 року АДРЕСА_2, в   якому розташована спірна квартира ( а.с.113),   прийнятий до комунальної власності житлових
будинків.

За таких
обставин , в питаннях виселення особи, з якою не укладався договір найму на
жиле приміщення і яка самовільно вселилася в жиле приміщення , належною
стороною - позивачем повинен бути власник житлового фонду - Полтавська
міська   рада або уповноважений нею
орган.

Матеріали
цивільної справи не містять документів, які б стверджували повноваження ГЖЕД №
7 на звернення до суду з зустрічним позовом від імені міської ради або
уповноваженого нею органу.

Згідно ч.1 ст.
310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із
залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст. 207 цього Кодексу.

На підставі п.2
ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду
, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має
повноважень на ведення справи.

В зв»язку з цим
колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову та залишити дану заяву без розгляду, так як ГЖЕД
№ 7 не має повноважень на ведення справи.

Керуючись
ст.ст.303,307, п.3 ч.1 309, ч.1 ст. 310 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці № 7 задовольнити
частково.

Рішення Київського
районного суду м.Полтави від 16 липня 2007 року, в частині задоволення позовної
заяви ОСОБА_1, залишити без змін.

Рішення
Київського районного суду м.Полтави від 16 липня 2007 року, в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову ГЖЕД № 7 м.Полтави, скасувати.

Залишити
зустрічну   позовну   заяву ГЖЕД № 7 м.Полтави без розгляду.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Верховного Суду України.