Справа № 22-ц-7382007 рік                                                Головуючий
у 1 інстанції Чаку Є.В.
Категорія     36                                                                        Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

14
серпня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Донецької області в складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.

суддів                                               Баркової
Л.Л.,  Кочегарової Л.М.

при секретарі
Лепеха А.С.  розглянувши    у судовому засіданні в місті Маріуполі    справу за
позовом ОСОБА_1  до  ОСОБА_2
про  зменшення  розміру аліментів,

за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на
утримання дитини

за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 19 червня 2007 року,

встановила:

Рішенням
Жовтневого районного суду М. Маріуполя від 19 червня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1  задоволені повністю,  а позов ОСОБА_2 - частково.

Зменшено
розмір аліментів,  які стягуються з
ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 на утримання
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14 до 16 частки всіх видів щомісячних доходів до
повноліття дитини,  але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визнано
не чинним виконавчий лист,  виданий 10
вересня 1998 року Іллічівським районним судом М. Маріуполя про стягнення
аліментів з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2

Стягнуто
з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 додаткові
витрати на дитину в сумі 1 244 грн.27 коп.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати,  а справу направити на новий розгляд до
Жовтневого районного суду м. Маріуполя,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
ОСОБА_2,  яка доводи скарги
підтримала,  заперечення представника
ОСОБА_1  - ОСОБА_4,  який просив відмовити у задоволенні
скарги,  дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що скарга
не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно  ст. 192 СК України розмір аліментів,  визначений за рішенням суду або домовленістю
між батьками,  може бути згодом зменшено
або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров"я когось із них.

При
вирішенні питання про зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_2,  суд першої інстанції виходив з того,  що змінився матеріальний і сімейний стан
ОСОБА_1  і тому позов є обгрунтованим.

З
висновками суду не можна не погодитися,
оскільки вони відповідають нормам матеріального права та обставинам
справи.

Встановлено
і це підтверджується матеріалами справи,
що ОСОБА_1  з З вересня 1998 року
виплачує аліменти ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 14 частини заробітку.
Шлюб з ОСОБА_2 розірвано 9 вересня 2000 року.

10 лютого
2001 року ОСОБА_1  зареєстрував шлюб з
ОСОБА_5 і від цього шлюбу має сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з
рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2006 року,  ОСОБА_1
з липня 2006 року виплачує аліменти ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 в
розмірі 16 частки з усіх видів заробітку та на утримання ОСОБА_5,  в розмірі 16 частки заробітку до досягнення
дитиною 3-річного віку.

Таким
чином,  вирішуючи спір,  суд першої інстанції повно,  всебічно і об"єктивно встановив
обставини справи та відповідні їм правовідносини,  правильно застосував матеріальний закон і
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що існують підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1  про зменшення розміру аліментів з 14 частини
до 16 частини його заробітку,  які
підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3,  1998 року народження,  оскільки змінився сімейний та майновий стан
платника аліментів.

Не
погоджуючись із рішенням,  ОСОБА_2
посилалася на те,  що при постановленні
рішення суд взяв до уваги довідку про заробітну плату ОСОБА_1  до липня 2006 року.

Однак,  як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1  та пояснень його представника,  позивач обгрунтував свої позовні вимоги про
зменшення розміру аліментів не зміною розміру заробітної плати,  а тим,
що за рішенням суду він повинен виплачувати аліменти на утримання сина
ОСОБА_6,  2005 року народження та ОСОБА_5
до досягнення дитиною 3-річного віку.

Тому ці доводи
апеляційної скарги є безпідставними.

Посилання
в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те,  що
суд не врахував прожитковий мінімуму на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 595
грн.,  що вона є безробітною,  що ОСОБА_5 отримує щомісячну допомогу на
дитину є безпідставними,  оскільки згідно
з вимогами закону ці обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Крім
того,  виходячи з положень  ст. 180 СК України кожен з батьків
зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

ОСОБА_2
не надала суду доказів того,  що позивач
проживає з ОСОБА_5 однією сім'єю та в одній квартирі,  що вони ведуть спільне господарство,  що її син ОСОБА_3 знаходиться у більш важкому
матеріальному стані,  ніж син ОСОБА_5,  а тому ці доводи до уваги не приймаються.

Інші
обставини враховані судом першої інстанції,
їм дана відповідна оцінка,
виходячи з вимог  ст. 212 ЦПК
України і тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Нових
доказів чи обставин,  які не були
предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду
ОСОБА_2 апеляційному суду не надано.

При розгляді
зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення на користь ОСОБА_2 додаткових витрат
на лікування сина,  ОСОБА_3,  1998 року народження,  суд першої інстанції врахував стан
здоров"я дитини і тому погодитися з доводами апеляційної скарги про
те,  що ця обставина не врахована судом
при постановленні рішення не можна.

Відповідно
до ч.1, 3  ст. 82 ЦПК України суд,  враховуючи майновий стан сторони,  може своєю ухвалою відстрочити або
розстрочити сплату судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи на визначений строк,  але
не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З
підстав,  зазначених у частині першій
цієї статті,  суд може зменшити розмір
належних до оплати судових витрат,
пов'язаних з розглядом справи,
або звільнити від їх оплати.

Враховуючи
заяву ОСОБА_2 про звільнення від судових витрат та наведені обґрунтування про
майновий стан заявниці,  колегія суддів
вважає можливим звільнити ОСОБА_2 від оплати судового збору і витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в апеляційному суді.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2007
року залишити без змін.

Звільнити
ОСОБА_2 від оплати в апеляційному суді судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.