Справа №22ц/93
Головуючий в суді 1-ої
інст.3аполовський В.Й.
Доповідач Павицька Т.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

27
листопада  2007 року  Колегія суддів судової плати у цивільних
справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого -
судді Павицької Т.М.

суддів      Миніч Т.І.,  Головчук С.В.

при
секретарі    Прищепі О.А.

з участю:    сторін

розглянувши
у відкритому (закритому) судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду
Житомирської області від 09 жовтня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1,  ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору дарування квартири,  визнання
таким,  що відбувся договір
купівлі-продажу та визнання права власності на 12 частину квартири за
апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення
Новоград-Волинського

міськрайонного
суду Житомирської області від 09 жовтня 2006 року,

встановила:

В липні
2006 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовною заявою,
в якій просив визнати недійсним договір дарування квартири,  визнати таким,  що відбувся договір купівлі-продажу та
визнати за ним право власності на 12 частину квартири АДРЕСА_1. Зазначав,  що 12.08.2002 року він з дружиною ОСОБА_1
купили спірну квартиру у ОСОБА_3 Придбанням та оформленням квартири,  займалася відповідачка. В березні 2006 року
він дізнався від відповідачки,  що
квартира оформлена договором дарування замість купівлі-продажу. Позивач вважав
таку угоду удаваною,  зазначав,  що угода порушує його права,  оскільки в результаті такої угоди власником
всієї квартири вважається ОСОБА_1,  котра
не визнає за ним права власності на частину спірної квартири.

Рішенням
Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня
2006 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1,  укладений 12 серпня 2002 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнано таким,
відбувся договір купівлі-продажу квартири. Визнано за ОСОБА_2 право  власності на
1/2 частину  квартири  АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове -
про відмову в задоволенні позову. Зазначає,
що суд ухвалюючи рішення не входив в обговорення питання щодо строку
позовної давності,  розглянув справу на
підставі письмових пояснень ОСОБА_3,
тобто без його допиту в судовому засіданні,  безпідставно відхилив,  як доказ,
покази свідків,  котрі підтвердили
правдивість її пояснень. Крім того вказує,
що судом при ухваленні рішення взяті до уваги докази,  які подані з порушенням вимог ст. 131 ЦПК
України.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що скарга
не підлягає задоволенню,  виходячи з
наступного.

Судом
встановлено,  що сторони з 25.06.1994
року по 20.03.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 12 серпня 2002 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1,   Житомирської області.

З
письмових пояснень ОСОБА_3 видно,  що 12
серпня 2002 року він продав ОСОБА_1 спірну квартиру за 4 300 доларів США,  відчуження квартири було оформлено договором
дарування.

Відповідач
ОСОБА_3,  який був допитаний за судовим дорученням апеляційного
суду пояснив,  що дійсно продав квартиру
ОСОБА_1 за 4300 доларів США. Між ними було укладено договір дарування
квартири,  оскільки оформлення такого
договору коштувало набагато менше порівняно з купівлею-продажем.

За таких
обставин,  суд дійшов обгрунтованого
висновку,  що насправді між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 відбувся не договір дарування,  а
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи
позов в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину
квартири,  суд правильно виходив з
того,  що оспорювана квартира придбана
сторонами в період шлюбу,  а тому є їх
спільною сумісною власністю і кожен з них має рівне право на цю квартиру.

З
протоколу судового засідання вбачається,
що суд першої інстанції обговорював питання стосовно пропущення ОСОБА_2 позовної
давності. Однак в мотивувальній частині рішення суд про це не зазначив. Тому
апеляційний суд зазначену помилку виправляє і вважає,  що причини пропущення ОСОБА_2 позовної
давності є поважними і його порушене право підлягає захисту.

Помилкове посилання суду першої інстанції на ст.235 ЦК України ( в
редакції 2004 року) є формальним порушенням,
яке відповідно до ст. 308 ЦПК України не може бути підставою для
скасування  правильного по суті і
справедливого рішення.

3

За таких обставин підстав
для скасування судового рішення
немає.

Керуючись
ст.ст. 209,  303,
304,  307,  308,
314,  315 ЦПК України ЦПК
України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня
2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня  набрання законної сили.