Справа №2-129
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

12
червня    2007 року                                                      Олександрівський  районний суд

Кіровоградської
області в складі:

головуючого
судді                     КОМЛАЧ О.Ф.,

при
секретарі                             КРИВОШЕЇ
О.Ю.,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в залі суду с Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом , в якому просить стягнути з відповідачів 253186
грн.20 коп. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 253186 грн. 35 коп.- в рахунок
відшкодування моральної шкоди , нанесеного незаконним вилученням у нього його
автобуса 28 березня 1996 року.

В
судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав , частково змінивши
їх, суду пояснив, що відповідачі незаконно вилучили у нього його власний
автобус, який він придбав для фермерського господарства і для оплати його
вартості взяв кредит у банку. Відносно відповідачів була порушена кримінальна
справа. Оскількчи він не зміг вчасно повернути кредит у банк, тому у нього було
забрано банком 2 автомобілі ЗІЛ-130 з полупричепами. Так як по вині
відповідачів він не зміг отримувати доходи з використання автобуса , а також
із-за того , що банком було , в погашення кредиту, забрано 2 автомобіля і він
також не зміг отримувати доходи від використання даних автомобілів, тому він
просить стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди
253186 грн. 20 коп., а також просить стягнути з них 253186 грн. 35 коп. - в
рахунок відшкодування моральної шкоди , так як в результаті незаконного
вилучення відповідачами автобуса постраждало його фермерське господарство, він
не зміг належним чином забезпечити свою сім"ю, у нього погіршився стан
здоров"я, зіпсувалися стосунки з друзями та знайомими, склався тяжкий
матеріальний стан і він вимушений брати кошти в борг.

Відповідачі,
допитані в судовому засіданні, давши аналогічні покази, позовні вимоги не
визнали, суду пояснили, що вони не причиняли збитки позивачу. Просили відмовити
в задоволенні позову.

Крім
того відповідач ОСОБА_3. суду пояснив, що він є власником спірного автобуса і
вважає, що позивач безпідставно пред"явив до них позов. Він придбав
спірний автобус  у ОСОБА_5.   9 квітня 1996 року і оформив  своє право власності на нього.

Позивач звертався
до суду з позовом, в якому   просив
визнати недійсним даний   договір між ним
та Григор"євим, але суд відмовив йому.

Заслухавши   пояснення
учасників   процесу, вивчивши   матеріали
справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає по наступним
підставам.

В
судовому засіданні було встановлено, що позивач 28 лютого 1996 року уклав
договір з ОСОБА_6 про придбання в останнього автобуса ЛАЗ 699, 1987 року
випуску державний номерний знак
НОМЕР_1, власником якого був ОСОБА_5. (а.с.12).

В
органах ДАІ позивач даний договір не зареєстрував, свого права власності на
автобус не оформив належним чином.

Достовірних
даних про те, що позивач сплатив ОСОБА_6. вартість автобусу позивачем не
представлено. В своїх поясненнях він вказав, що ним було оплачена вартість
автобуса, але представлено ним платіжне доручення №1 від 28 лютого 1996 року,
де платником виступає фермерське господарство "Флора", а не сам
позивач. Крім того в платіжному дорученні вказано, що дані кошти перераховано
за техніку згідно договору від 27 лютого 1996 року (а.с.17), договір же з
ОСОБА_6 ним було укладено 28 лютого 1996 року.

Таким
чином суд не може взяти до уваги договір куплі-продажу від 28 лютого 1996 року,
як доказ того, що позивач є власником спірного автобуса.

Згідно
довідки, наданої на запит суду начальником Знам"янського МРЕВ, власником
спірного автобуса являється ОСОБА_3. (а.с.65).

Крім
того відповідач ОСОБА_3. представив суду свідоцтво про реєстрацію транспортного
засобу, із якого видно, що він є власником спірного автобуса (а.с.110).

Позивач
звертався до суду з позовом , в якому просив визнати недійсним договір купівлі-
продажу спірного автомобіля між власником ОСОБА_5та ОСОБА_3., але в задоволенні
даного позову йому було відмовлено згідно рішення Ленінського райсуду м. Кіровограда від
27 грудня 2005 року(а.с.126-127).

Оскільки
дані правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, тому, згідно ст. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України в редакції 2003 року, вони повинні регулюватися ЦК України в
редакції 1963 року.

Згідно
ч.1 ст. 440 ЦК України
"Шкода , заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода , заподіяна
організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному
обсязі..."

Таким
чином , в даному випадку, лише власник майна має право ставити питання про
відшкодування шкоди.

Так як
позивач не є власником спірного автобуса, тому не підлягає задоволенню його
позовні вимоги в частині стягнення його вартості. Також не підлягає задоволенню
його вимога про відшкодування йому упущеної вигоди від того, що він не зміг
отримувати доходи від використання спірного автобуса та не отримав доходи від
використання 2 автомобілів ЗІЛ-130, які були вилучені у нього банком в рахунок
погашення банківського кредиту.

Згідно
ст. 440-1 ЦК України "Моральна (немайнова) шкода , заподіяна громадянину
або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права,
відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна
шкода заподіяна не її вини..."

Оскільки
в судовому засіданні було встановлено, що позивач не являється власником
спірного автобуса , а отже відповідачі ніяким чином не порушили його законних
прав, тому суд вважає , що позовні вимоги в частині відшкодування моральної
шкоди також не підлягають задоволенню.

Оскільки
позивачем не представлені достовірні докази, що вказують на наявність
матеріальної і моральної шкоди та на вчинення відповідачами протиправних дій ,
які спричинили шкоду позивачеві, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Так як
позов не підлягає задоволенню, тому в силу вимог ст. 88 ЦПК України , з
позивача необхідно стягнути 30 грн. за інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в суді. Судовий збір з позивача на користь держави не
стягувати, оскільки, згідно рішення Олександрівської селищної ради від 10 січня
2001 року , він звільнений від його сплати (а.с.7).

Керуючись
ст. 213, ст.214,ст.215 ЦПК України, ст. 440, ст. 440-1 ЦК України в
редакції 1963 року суд - ,

вирішив:

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4про відшкодування
матеріальної   та моральної шкоди.

Стягнути
з ОСОБА_1 30 гривень за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На
рішення суду протягом 10 днів , з дня його проголошення, може бути подана заява
про апеляційне оскарження та протягом 20 днів, з дня подачі заяви, може бути
подана апеляційна скарга в Кіровоградський апеляційний суд через
Олександрівський районний суд Кіровоградської області.