Справа №22-к-3159/2007                                         Головуючий
в І інстанції: Андрєєва О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

11
жовтня 2007 року                                                                                               м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду м. Києва в складі суддів

Антоненко Н.О., Вербової І.М., Шахової О.В.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Апеляційного суду Донецької області від 02 серпня 2005 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Тисяча мелочів», ТОВ «Сан», ОСОБА_2 про визнання
договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на частину
нежитлового приміщення, -

встановила:

У
березні 2003 року ОСОБА_1. звернувся в суд з зазначеним позовом. В
обґрунтування вимог зазначав, що 10 жовтня 2002 року між відповідачами був
укладений договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення загальною
площею 640,8 кв.м., розташованого в будинку АДРЕСА_1. Вважає порушеними свої
права як учасника товариства з обмеженою відповідальністю, оскільки він не
запрошувався на загальні збори товариства 09.10.2002 року, на яких було
прийняте рішення щодо відчуження спірного приміщення. Просив визнати недійсним
договір купівлі-продажу на підставі вимог ст. 57 ЦК України.

В
подальшому пред»явив додаткові позовні вимоги до ТОВ «Сан» про визнання
договору купівлі-продажу недійсним. Посилався на те, що 12 листопада 2002 року ГОСОБА_2. продав спірне
нежиле приміщення ТОВ «Сан», просив задовольнити вимоги на підставі ст.. 86 ЦК України.

В
листопаді 2003 року уточнив позовні вимоги, посилався на те, що загальні збори
ТОВ «Тисяча мелочів» від 09 жовтня 2002 року, на яких вирішувалося питання щодо
продажу спірного приміщення, проведені у порушення вимог закону, оскільки він
не запрошувався на збори, не повідомлявся про час і місце їх

проведення.
Просив визнати договори купівлі-продажу недійсними на підставі вимог ст. 48 ЦК України, просив
визнати недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Тисяча мелочів» від 09 жовтня
2002 року.

В
подальшому уточнив позовні вимоги, посилався на те, що 11 вересня 2002 року
його було звільнено з посади директора ТОВ «Тисяча мелочів» за п.3 ст. 40 КЗпП
України, рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 23.12.2002
року його було поновлено на посаді, після чого він звільнився за власним
бажанням. Договір купівлі-продажу між ТОВ Тисяча мелочів» та ОСОБА_2. від імені
продавця був підписаний виконуючим обов»язки директора Баглер Л.Ф., оскільки
його незаконно було звільнено з роботи, а потім поновлено на підставі рішення
суду, вважав, що від продавця договір підписаний не уповноваженою особою.
Посилався на те, що він при створення товариства вніс 66890 грн., тим самим
фактично сплатив вартість проданого приміщення. Просив визнати за ним право
власності на спірне приміщення, оскільки він сплатив за нього зазначену суму,
стягнути з нього на користь ОСОБА_2
254064 грн., з ТОВ «Тисяча мелочів» на користь ОСОБА_2 - 66890 грн., з ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Сан»-250100 грн.

22.12.2004
року уточнив позовні вимоги, посилався на те, що у вересні 2004 року направив
ТОВ «Тисяча мелочів» заяву щодо виходу з товариства, оскільки товариство не має
коштів, просив на підставі вимог ст. 54 Закону України «Про господарські
товариства» визнати за ним право власності на спірне приміщення, визнати
недійсними договори купівлі-продажу між відповідачами.

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 13 травня 2005 року за позивачем
визнано право власності на 3/100 частки вбудованого приміщення, загальною
площею 1068,70 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1. Договори купівлі-продажу між
відповідачами визнані недійсними, з ТОВ «Тисяча мелочів» на користь ОСОБА_2. стягнуто 320954
грн., з ОСОБА_2на користь ТОВ «Тисяча мелочів» стягнуто 250100 грн., позивачу
поновлений строк для звернення до суду з вимогами про перевід прав покупця за
договором купівлі-продажу від 10 жовтня 2002 року, на позивача переведені права
та обов»язки покупця за договором купівлі-продажу від 10 жовтня 2002 року та
визнано, що за зазначеним договором купівлі-продажу ТОВ «Тисяча мелочів»
продало, а позивач придбав 60/100 часток нежилого приміщення, площею 1068, 70
кв.м., в тому числі в підвальному приміщенні кімнати 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10, 11 -
площею 398,80 кв.м., приміщенні першого поверху кімнати № 9, 10,11, 12, 13, 14,
15, 16, 17, 18, 19, 20, 1 - площею 242 кв.м., позивач зобов»язаний перерахувати
на розрахунковий рахунок продавця ТОВ «Тисяча мелочів» 320954 грн.

Рішенням
Апеляційного суду Донецької області від 02 серпня 2005 року скасовано рішення
суду І інстанції. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Тисяча мелочів»,
ТОВ «Сан», ОСОБА_2. про
визнання договорів купівлі-продажу 60/100 часток нежитлового приміщення, площею
640,80 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1, укладених 10 жовтня 2002 року між ТОВ
«Тисяча мелочів» та ОСОБА_2., та 12 листопада 2002 року між

ОСОБА_2. та ТОВ «Сан», про визнання права власності на
60/100 часток нежитлового
приміщення відмовлено.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1. просить рішення
апеляційного суду скасувати, а рішення суду І інстанції залишити в силі,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно з
частиною 2 стаття 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно
до вимог статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої
або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або вважати доведеним обставини, що не були встановленні в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального права, відсутні передбачені статтею 338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені в
касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись
статтями 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Апеляційного суду Донецької області від 02
серпня 2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.