Справа № 2-45/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„З" квітня 2007
р.                                       Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської обл.

в складі:
головуючого                               Дубеля
P.M.

при секретарі                            Півала
І.М.

з участю адвоката                     ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дрогобичі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист
честі, гідності та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

Позивач
звернувся в суд з позовом до відповідача про захист честі, гідності та
стягнення моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 1984 року він
працював у ДПЧ м. Дрогобича, а з лютого місяця 2002 року працює начальником СДПЧ-6.

До 1995 року працював у
пожежній частині ОСОБА_3, який звільнився з роботи у зв'язку з виходом на
пенсію по віку.

Після
призначення його начальником СДПЧ-6 м. Дрогобича, ОСОБА_3 взявся
за перо і почав закидати різні органи заявами, у яких його звинувачує у різних
проступках, які, по його словах, мали місце, однак при проведенні перевірок по
цих скаргах нічого не підтвердилось

Сама найперша
його заява була ним подана начальнику Управління МВСУ у Львівській області п.
Ординському та начальнику Управління пожежної безпеки УМВСУ у Львівській
області п. Бут В.П. (14.05.2002р.).

У заяві
відповідач вказує, що він, тобто ОСОБА_2, був секретарем партійної організації,
а він на той час був „прихильником демократичного відродження ще до
путчу", а тому ніби-то він йому читав мораль відповідачу, ображав його
різними брутальними словами, казав, що синьо-жовтий прапор - то є шмата, і
його на тому прапорі треба повісити, і якби сталінські часи - то „я б вас
першого розстріляв".

Ніби все це мало
місце в присутності командира відділення ОСОБА_8 Мало того, він ставив під
сумнів його кандидатуру на начальника підрозділу, бо він ніби-то не сприймав
української символіки і називав його зрадником Української держави, і вимагав,
щоб його не затверджували на керівну посаду. Проведеною перевіркою, як з УМВСУ
у Л/о так і з УПБ УМВСУ у Л/о, було встановлено, що викладене є вигаданим, він
не ображав ОСОБА_3, не грозився сталінськими часами, з повагою і пошаною
відноситься до Української символіки, походить з давнього українського роду, де
члени його родини також у свій час потерпіли від сталінського режиму - були репресовані
(батько його матері ОСОБА_4 був священиком УГКЦ в парохії с Сердиця Щирецького
району Львівської області, в часи СРСР не перейшов на бік московської
православної церкви, а до кінця залишився вірним УГКЦ (помер у віці 98 років в 1996р.);
його тесть ОСОБА_5, уродженець с
Дубаневичі Городоцького р-ну, разом з батьками в 3-річному віці був
виселений в Хабаровський край). Він своєї Батьківщини не зрадив, а тому цей
вислів ОСОБА_3 щодо його особи принижує мою честь і гідність, заважає
працювати.

Такого самого
характеру ОСОБА_3 подавав скарги у різні органи, до депутатського корпусу,
в яких далі називав його зрадником та заколотником путчу.

Особливо посилив
свою писанину в часи виборчої кампанії Президента України, у яких звинувачував
його, що він збирав особовий склад і заставляв брати відкріпні

2

талони для того, щоб голосувати за
ОСОБА_14 Такі листи він скеровував голові Львівської облдержадміністрації п.
Олійнику, в.о. начальника ГУМНСУ в Львівській області п. Дідуху І.М.,
начальнику ГУМНСУ в Львівській області п. ОСОБА_21, народному депутату
Верховної Ради України п.Олійнику та багатьом іншим посадовим особам.

Цими скаргами
відповідач принижував його честь як офіцера, як людини, як керівника і це
приводить до підриву його авторитету серед населення міста і району.

Останнє своє
звернення він подав п.Олійнику -
голові Львівської облдержадміністрації, в якому знову звинувачував його в
агітації за ОСОБА_14, посилаючись на осіб, що йому ніби-то доповідали про це
члени виборчих комісій ОСОБА_11, ОСОБА_18, ОСОБА_19.

Крім цього,
знову посилається на п.ОСОБА_8, який не підтверджує цього, далі ображає його
зрадником держави, вимагає його звільнення з посади.

