Справа № 22-ц-6З64/2007 р
Головуючий суду
Доповідач: Белинчук Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
листопада місяця „05" дня колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді:     Панкова М.В.,

Суддів:     Дячок В.О.,Белинчук Т.Г.,

При
секретарі:     Архаровій К.К.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійсним і визнання права
власності на частку домоволодіння,

за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Джанкойського міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 13 грудня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у березні 2006 року звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання заповіту ОСОБА_3 на 65200 часток домоволодіння в АДРЕСА_1 недійсним і
визнання права власності на 65200 часток вказаного домоволодіння за померлою
ОСОБА_4 (яка
була їй бабусею по матері), та визнати права власності на 65/200 часток вказаного
домоволодіння за нею після смерті її бабусі ОСОБА_4, посилаючись на положення
статей 1257, 1266 ЦК України
2003 року.

Свої вимоги
мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 Після смерті бабусі
спадкоємицею майна була її мати але у зв'язку з тим, що її мати померла в 1996
році, раніше чим бабуся, спадщина матері переходить до неї.ІНФОРМАЦІЯ_2 вмерла
її бабуся ОСОБА_4 На час смерті бабусі, вона була неповнолітня і не знала
закону про те, що має право на бабусину частку в порядку спадкоємної
трансмісії, та сподівалася на те, що після смерті дідуся отримує спадок. Про
існування заповіту на ОСОБА_2 дізналася лише в нотаріальній конторі, коли 16
січня 2005 року звернулася туди, щоб зробити заяву про те, що вона є
спадкоємицею після смерті своїх рідних бабусі і дідуся - чоловіка і жінки
Усенко. Просить визнати за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 (рідною її
бабусею) право власності на 65200 часток домоволодіння в АДРЕСА_1, в цій
частині визнати недійсним заповіт померлого 26 липня 2006 року ОСОБА_3 (
рідного дідуся позивачки), та визнати за нею право власності на 65/200 часток
домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 по праву представлення.

Рішенням
Джанкойського міськрайонного суду АР Крим від 13 грудня 2006 року, з урахування
додаткового рішення Джанкойського міськрайонного суду від 14 серпня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні. За померлою ОСОБА_4 визнано право
власності на 65/200 часток
домоволодіння в АДРЕСА_1. В цій частині визнано недійсним заповіт від 13 січня
2004 року ОСОБА_3 на цілий житловий будинок з надвірними будівлями розташований
в

2

АДРЕСА_1, що
заповідав ОСОБА_2 За ОСОБА_1 визнано право власності на 65200 часток
домоволодіння в АДРЕСА_1 по праву представлення.

В апеляційній скарзі
ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі
нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному
обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду
постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися до суду апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,
рішення суду належить скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в
позові.

Відповідно до
вимог статті 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Постановляючи
рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки
заповіт дідуся був таємницею, про заповіт позивачка дізналася 16 січня 2007
року то строк позовної давності на прийняття спадщини після смерті бабусі,
відкрився для неї з дня, коли вона довідалася про заповіт дідуся, при цьому суд
першої інстанції послався на положення статті 261 ЦК України.

З даними висновками
суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки вони не
відповідають вимогам закону.

З матеріалів
справи вбачається, що 65/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1, належали
ОСОБА_6, відповідно до свідоцтва про право власності, яке видано Джанкойським
міськвиконкомом 07 квітня 1989 року (а.с.14). Інша частка 35100 належить
сестрі ОСОБА_6 - ОСОБА_7,
тобто іншої особі.

ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 перебували
в зареєстрованому шлюбі з 16 червня 1956 року (а.с.10), та є дідусем та бабусею
позивачки ОСОБА_1по лінії
матері.

ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 13), про смерть бабусі позивачу було відомо, що вона не
заперечує.

Оскільки ОСОБА_4
та ОСОБА_3 мали доньку ОСОБА_5, яка померла у 1996 році, то дійсно доля спадку
могла перейти до її дітей, у тому числі до позивачки ОСОБА_1, проте у разі
дотримання вимог закону відносно прийняття спадщини за нормами ЦК 1963 року. Право
на спадкування виникає у день відкриття спадщини, якій є днем смерті
спадкодавця.

На час смерті
бабусі ОСОБА_4 позивачки було 20 років, оскільки вона 1982 року народження, у
зв'язку з чим посилання на неповнолітній вік є необгрунтованим. Позивачка ні
коли не мешкала у спірної частині будинку, та даних про фактично прийняття
спадщини після смерті бабусі не надала.

Чоловік ОСОБА_4,
та дідусь позивачки - ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті дружини,
оскільки мешкав в частки будинку яка належала їм на праві власності. А оскільки
65100 часток спірного будинку була оформлена на його ім'я, то необхідності для
звернення до нотаріальної контори для переоформлення частки дружини в нього не
було.

Таким чином
колегією суддів встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є її
чоловік ОСОБА_3, який фактично прийняв спадок.

05 жовтня 2002
року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі ОСОБА_2 ( а.с. 27).

13 січня 2004
року ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого цілий житловий  будинок з надвірними будівлями  розташований
в АДРЕСА_1 він заповів відповідачки по справі ОСОБА_2 ( а.с. 35).

Позивачка ОСОБА_1 пропустила строк
для прийняття спадщини після сперті бабусі ОСОБА_4, доказів фактичного
прийняття спадщини, що було передбачено ЦК
1963 року, якій діяв на час відкриття спадщини, суду не надала.

Посилання
позивача на те, що на час смерті бабусі, вона була неповнолітня і не знала
закону про те, що має право на бабусину частку в порядку спадкоємної
трансмісії, та сподівалася на те, що після смерті дідуся отримує спадок, а про
заповіт дідуся ОСОБА_3 дізналася лише 16 січня 2005 року не є підставами для
задоволення позову, оскільки не засновані на законі.

Ураховуючи, що
суд першої інстанції ухвалюючи рішення допустив порушення норм матеріального
права, колегія суддів, вважає за необхідне, постановлене судове рішення та
додаткове рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові.

На підставі
викладеного,   статей 1257, 1266 ЦК України 2003
року, і   керуючись статтями 10, 11, 60,
88, 154, 202, 303, 309, 316, 325 Цивільного процесуального кодексу , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Джанкойського
міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 13 грудня 2006 року та
додаткове рішення Джанкойського міськрайонного суду АР Крим від 14 серпня 2007
року скасувати, та ухвалити по справі нове рішення , якім в задоволені позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійсним і визнання права
власності на частку домоволодіння відмовити.

Рішення набирає
чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному   порядку до Верховного Суду України протягам
двох місяців.