УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року листопада місяця 19 дня                                     Колегія
суддів судової палати у

цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого -
судді    Синельщікової О.В.,  судців -
Куриленко О.С. ,

Шаповалової
О.А.,  при секретарі -    Гончарук В.М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за по­зовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про ви­знання заповіту недійсним і встановлення факту,  що має юридичне значення,  за апеля­ційною скаргою голови Маломаякської
сільської ради ОСОБА_3 на рі­шення
Алуштинського міського суду АР Крим від 02 жовтня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

07.12.2005
року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним і
встановлення факту,  що має юридичне
значення. Свої вимоги мотивував тим,  що
з 2000 року він перебуває у шлюбних відносинах з ОСОБА_4,  яка мешкає за АДРЕСА_1. Будинок має чотири
квартири і загальний двір. Всі квартири при­ватизовані. В одній із квартир
будинку проживала ОСОБА_5,  яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вона проживала одна,
дітей у неї не було,  в гості до
неї ніхто не при­ходив,  спілкувалась
покійна практично тільки з сім'єю позивача та з сусідами. В останній рік свого
життя ОСОБА_5 скаржилася на своїх родичів,
на важке життя,  сильно пере­живала,  що залишилась одна і нікому не потрібна. В
січні 2005 року вона запропонувала позивачеві укласти з нею договір довічного
утримання,  згідно з умовами якого
позивач був повинен повністю взяти її на своє утримання (купувати продукти
харчування,  газ в балонах,  дрова,
вугілля на зиму,  возити до
лікарів та забезпечувати лікарськими препара­тами),  а також після її смерті взяти на себе
організацію та фінансування її похорону та по­ставити пам'ятник на її могилі.
ОСОБА_5,  в свою чергу,  передавала йому все своє май­но (квартиру зі
всім майном). Позивач погодився скласти договір довічного утримання з
ОСОБА_5,  та ще до його юридичного
оформлення почав виконувати свою частину договору. У подальшому він разом з
ОСОБА_5 двічі їздив до державного нотаріуса для оформлення договору,  але потрапити до нього вони не змогли:
першого разу - по при­чині відсутності нотаріуса,  другого - у зв'язку з великою чергою до
нього. Після цього по­зивач і ОСОБА_5 не мали можливості поїхати до нотаріуса у
зв'язку з поганим станом здоров'я ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.
Позивач організував її похорон (забирав ОСОБА_5 з моргу,  одержував довідку про смерть з моргу,  сповіщав родичів померлої). На похорон
ОСОБА_5 ніхто із родичів не приїхав. Після похорону позивач звернувся до
секретаря Маломаякської сільської ради для одержання свідоцтва про смерть
ОСОБА_5,  але був повідомлений про
те,  що свідоцтво вже отримано спад­коємцем
ОСОБА_5 - ОСОБА_2 Він також з'ясував,  що
ОСОБА_2 в

Справа №
22-ц-3833/2007 р.              Головуючий
у першій інстанції  -  Куренда В.И.

Доповідач                                                                                                      Шаповалова О.А.

2

пенсійному
відділу м.  Алушта одержав гроші за
похорон ОСОБА_5,  але його на похо­роні
покійної ніхто не бачив. До теперішнього часу ніхто із родичів ОСОБА_5 не
з'являвся і не приходив до неї до дому. Сама покійна ніколи за життя не
говорила про те,  що комусь залишила
заповіт,  і ніхто з їхнього двору про це
не чув. Позивач просив встано­вити факт,
що має юридичне значення,  а саме
- факт укладення договору довічного утри­мання між ним і ОСОБА_5,  та просив визнати заповіт ОСОБА_5 недійсним.

Рішенням
суду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним і встановлення
факту,  що має юридичне значення,  задоволено. Визнано недій­сним свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від 01.12.2005 року,  засвідчене Дер­жавним нотаріусом Алуштинської
державної нотаріальної контори АР Крим,
реєстровий НОМЕР_1,  відповідно до
якого спадкоємцем ОСОБА_5,  померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року,  на спадкове майно -
квартиру АДРЕСА_1,  є ОСОБА_2 Визнаний
факт,  що має юридичне значення,  перебування ОСОБА_5,  померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року,  на довічному утриманні ОСОБА_1

Додатковим рішенням суду від 02 жовтня 2006 року визнаний факт,  що має юридич­не значення,  перебування ОСОБА_5,  померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р.,
на довічному утриманні ОСОБА_1,  якому за договором довічного утримання
передається у власність квар­тира АДРЕСА_1
та інше нерухоме майно.

Додатковим
рішенням суду від 19 квітня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у сумі 61, 02 грн.

