УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08
жовтня 2007 рік                                                                                                        м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого
Ступакова О.А.

суддів:
Драгоморецького М. М. ,  Станкевича В. А.

при
секретарі Мілонас Ю.С.  розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну по справі за позовом
ОСОБА_1,  який діє у власних інтересах та
в інтересах малолітнього ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  по визнання договорів дарування
недійсним,  визнання права власності,  треті особи - приватні нотаріуси ОСОБА_6
,  ОСОБА_7,  кредитна спілка «Вітязь,  ОСОБА_8,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1,  ОСОБА_3,
ОСОБА_8 про усунення перешкод у здійсненні права власності,  вселення в домоволодіння,  зобов'язання зняти з реєстрації,  третьої особи -Суворівський РВ ГУМВС України
в Одеській області,  Рада опіки та
піклування Суворівської районної адміністрації м.  Одеси,
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Суворівського районного суду м.
Одеси від 27 червня 2007 року,

встановила:

В січні
2005 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про визнання
недійсними договорів дарування 14U00 домоволодіння
АДРЕСА_1 укладених 30 жовтня 2002 року та 04 листопада 2003 року посилаючись на
те,  що ОСОБА_1. є власником 14 100
домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.1980
року,  в якому він проживав разом з
дружиною ОСОБА_3  та неповнолітнім сином
ОСОБА_2.. В жовтні 2002 року син дружини від першого шлюбу ОСОБА_8.3вернувся до
нього з проханням надати цей будинок у заставу в якості забезпечення повернення
кредиту в сумі 5000 доларів США,  якій
він мав намір отримати у кредитній спілки «Вітязь» для підтримання
підприємницької діяльності. Оскільки сума була невелика,  ОСОБА_1. погодився надати таку допомогу,  але коли вони 30.10.2002 року приїхали до КС «Вітязь» для
оформлення кредитного договору,  то їм
поставили умову,  що кредит можливо
оформити тільки у випадку оформлення договору дарування спірного домоволодіння
замість договору застави. При цьому додатково пояснили,  що після повернення кредиту,  спірний будинок знов буде переоформлено на
ОСОБА_1.. Оскільки іншої можливості отримати позику не було,  позивач погодився на оформлення договору
дарування,  після чого було оформлено
нотаріальний договір дарування спірного домоволодіння на ОСОБА_4 ,  яка,
як йому стало відомо,  була
співробітником КС «Вітязь». Після підписання договору дарування,  в той же день між ОСОБА_8. та КС «Вітязь» був
укладений кредитний договір,  відповідно
до

Головуючий
у першій інстанції Федусік А.Г.                                           Справа
№ 22ц-4205/07

Доповідач
Ступаков О.А.                                                                           Категорія
ЦП: 13

якого ОСОБА_8. отримав у кредит
28821 грн.. Після оформлення договору дарування позивачі залишилися проживати в
спірному будинку,  оскільки іншого житла
не мають. Вони отримали попередження від ОСОБА_4  про припинення усного договору найму і
необхідність звільнення будинку. В подальшому їм стало відомо,  що ОСОБА_8.
не погасив в повному обсязі кредит,
а ОСОБА_4.  подарувала спірний
будинок ОСОБА_5. ,  який також вимагає їх виселення. Зазначене
стало підставою для звернення до суду з цим позовом,  в якому позивачі просять визнати недійсним
договір дарування спірного домоволодіння від 30.10.2002 року,  оскільки він є удаваним,  визнати недійсним договір дарування цього
будинку від 04.11.2003 року,  укладений
між ОСОБА_4  та ОСОБА_5 ,  та визнати за ними право власності на 14/100
домоволодіння АДРЕСА_1.

В
судовому засіданні відповідач ОСОБА_5  та
його представник позов не визнали та пояснили,
що ОСОБА_5  на законних підставах
отримав у власність спірне домоволодіння і підстав для визнання договору
дарування від 04.11.2003 року,
укладеного між ним та ОСОБА_4
немає.

Крім
цього ОСОБА_5  звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1.,
ОСОБА_3  та ОСОБА_2. посилаючись
на те,  що він на підставі договору
дарування від 04.11.2003 року є власником 14/100 домоволодіння АДРЕСА_1. В
зазначеній частині домоволодіння проживають колишні його власники -
відповідачі,  які перешкоджають йому у
вселенні та користуванні цим домоволодінням,
чим порушують його права власності. З зазначених підстав ОСОБА_5  просив суд зобов'язати відповідачів не
перешкоджати йому у здійсненні права власності на спірне домоволодіння,  зобов'язати Суворовський РВ ОМУ ГУМВС України
в Одеській області зняти з реєстрації відповідачів та вселити його в це
домоволодіння.