Разом із ним
принижує честь і гідність вище поставлених осіб п.ОСОБА_20 та п. ОСОБА_21,
вказує, що „такі люди заплямили честь свого мундира і пагонів" і їх „треба
позбутися".

Його погрози у
зверненні закінчуються тим, що він буде виступати „на віче і буде все це робити
перед народом".

По цьому
зверненні була проведена перевірка прокурором м. Дрогобича та ГУМНСУ в
Львівській області. Знову факти не підтвердились. Однак все це, ці пасквілі ОСОБА_3 впливають
на його загальний стан здоров'я, перевірки відривають від основної роботи,
принижують його честь і гідність як людини і як керівника. Він відчуває
постійний дискомфорт в роботі.

Просить
зобов'язати ОСОБА_3 вибачитись перед ним за неправдиву інформацію та
спростувати її своєю заявою до начальника управління МВС України у Львівській
області п. ОСОБА_21 та до Голови Львівської ОДА п. Олійника П.М., за завдану
йому моральну шкоду стягнути із ОСОБА_3 в його користь 2000 грн.

В судовому
засіданні позивач свій позов підтримав, додатково доповнив, що поки відповідач
писав наклепи різного характеру, які не зачіпали його особи, він мовчав. Але у 2002 році, коли
згоріли три кіоски, проводився мітинг, на який він був запрошений і в
некоректній формі на його адресу говорилося з боку підприємців. Він зробив для
себе висновок, що буде з відповідачем судитися. Але відразу часу не було.
Відповідач почав брати активну участь у координаційній раді, де
використовувалась неправдива інформація щодо його відставки. На обласній раді
депутати проголосували проти його відставки. Але згодом п. ОСОБА_13, маючи
неправдиву інформацію, продовжував його звинувачувати щодо подій на ринку.

Він намагався
неодноразово вияснити відносини з відповідачем. Бував у нього вдома, розмовляв
в присутності його дружини та її матері. При цьому був присутній його брат. Але
все даремно. Відповідач має своєрідний характер, також звинувачував в усьому в
минулому начальника пожежної частини Макруху.

Він лежав в
лікарні, у нього був передінфарктний стан, мав мати спокій. Йому приносили
газети, до були статті, де його обговорювали на координаційній раді і лили
бруд. Почали по іншому ставитися до його дружини, до дітей, які навчаються в
п'ятій школі м. Дрогобича і були на доброму рахунку. Він змушений був поміняти
місце праці, тепер перебуває на пенсії. Він зустрічався з людьми, які його
запитують, як він захищається від таких людей, які наговорюють на нього. У
пожежній частині, де він працював начальником, працівників було небагато, важко
було проводити вибори. Не міг жоден чоловік проголосувати незаконно, але були і
відкріпні талони. Але він нічого нікому не говорив відносно голосування і
відкріпних талонів не провіряв. Відкріпні талони працівникам пожежної частини
видавалися для того, що кожен працівник пожежної частини міг проголосувати на
виборах, оскільки під час виборів працівники пожежної частини чергували на
виборчих дільницях по всій території Дрогобицького району.

3

Відповідач
позову не визнав та пояснив суду, що писав на позивача заяви в різні інстанції,
однак дані заяви відповідають дійсності. Крім того, 20 червня 2005 р. в присутності ряду
свідків позивачем була написана розписка про те, що він признає свою вину
відносно ПУТЧу, офіційно приносить свої вибачення і запропонував йому щиру дружбу.
В кінці червня 2005 року
відбулося засідання координаційної ради, куди викликали і його, але він
говорив, що вже простив позивача. Вважає, що своїми заявами не наніс жодної
моральної шкоди позивачу, оскільки в своїх заявах писав тільки правду. Просить
в позові відмовити.

Вислухавши
пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в
позові слід відмовити, виходячи із наступних міркувань.

Так, свідок
ОСОБА_6 нічого суттєвого по суті справи не пояснив, оскільки йому нічого не відомо
з приводу видачі відкріпних талонів працівникам СДПЧ № 6 м. Дрогобича та
з приводу образи державної символіки позивачем.

