Справа № 22-1539/2007                               рішення постановлено під
46                                                  судді
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 вересня 2007 року                                                                                    місто
Вінниця

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у
складі :

головуючого :
Морозовського В.І.,

суддів :
Оніщука В.В. і Чорного В.І.,

при
секретарі: Шевчук Л.В.,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 на рішення Староміського районного суду м.  Вінниці від 29 березня 2007 року та ухвали
цього ж суду від 20 і 28 березня 2007 року про відмову в задоволенні клопотання
про призначення додаткової судово-психіатричної експертизи за заявою ОСОБА_1 та
ОСОБА_3,  заінтересована особа -
ОСОБА_4,  про визнання ОСОБА_2
недієздатним,  -

встановила:

У червні
2006 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 -звернулися до суду із вказаною
заявою,  в якій просили визнати
недієздатним батька останнього - ОСОБА_2 - з 29 травня 2005 року по день його
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Заява
мотивована тим,  що ОСОБА_2 брав участь у
бойових діях в Афганістані,  де отримав
поранення хребта,  що в подальшому
негативно вплинуло на його психічний стан. Крім того,  за життя ОСОБА_2 страждав на хронічний
алкоголізм,  у травні 2005 року переніс
гостре порушення мозкового кровообігу,  у
зв'язку з чим перебував у тяжкому стані. Помер він від хронічної ішемічної
хвороби серця,  що ускладнилась гострою
вінцевою недостатністю та цирозом печінки. Згідно акту судово-психіатричної
експертизи ОСОБА_2 станом на 29 травня 2005 року виявляв ознаки розладу психіки
та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу у
вигляді порушення свідомості,  що
позбавляло його на той час можливості розуміти значення своїх дій та керувати
ними.

Оскільки
в період вчинення оспорюваних в іншому провадженні правочинів ОСОБА_2
знаходився у важкому стані,  тому був не
здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В       подальшому зміст вимог заяви
був змінений та поставлено питання про визнання

ОСОБА_2 недієздатним лише протягом 29 травня 2005 року.

Староміський
районний суд м.  Вінниці рішенням від 29
березня 2007 року відмовив у задоволенні заяви.

Крім
того,  в ході розгляду справи судом
першої інстанції ОСОБА_1 двічі звертався з клопотаннями про призначення у
справі додаткової судово-психіатричної експертизи,  які ухвалами від 20 і 28 березня 2007 року
були залишені без задоволення.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення та зазначених ухвал
суду першої інстанції і направлення справи на новий розгляд у зв'язку з
неповним з'ясуванням судом обставин,  що
мають значення для справи; недоведеністю обставин,  що мають значення для справи,  які суд вважав встановленими; невідповідністю
висновків суду обставинам справи та через допущені порушення норм
процесуального права.

У
судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 і ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримали,  ОСОБА_4 проти її задоволення
заперечувала.

Перевіривши
матеріали справи,  вислухавши учасників
процесу та обговоривши доводи апеляційної скарги,  колегія суддів дійшла висновку про те,  що скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Всупереч
положень ч.1  ст. 234 і ч.1  ст. 238 ЦПК України заявниками ані в заявах
від 7 червня 2006 року і 28 березня 2007 року,
ані в ході судового розгляду справи в судах першої та апеляційної
інстанцій не наведено жодних даних про те,
яке значення для охорони прав та інтересів ОСОБА_2 або створення умов
здійснення ним особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження
наявності чи відсутності неоспорюваних прав має значення визнання ОСОБА_2
недієздатним та не зазначено,  яким чином
останній поставив себе чи свою сім'ю або інших осіб,  яких він за законом зобов'язаний
утримувати,  у скрутне матеріальне
становище.

Крім
того,  з матеріалів справи видно,  що ОСОБА_2 оформив довіреність на здійснення
від його імені правочинів 19 травня 2005 року,
тобто в той період часу,  в якій
про визнання його недієздатним у вимогах заявників не йдеться.

Натомість
у справі відсутні дані про те,  що саме
29 травня 2005 року ОСОБА_2 вчиняв правочини або здійснював будь-які інші
дії,  що мають цивільно-правові наслідки
для прав та інтересів його сина - ОСОБА_2 або інших заінтересованих осіб.

Всупереч
твердженню ОСОБА_1,  суд повно,  всебічно та об'єктивно дослідив усі надані
сторонами докази й дав їм належну оцінку,
правильно встановивши дійсні обставини справи,  дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні заяви та детально виклав відповідні мотиви у своєму рішенні.

Оскільки
доводи апелянта не спростовують висновків суду,
який з додерженням норм матеріального і процесуального права постановив
законне і обгрунтоване рішення,  підстав
для його скасування чи зміни немає.

Виходячи
з викладеного,  суд обґрунтовано відмовив
ОСОБА_1 у клопотаннях про призначення у справі додаткової судово-психіатричної
експертизи.

Таке
рішення суду відповідає також положенням
ст. 150 ЦПК України,  оскільки
після проведення додаткової судово-психіатричної експертизи (акт № 6 від 26
жовтня 2006 року) жодних нових доказів сторонами подано не було,  а за наявності суперечностей з попереднім
актом експертизи № 2 від 13 березня 2006 року питання про проведення повторної
експертизи: заявниками не ставилось,
тому підстави для призначення нової додаткової судово-психіат­ричної
експертизи у справі були відсутні.

У
зв'язку з цим ухвали суду від 20 березня 2007 року (апелянтом помилково
зазначена дата 19 березня 2007 року) і 28 березня 2007 року як законні і
обгрунтовані скасуванню не підлягають.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313 - 315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення
Староміського районного суду м.  Вінниці
від 29 березня 2007 року та ухвали цього ж суду від 20 і 28 березня 2007 року
про відмову в задоволенні клопотання про призначення додаткової
судово-психіатричної експертизи - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двох місяців з дня
проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України.