Справа № 22-1090/2007 р                                   Головуючий суддя 1 інстанції: Олійник П.В.
Суддя-доповідач : Шеремет A.M.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7 листопада 2007 року                                                                                                      м. Рівне

Колегія   суддів
судової   палати   у
цивільних   справах   апеляційного   суду

Рівненської області в складі:

головуючого судді: Собіни І.М.,

суддів: Шеремет A.M., Ковалевича С.П.,

при секретарі:                   Сеньків Т.Б.,

з участю позивачки ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - Євгеюка О.Є., третьої особи - Костопільської
міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду від 31 липня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Костопільська міська рада про визнання недійсним державного
акту на право власності на земельну ділянку, -

встановила:

Рішенням Костопільського районного суду від 31 липня 2007 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Костопільська міська рада про
визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу.

Вказують на те, що суд першої інстанції постановив рішення не у відповідності
з нормами матеріального та процесуального права, у спірному рішенні не
відображені обставини, які мають значення для
справи, а висновки суду не є вичерпними, не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

Зазначають, що житловий будинок №10 по вул. Поліська є багатоквартирним житловим будинком, оскільки складається з трьох
ізольованих квартир. Для обслуговування багатоквартирного
житлового будинку та господарських будівель виділено у спільне загальне користування земельну ділянку площею 0,0605 га,
на якій розташований житловий будинок, сараї, вбиральня та городи. Згідно п. 7
Перехідних положень Земельного Кодексу України
громадяни, що одержали у тимчасове користування,
в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені
раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Отже, закріплена за спірним житловим будинком земельна ділянка, надана раніше діючим законодавством у постійне користування
квартиронаймачам, є об'єктом спільного користування.

Відповідно до ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння,
користування та розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності здійснюється за договором або
законом.

2

Тому передача частини
прибудинкової території у власність окремо взятому квартировласнику
багатоквартирного житлового будинку порушуватиме права та законні інтереси
інших співвласників та суперечитиме нормам права.

Просять апеляційний
суд скасувати рішення Костопільського районного суду і постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В запереченні на
апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити рішення Костопільського районного
суду від 31 липня 2007 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Костопільської міської ради №
78 від 17 грудня 2002 року ОСОБА_3 було передано безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку площею 0,0098 га, яка розташована в АДРЕСА_1. На підставі
даного рішення виконкомом Костопільської міської ради 11 серпня 2005 року було
видано державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку.

Відповідно до ч.
2 ст. 42 ЗК України у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого
будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування об'єднанню власників.

Згідно ч. 4 ст.
83 ЗК України Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у
разі: передачі їм земель державної власності; примусового відчуження земельних
ділянок у власників з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;
прийняття спадщини; придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими угодами; виникнення інших підстав, передбачених
законом.

Згідно постанови Костопільського районного суду від 17 листопада 2006 року,
яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 9 січня
2007 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3 про визнання рішення
Костопільської міської ради №78 від 17 грудня 2002 року недійсним, відмовлено.

Ч 3 ст. 152 ЗК України передбачає, що захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки ,який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення
прав; визнання угоди недійсною визнання недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - Костопільська міська рада про визнання недійсним
державного акту на право власності на земельну ділянку, задоволенню не
підлягає.

Оскільки доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд
першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і
процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті
і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не
вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 42, 83, 152 ЗК України, п. 7 Перехідних положень ЗК України, ст. ст. 11, 303, 304, 308,
313-314, 315ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

3

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Костопільського районного суду від 31 липня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення.

Сторони мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двох
місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.