В
апеляційній скарзі голова Маломаякської сільскої ради ОСОБА_3 просить рішен­ня
Алуштинського міського суду від 02.10.2006 року скасувати та направити справу
на новий розгляд,  посилаючись на
те,  що рішення суду постановлено з
порушенням норм ма­теріального та процесуального права. Доводи апеляційної
скарги зводяться до того,  що суд,  постановляючи рішення,  порушив норми ЦК України,
зокрема,   ст.  ст.
169,  206,  208,
745, 1277,  та всупереч вимогам
закону встановив факт,  що має юридичне
значення. Судом також був порушений принцип змагальності сторін,  оскільки Маломаякська сільська рада,  яка у разі визнання заповіту недійсним та
відсутності інших спадкоємців мала можливість подати до суду заяву про визнання
майна відумерлим,  не була притягнута до
участі у справі у якості третьої особи і не мала можливості реалізувати свої
права,  передбачені за­коном.

Судова
колегія,  заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення позивача та
його предста­вника,  перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,  вважає,
що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Як
убачається із матеріалів справи,
позивачем оспорювався заповіт ОСОБА_5 від 27 грудня 2005 року,  який був посвідчений секретарем Маломаяцької
сіль­ської ради 27 грудня 2002 року та зареєстрований у реєстрі за НОМЕР_2
(а.с.  28),  згідно з яким після смерті ОСОБА_5
квартира,  яка належить їй на праві власності
та знахо­диться за АДРЕСА_1,  кв. 1,  а також інше на­лежне їй майно,  передається ОСОБА_2 Одночасно позивач ставив
питання про ви­знання юридичного факту укладення ним з ОСОБА_5 договору
довічного утримання.

Суд
першої інстанції,  приймаючи рішення про
задоволення позову,  виходив з того,  що згідно з висновками почеркознавчої
експертизи № 1673 від 01.08.2006 року рукопис­ний запис „ОСОБА_5",  розташований в електрофотокопії заповіту від
27.12.02 в графі „Підпис",
виконаний,  ймовірно,  не ОСОБА_5,
а ін­шою особою (а.с.  43-45).
Крім того,  суд прийняв до уваги
показання свідків про те,  що ОСОБА_5
утримував ОСОБА_1,  і саме йому вона
обіцяла після смерті свою квартиру.

Судова
колегія не погоджується з таким рішенням суду і вважає,  що воно ухвалено з порушенням вимог  ст.
213 ЦПК України,  на підставі
неповно з'ясованих обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Так,  суд,  проаналізувавши висновки почеркознавчої
експертизи та не встановивши у померлої ОСОБА_5 наявність інших
спадкоємців,  не звернув уваги на
положення  ст.

1277 ЦК України,  згідно з вимогами якої у разі відсутності
спадкоємців за заповітом і за законом суд визнає спадщину відумерлою за заявою
відповідного органу місцевого само­врядування за місцем відкриття спадщини.

Приймаючи
до уваги висновки рішення Конституційного Суду України від 01 груд­ня 2004 року
по справі № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес),  терито­ріальна громада у особі Маломаякської
сільської ради по зазначеній справі має інтерес,  який спирається на закон,  щодо вищевказаної спадщини,  яка може бути відумерлою. Тоб­то,  предмет позову у будь-якому випадку
стосується прав і охоронюваних законом інтере­сів іншої особи,  котра належним чином не притягнута судом до
участі у справі.

Відповідно
до п. 1  ст.  6,  13
Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен при вирішенні питання
щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справе­дливий і відкритий
розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом,  створеним відповідно до закону.

Кожен,  чиї права і свободи,  викладені в цій Конвенції,  порушуються,
має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному
національному органі.

Право на судовий захист передбачається
ст.  55 Конституції України
та  ст.
3 ЦПК України.

Але,  як зазначалося,  територіальна громада у особі її
представницького органу - Ма­ломаякської сільської ради не брала участь у
розгляді справи ні як сторона,  ні як
третя особа,  і тому була фактично
позбавлена права на судовий захист.

За таких
обставин,  ухвалюючи рішення про
задоволення позову ОСОБА_1,  суд фактично
вирішив питання про права і обов'язки,
які належать не тільки відповідачу,
а й іншім особам,  не залученим до
участі у справі.

Ухвалення
рішення,  яким були вирішені питання про
права та обов'язки осіб,  які не брали
участь у справі,  є безумовною підставою
для скасування рішення суду з направлен­ням справи на новий розгляд в порядку
п. 4 ч. 1  ст.  311 ЦПК України.

У
зв'язку з тим,  що рішення суду підлягає
скасуванню,  необхідно скасувати і додат­кові
рішення від 02 жовтня 2006 року та від 19 квітня 2007 року

Керуючись  ст.  ст.  303,
304,  307,  311,
314,  315,  317,
319,  325 ЦПК України,  судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу голови Маломаякської сільської ради ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
Алуштинського міського суду АР Крим від 02 жовтня 2006 року та додат­кові рішення
цього ж суду від 02 жовтня 2006 року та від 19 квітня 2007 року скасувати.

Справу направити
на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення,  однак може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня на­брання законної
сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.