Справа
№22-3096                                                                            Головуючий
інстанції: Суркова В.П. Суддя-доповідач: Бондар В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
жовтня 2007 року                                                                                               м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого :   Бондара В.О.

Суддів:                Маловічко С.В.

Прокопенка О.Л.

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківсько районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня

2004 року по
справі за позовом Закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ)

„Запоріжмеблі"
до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної при

виконанні
трудових обов'язків,                                                                                    -

:   ВСТАНОВИЛА:

22 липня 2003
року ЗАТ „Запоріжмеблі" звернулось із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків, який уточнив і доповнив у
лютому 2004 року.

В позові
зазначав, що з вини відповідача, який до 01 грудня 2001 року виконував
обов'язки годови правління товариства, позивачеві заподіяно матеріальну шкоду у
розмірі 65851 грн. 74 коп., яка складається з безпідставно списаної у липні
2001 року дебіторської заборгованості у розмірі 34782 грн. 53 коп., а також
31069 грн. 21 коп. - фінансових санкцій за несвоєчасне погашення заборгованості
перед бюджетом з податкових зобов'язань, застосованих податковими органами до
товариства у липні 2003 року.

Посилаючись на
те, що за умовами контракту на відповідача, як на голову правління покладалась
особиста відповідальність за наявність боргів товариства до бюджету, прострочену
дебіторську заборгованість, позивач просив про задоволення позову.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2004 року позов
задоволено.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ЗАТ „Запоріжмеблі" в рахунок усунення матеріальної
шкоди грошові кошти в сумі 65851,74 грн., а також держмито в сумі 659 грн.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить його
скасувати, провадження по справі закрити.

2

Ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2004 року апеляційна скарга
ОСОБА_1 задоволена частково, рішення скасовано, справа направлена на новий
розгляд.

Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2007 року, який діяв як суд
касаційної інстанції, касаційна скарга ВАТ „Запоріжмеблі" задоволена
частково, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2004 року
скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд до апеляційного суду
Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги і стягуючи на підставі п.1 ст.134 КЗпП України з ОСОБА_1 на
користь ЗАТ „Запоріжмебель" 65851,74 грн. на відшкодування шкоди, районний
суд виходив з того, що відповідно до контракту, укладеного з відповідачем,
останній як голова правління зобов'язаний був забезпечити прибуткову діяльність
Товариства і на нього покладена персональна відповідальність за~борги
Товариства перед бюджетом та за прострочення дебіторської заборгованості.

Однак погодитися
з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального
права.

Колегія суддів
вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому
суд апеляційної інстанції на підставі пп. З і 4 ст. 309 ЦІЖ України рішення
суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення.

Як вбачається з
матеріалів справи, 02 жовтня 2000 року між Спостережною радою Товариства і відповідачем був укладений контракт,
за умовами якого останній призначається на посаду голови правління Товариства
строком на три роки. Голова зобов'язаний подавати щоквартально Спостережній
раді звіт про результати роботи за звітний період, а також щорічно для доповіді
на Загальних зборах акціонерів звіт про результати виконання показників;
звітувати вищому органу Товариства про фінансово-господарську діяльність
Товариства. Голова зобов'язаний вжити дійових заходів і несе особисту
відповідальність за наявність боргів Товариства до Бюджету, прострочену
дебіторську -заборгованість Товариства.

Статутом
Товариства передбачалась низка заходів з щоквартального та щорічного конторолю
за фінансово-господарською діяльністю Товариства з боку Спостережної ради,
загальних зборів, правління, ревізійній комісії Товариства.

У червні 2001
року відповідачем, як головою правління затверджені, надані комісією, списки
дебіторської заборгованості, яка підлягала списанню за строками позовної
давності, на суму 34782,53 грн.

Відповідно до
актів Шевченківського ДПІ за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових
зобов'язань від 31 липня 2003 року до Товариства застосовані фінансові санкції
за порушення термінів сплати податків за 2001 рік.

Як пояснила у
судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача, документи
щоквартального та щорічного контролю за фінансово-господарською діяльністю
Товариства з боку Спостережної ради за 2001 рік не збереглися, тому у позивача
відсутня можливість надати їх суду.

Позивач
Спостережна рада якого, відповідно до Статуту зобов'язана контролювати
зазначену діяльність, не надав суду доказів, що ця робота не проводилась і
результати цієї діяльності не були відомі у
2001 році, а отже у суда відсутні підстави вважати, що
позивач не знав про їх своєчасно.

Таким чином,
матеріальна шкода була заподіяна ОСОБА_1 у 2001
році, проте всупереч вимогам ч.ч. 3, 4 ст. 72 ЦК України (1963 року) з позовом про стягнення з ОСОБА_1
шкоди у вигляді простроченої дебіторської заборгованості і фінансових санкцій
Товариство звернулось до суду лише у лютому 2004 року, тобто з пропуском
передбаченого законом строку.

3

Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України
№ 14 від 29 грудня 1992 року „Про судову практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"
також звертає увагу судів на необхідність перевіряти додержання річного строку
для звернення в суд з позовом про відшкодування шкоди.

Крім того, суду
не надано обгрунтувань причин несвоєчасної сплати Товариством обов'язкових
платежів до бюджету та в чому безпосередньо полягає вина відповідача.

В матеріалах справи
відсутній договір про повну матеріальну відповідальність відповідача, а
контракт на який посилався суд, як на підставу для повної матеріальної
відповідальності, не є договором про повну матеріальну відповідальність.

За таких
обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а тому воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ЗАТ „Запоріжмеблі" у
задоволенні позовних вимог.

Правових підстав
для закриття провадження у цивільній справі, як того просить ОСОБА_1, колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2004 року по цій
справі скасувати та постановити нове" наступного змісту:

Позов Закритого
акціонерного товариства „Запоріжмебель" до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди, заподіяної під час виконання трудових обов'язків залишити без
задоволення.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.