Свідок ОСОБА_7
пояснив суду, що позивач -
це його колишній начальник пожежної частини. Був випадок, коли він працював
в першій зміні, мій в минулому начальник пожежної частини. Я працював в першій
зміні, коли ми мінялися, то прийшов ОСОБА_8, працівник пожежної частини, і
розказав, як ОСОБА_2 говорив про прапор України і сказав, що буде ним витирати
ноги, а ОСОБА_23, теж працівнику пожежної частини, говорив, що повішає на тому
прапорі. Щодо видачі відкріпних талонів йому нічого не відомо.

Аналогічні
пояснення дали в судовому засіданні і свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_11
пояснив суду, що був членом виборчої комісії на дільниці № 89, СШ № 1 м. Дрогобича.
Напередодні другого туру голосування приходили чоловік п'ять працівників СДПЧ № 6, щоб отримати
відкріпні талони. Він поцікавився в одного із них, для чого їм відкріпні
талони, у відповідь почув, що начальник пожежної частини ОСОБА_2 вимагав
принести відкріпні талони. Був такий випадок, що прийшла бабця 82 роки і просила
видати відкріпний талон, пояснювала, що внук працює у ОСОБА_2, непогано
заробляє і зобов'язаний принести п'ять відкріпних талонів. Його це дуже
потрясло, він був шокований. Вважає, що це було для того, щоб зменшити на
виборах голоси на користь ОСОБА_22.

Свідок ОСОБА_12
в судовому засіданні дав свідчення, згідно яких з позивачем познайомився, коли
відбувалися події щодо закриття базару, був задіяний як підприємець. Відносно
позовної заяви, може сказати, що ОСОБА_3 не ображав
ОСОБА_2 ніколи. Навпаки, позивач спричиняв тиск на всіх, щоб зробити
фальсифікацію на виборах. По цих фактах проводилася перевірка, але які було
зроблено висновки, йому не відомо. Наступна зустріч відбулась у 2005 році на
координаційній раді. Слухалась справа щодо ОСОБА_2 у присутності двох
представників з обласного управління по надзвичайних ситуаціях. Позивача там не
було. ОСОБА_3 жодного разу не образив ОСОБА_2, тільки висвітлював події
1990 року
щодо прапора і як себе поводив тоді ОСОБА_2. Сам при тих подіях не був, але все
знає з розповіді відповідача.

Свідок ОСОБА_13
суду пояснив, що відповідача знає давно як активного громадського діяча, який
користується повагою серед колег. ОСОБА_3 звертався до
нього, як до голови координаційної ради, із заявою. На виборах був головою
тимчасової виборчої комісії. Перед виборами зверталося багато працівників з
пожежної частини про взяття відкріпних талонів. Розповідали, що позивач вів
агітацію та збирав відкріпні талони від сусідів за кандидата ОСОБА_14. Всіх,
хто приходив і хотів взяти відкріпний талон, він скеровував у прокуратуру.
Згодом мав розмову з позивачем про те, що всі кандидати є рівні. Наклепів
ОСОБА_3 на ОСОБА_2 на координаційній раді не говорив Ми
запрошували на координаційну раду ОСОБА_2, однак він не прийшов.

Свідок ОСОБА_15
пояснила суду, що здивована самим позовом. На ОСОБА_2 були скарги на погану
його поведінку, не було поваги щодо Української символіки.

4

Щодо ринку, вона була тоді на площі,
коли вирішувалось це питання. ОСОБА_2 вів себе негарно, визиваючи, була
зневага, це свідчить, що ОСОБА_2 є неадекватною людиною. Щодо образи в газетній
публікації, нічого поганого не було висвітлено. На координаційній раді була
розмова щодо ОСОБА_2, якому дали просто доробити до пенсії, врахувавши його
посаду та вищу освіту, його начальство було проінформовано. ОСОБА_3 знає з 1989 року, як людину,
яка вболіває за всі справи. Вважаю, що п. ОСОБА_2 має вибачитися перед
відповідачем. Щодо відкріпних талонів, діставала багато сигналів з приводу їх
видачі працівникам СДПЧ №
6. Вважає, що в пожежній частині під керівництвом позивача проводилася
фальсифікація щодо проведення виборів.

