Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

22  травня 2007 року                                   Кіровський районний суд  м. Кіровограда

в
складі: головуючого судді -                                  Бершадської О.В.

при секретарі -                                      Романчук
Н.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про
стягнення  боргу за договором  позики та
стягнення коштів  за прострочку  грошового зобов"язання   і зустрічний позов  ОСОБА_2до
ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3,  ОСОБА_4про
визнання  договорів   позики та застави недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернувся
в суд з позовом, яким просив стягнути із ОСОБА_2-2 331
грн. 80 коп. збитків за прострочку виконання грошового зобов'язання та
судові  витрати ( т.1 , а.с. 24-25;
185-а).

12 грудня 2006 року надав суду  уточнення до
позовної заяви, в яких просив стягнути з відповідачки  на його користь - 5 700 грн. боргу за
договором позики ; 1 026 грн. -3% річних з простроченої суми та понесені ним
судові витрати ( т.2, а.с.2).

Зазначав, що 28 листопада 1997 року між ним  та  ОСОБА_2. було укладено
договір позики, згідно якого ОСОБА_2.
отримала в борг від нього - 5 700 гривень з терміном виплати боргу до 28
листопада 1999 року. Для забезпечення виконання своїх зобов'язань по договору
позики ОСОБА_2. надала
йому під заставу належну їй на праві власності 1/2 жилого будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 Ці договори були посвідчені приватним нотаріусом
ОСОБА_5і зареєстровані під номером № 4374 та №4375 (а.с.45,46). Оскільки, ОСОБА_2. протягом
передбаченого в договорі строку  не
повернула борг, а вирішити  питання про
стягнення з неї боргу шляхом вчинення нотаріального надпису не має можливості
він бажає   вирішувати  стягнення вказаного вище боргу в судовому
порядку.

В судовому засіданні
ОСОБА_1 свої
уточнені позовні вимоги підтримав, на їх обгрунтування послався на обставини,
які викладені у позовній заяві.

14.09.2006року  ухвалою Кіровськогорайонного суду
м.Кіровограда було прийнято  до
сумісного  розгляду  позовних вимог ОСОБА_1 вимоги  за
зустрічним позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_1, треті особи
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про
визнання  договорів   позики та застави недійсними (т.1, а.с.
359).

На обгрунтування яких
ОСОБА_2.
зазначала, що 20.11.1997р. її син ОСОБА_3, який працював  у ОСОБА_1
реалізатором разом із ОСОБА_4. здійснили угон належного позивачу автомобіля "Вольво" та пошкодили
його. З метою не допустити притягнення сина до кримінальної відповідальності
вона, внаслідок помилки, погодилась на вимогу ОСОБА_1 оформити договір позики і застави, як забезпечення того,
що син буде безоплатно працювати на ОСОБА_1 до
того часу, доки не відпрацює - 3000 доларів США. Будь-яких коштів за договором
позики не отримувала. Син, взяті на себе зобов'язання виконав, зокрема 9
місяців безоплатно працював на ОСОБА_1, проте,
останній звернувся за вчиненням нотаріального напису та претендує на  половину будинку.

2

ОСОБА_1 зустрічний позов  не визнав, вказав, що він безпідставний та необгрунтований.

Третя особа -
ОСОБА_3, в судовому засіданні підтвердив обставини, на які вказувала
ОСОБА_2.

Третя особа - ОСОБА_4 в судові засідання не з"являвся, про час і місце розгляду справи повідомлявся  належним чином ( т.2; а.с. 40,49).

Заслухавши
пояснення сторін, третьої особи ОСОБА_3, за клопотанням сторін оголосивши покази свідків, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення  боргу за договором  позики
та  стягнення коштів  за прострочку
грошового зобов"язання підлягає
задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4про
визнання  договорів   позики та застави недійсними  слід відмовити з наступних підстав.

Судом
встановлено, що 28 листопада 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2. уклали між собою договір позики, згідно якого ОСОБА_2. отримала в борг від ОСОБА_1 - 5 700 гривень з терміном виплати
боргу до 28 листопада 1999 року.   Для
забезпечення виконання своїх зобов'язань по договору позики ОСОБА_2. надала ОСОБА_1 під заставу належну їй на праві власності 1/2 жилого будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1 Ці договори були посвідчені
приватним нотаріусом ОСОБА_5 і зареєстровані під номером № 4374
та №4375 ( т.1; а.с.45,46).

Згідно ст. 375 ЦК України (в редакції 1963 року) договір позики на суму
понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у
письмовій формі. Договір позики, що уклали ОСОБА_1 та ОСОБА_2. на суму - 5700 грн.   повинен був укладатися письмово, що і
було дотримано сторонами.

Відповідно до ч.2 ст. 376  цього ж
кодексу, в тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі (ст. 375 цього Кодексу),
заперечення його за безгрошовістю шляхом свідоцьких
показань не допускається, за винятком випадків кримінально
карних дій.

Тому суд, не
може приймати до уваги оголошені в судовому засіданні (за клопотанням ОСОБА_2.) покази  свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Згідно ст. 59
ЦПК  України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 чинного ЦПК України  кожна сторона зобов"язана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог  чи заперечень, крім випадків встановлених ст.
61 цього ж Кодексу.

ОСОБА_2.
не  надано суду  письмових доказів того, що договір позики від
28.11.1997 року  був  безгрошовим.

Таким чином,  враховуючи , що  питання про стягнення суми боргу, шляхом
вчинення  нотаріального надпису станом на
день постановления
рішення не вирішено, реальної можливості  стягнути кошти
примусово позивач немає,   суд стягує з відповідачки  ОСОБА_2. на користь  ОСОБА_1 - 5 700 грн. боргу за договором позики.

Відповідно до ст. 214 ЦК України  боржник,
який прострочив виконання грошового зобов"язання, на
вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а
також  три проценти річних з простроченої  суми,
якщо законом або договором не встановлений інший
розмір  процентів.

3

Таким чином,  щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки - 1
026 грн.- 3% річних
з простроченої суми, то суд їх задовольняє частково, тобто  стягує
з ОСОБА_2. - 855 грн., в порядку ст. 72 ЦК (в редак. 1963 року) за шість місяців.

З урахуванням
викладеного, зустрічний позов ОСОБА_2доОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання
договорів   позики та застави недійсними  задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
стягує  з відповідачки на користь
позивача понесені ним судові витрати.

На підставі ч. 1 ст.58, 181, ст.
214, 375, 376 ЦК України (в редакції 1963 року), п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від
28.04.78р. "Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними"   та  керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88,209,212,214-215,218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов   ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення  боргу за договором  позики та
стягнення коштів  за прострочку  грошового зобов"язання
- задовольнити  частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на  користь ОСОБА_1- 5 700 грн. боргу за договором позики;   855 грн. - 3% річних  з простроченої
суми,   102 грн. судового збору, а
всього- 6 657 грн.

У
задоволенні   зустрічного позову ОСОБА_2до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3,  ОСОБА_4про
визнання  договорів   позики та застави недійсними -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції  шляхом подачі в 10-денний строк з дня  проголошення
рішення заяви про  апеляційне
оскарження  і поданням  після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної  інстанції
або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.