Справа № 22ц-788606 р.                    Головуючий по 1 інстанції
- 34                                                    Доповідач   -   Шамрило Л.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 р. Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого:                                 Курило В.П.

суддів:                                             Санікової
О.С.  Шамрило Л.Г.

при
секретарі:                                Карпушовій
К.Г.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 20
вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
додаткових витрат на неповнолітню дитину. -

ВСТАНОВИВ:

У червні
2007 р. ОСОБА_2 звернулась
до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12.08.1989 p., від шлюбу має
двох дітей: доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між ними розірвано
09.11.2004 р., у теперішній
час старша донька проживає з нею, а менша - з батьком. Аліменти на утримання
дитини, що виховується з одним з батьків, ніхто з них не стягував. У вересні
2006 р. їх донька ОСОБА_3,
яка виховується з нею, вступила на підготовче відділення Донецького
інституту туристичного бізнесу, де навчалася протягом 10 місяців. Ці курси біли
платними, у зв'язку з чим вона понесла додаткові витрати на дитину в розмірі
2020 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Вважає, що відповідач
повинен брати участь у додаткових витратах на дитину разом з нею. Позивачка
просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 12 частину понесених нею додаткових
витрат в розмірі 1010 грн. та судові витрати по оплаті юридичної допомоги в
сумі 100 грн.

Рішенням
Кіровського районного суду м. Донецька від 20 вересня 2007 р. позов задоволено,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. додаткові витрати на неповнолітню дитину
ОСОБА_3 в сумі
1010 грн. та 100 грн. за надання юридичної допомоги. З відповідача на користь
держави стягнуто судовий збір в розмірі 51 грн. і витрата на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Не
погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення
для справи та неправильне застосування норм матеріального права, а саме ч.1
ст.185 Сімейного кодексу України.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1. який підтримав доводи
апеляційної скарги і просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга відповідача
підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням по справі нового
рішення з таких підстав.

Згідно
ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України (далі СК України) той з батьків, з якого
присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога
про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Судом
першої інстанції встановлено, що сторони по справі були одружені і від шлюбу
мають двох неповнолітніх дочок, одна з яких ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір'ю, а друга ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 - з батьком за різними адресами. Аліменти на утримання дітей ніхто
зі сторін не стягував. З вересня 2006 р. по червень 2007 р. ОСОБА_3 навчалася на
підготовчому відділенні Донецького інституту туристичного бізнесу. За її
навчання на платних курсах позивачка внесла в касу інституту 2020 грн.

Задовольняючи
у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_2., суд першої інстанції виходив з того,
що позивачка понесла додаткові витрати на виховання дитини, яка проживає з нею,
а відповідач з урахуванням матеріального становища повинен прийняти в них
участь у розмірі 1 2 частини суми цих витрат.

Проте
погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального і процесуального права.

Як
встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_2 дійсно
внесла оплату в сумі 2020 грн. за навчання доньки ОСОБА_3 протягом 10 місяців
на підготовчому відділенні Донецького інституту туристичного бізнесу
(а.с.5,9-18). Але ці витрати не є додатковими витратами, що викликані
особливими обставинами в розумінні ч.1 ст.185 СК України, оскільки вони були
пов'язані не з розвитком здібностей дитини, а з необхідністю надання допомоги
по усуненню недоліків шкільного навчання для вступу у вищезазначений учбовий
заклад.

Тому
висновок суду про те, що відповідач зобов'язаний брати участь у цих додаткових
витратах на неповнолітню дитину в рівних частках з позивачкою, є хибним.

Крім
того, рішення суду не відповідає вимогам ч.1 ст.212 ЦПК України, оскільки в
матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких суд міг би зробити
висновок про матеріальне становище ОСОБА_1

В зв'язку
з тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права
та порушив норми процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Апеляційний
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2. є безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, ч.1 ст.185 СК України
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Кіровського районного суду м. Донецька від 20 вересня 2007 року скасувати.

У
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на
неповнолітню дитину відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили рішенням апеляційного суду.