Свідок ОСОБА_16,
дружина відповідача, під час розгляду справи пояснила, що 20.06.2005 року, після
обіду, позивач в присутності свого брата ОСОБА_17 і ОСОБА_8 декілька раз
просив, щоб відповідач його вибачив. Позивач написав розписку щодо нанесення
образ, за державну символіку. Відповідач писав другу розписку.

В матеріалах
справи маються заяви ОСОБА_3 в різні інстанції з приводу того, що під час виборів
президента України ОСОБА_2 вимагав від працівників СДПЧ № 6 м. Дрогобича
здавати йому відкріпні талони, знущався над державною символікою України.

Відповідями на
вказані заяви та висновками за результатами перевірки заяв ОСОБА_3 встановлено,
що фактів порушення виборчого законодавства України та знущання над державною
символікою України зі сторони керівництва СДПЧ-6 м. Дрогобича не виявлено.

Поряд з цим, в
судовому засіданні ряд свідків частково підтвердили факти, на які вказував
ОСОБА_3 в своїх скаргах в різні інстанції щодо порушення
виборчого законодавства України та знущання над державною символікою України із
сторони позивача.

Розписка ОСОБА_2
від 20 червня 2005 р. в присутності ряду
свідків свідчить про те, що він признає свою вину відносно ПУТЧу, офіційно
приносить свої вибачення перед ОСОБА_3 і пропонує
останньому щиру дружбу.

Згідно Постанови
Пленуму ВС України
„Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності та
ділової репутації громадян" №
7 від 28.09.1990 року, у
разі пред'явлення позову про захист честі та гідності на позивача покладається
обов'язок довести в суді сам факт поширення таких відомостей і, крім того, він
може подати суду докази невідповідності дійсності таких відомостей, на
відповідача покладається обов'язок довести, що поширені ним відомості
відповідають дійсності. Не є наклепом поширення дійсних відомостей, хоча вони і
ганьблять потерпілого, а так само поширення відомостей внаслідок сумлінної
помилки особи в їх достовірності (наприклад, при одержанні з офіційних джерел).
Отже, виходячи з наведеної норми, вбачається, що позивачем доведено суду факт
поширення відомостей відповідачем, які, за його словами, ганьблять його честь
та гідність. Це доведено ним здебільшого за допомогою документальних доказів:
копій заяв ОСОБА_3 та реагувань на них відповідних посадових осіб.

В свою чергу,
відповідачем доведено суду, що словесний діалог щодо символіки між ним та
позивачем мав місце. Доведено це як за допомогою документальних доказів
(розписка від 20.Об.2005р.),
так і показів свідків, які підтвердили, що і сам відповідач і присутній ОСОБА_8
розповідали їм про висловлювання п. ОСОБА_2

У відповідності
до ст. 302 Цивільного
кодексу України фізична особа має право, зокрема, вільно поширювати інформацію.
Хоча і зобов'язана перед тим переконатися в її достовірності. Яким чином
переконуватися в достовірності, коли поширюється інформація, почута на власні
вуха, законодавцем не конкретизовано.

Згідно із
Законом України „Про звернення громадян", громадяни України мають право
звертатися до посадових осіб із пропозиціями, заявами та скаргами. Статтею 9 згаданого
Закону, зокрема, передбачено заборону переслідувати громадян за критику
викладену у їх зверненнях.

5

Згідно із
Законом України „Про інформацію", всі громадяни України мають право на
інформацію..., що передбачає можливість вільного поширення та зберігання
відомостей, необхідних ним для реалізації своїх прав... Статтею 47-1 цього Закону
встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що
не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій,
сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Враховуючи
вищенаведене та керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 209,212-215, 224, 226 ЦПК України, ст. ст. 298, 299, 302 України,
Законом України „Про звернення громадян", Постановою Пленуму ВС України „Про
застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності та ділової
репутації громадян" №
7 від 28.09.1990 року,
суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду

Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня

проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього

протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в

порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                            Р.М.Дубель