Рішенням
Суворівського районного суду м.  Одеси
від 27 червня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1.,  який діє у власних інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_2.,  ОСОБА_3  задоволені частково,  визнано недійсними:

-       договір дарування 14/100
частин домоволодіння,  розташованого за
адресою: АДРЕСА_1,  укладений 30.10.2002
року між ОСОБА_1 з одної сторони,  та
ОСОБА_4  з другої сторони,  посвідчений приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 ,
та зареєстрований в реєстрі за №16808;

-       договір дарування 14/100
частин домоволодіння,  розташованого за
адресою: АДРЕСА_1,  укладений 04.11.2003
року між

ОСОБА_4  з одної сторони,  та ОСОБА_5
з другої сторони,  посвідчений
приватним

нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7.,
та зареєстрований

реєстрі за №16572. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено

У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5.  до про усунення перешкод у здійсненні права власності,  вселення в домоволодіння,  зобов'язання зняти з реєстрації,  треті особи - Суворовський РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області,  рада опіки
та піклування Суворовської районної адміністрації м.  Одеси - відмовлено.

Не погодившись з
цим рішенням ОСОБА_5  подав апеляційну
скаргу. В    апеляційній   скарзі
ставиться   питання   про
скасування   рішення   суду
з постановлениям нового
рішення по справі,  яким   ОСОБА_5
просить задовольнити його позовні вимоги і відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_2 оскільки судом при постановленні рішення були порушені норми
матеріального права.

Заслухавши
доповідача,  розглянувши доводи
апеляційної скарги і матеріали справи,
судова колегія вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 і відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5.  суд першої інстанції посилався на те,  що ОСОБА_1. є власником 14100 домоволодіння
АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.1980 року,  в якому він проживав разом з дружиною
ОСОБА_3  та неповнолітнім

сином
ОСОБА_2. В жовтні 2002 року син дружини від першого шлюбу ОСОБА_8.3вернувся до КС «Вітязь» з
проханням видати йому кредит для здійснення підприємницької діяльності в
розмірі,  еквівалентному 5000 доларів США. Відповідно до
умов кредитування у КС «Вітязь»
йому було запропоновано надати забезпечення повернення кредиту. У зв'язку з
тим,  що за ОСОБА_8. не було
зареєстровано будь-якого рухомого чи нерухомого майна,  він звернувся до ОСОБА_1. з проханням надати
у заставу належну йому частину спірного домоволодіння для забезпечення
повернення кредиту. ОСОБА_1. погодився задовольнити зазначене прохання ОСОБА_8.. Відповідно до
цієї домовленості 30.10.2002 року ОСОБА_8. та
ОСОБА_1. з'явилися до КС
„Вітязь",  де їм було
повідомлено,  що умовою видачі кредиту є
укладення договору дарування на зазначену частину спірного домоволодіння на
члена Одеської обласної КС
«Вітязь» - відповідачку ОСОБА_4  в
якості забезпечення повернення кредиту з усною гарантією про подальше переоформлення
права власності на цей будинок на ОСОБА_1. після повернення кредиту.

Оскільки
невиконання зазначеної умови фактично призводило до відмови у видачі кредиту.
ОСОБА_1. та ОСОБА_8. погодились
з зазначеною пропозицією і 3Q. 10.2002 року між
ОСОБА_1. та ОСОБА_4  був укладений
договір дарування 14/100 домоволодіння АДРЕСА_1,  який був посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ,  та зареєстрований в реєстрі за №16808.

Після
укладення договору дарування в той же день між КС «Вітязь» та ОСОБА_8. був
укладений договір про видачу позики відповідно до якого ОСОБА_8. отримав позику
28821 грн. під 5.4% річних на строк до 29.10.2003 року.

Крім
цього,  30.10.2002 року між КС „Вітязь" та
членом цієї спілки ОСОБА_4  був укладений
договір поруки №066,  відповідно до якого
вона прийняла на себе зобов'язання відповідати за повернення кредиту та
відсотків по договору кредитування №066/11 від 30.10.2002 року,  укладеному між КС „Вітязь" та ОСОБА_8..
Крім цього,  відповідно до договору
поруки поручитель ОСОБА_4  забезпечує
виконання умов зазначеного договору кредитування нерухомим,  майном,
якe знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,  яке належить поручителю на підставі договору
дарування від 30.10.2002 року.

Після
укладення зазначених договорів позивачі залишилися проживати в спірному
домоволодінні,  оскільки іншого житла не
мають.

В період
з грудня 2002 року по березень 2003 року ОСОБА_8.
частково виконував умови договору кредитування,  після чого припинив повернення кредиту та
відсотків. Залишок заборгованості в розмірі 39310 грн. був погашений
ОСОБА_4,  після чого кредитний договір
було закрито,  що підтверджується
довідкою КС „Вітязь"
від 27.06.2007 року,  та не оспорювалося
в судовому засіданні її представником.
При цьому до повного погашення кредиту,
04.11.2003 року ОСОБА_4.
подарувала спірне домоволодіння ОСОБА_5.  по договору дарування,
посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7. зареєстрованому
в реєстрі за №16572.

Відповідно
до  ст.
178 ЦК УРСР виконання
зобов'язання може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою
(штрафом,  пенею),  заставою і поручительством.

Згідно  ст. 181 ЦК
УРСР та  ст.  1 Закону України „Про заставу" в силу
застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає
в силу договору чи закону.

Відповідно
до  ст. 3 Закону України „Про заставу"
заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня
вимога,  що не суперечить законодавству
України,  зокрема така,  що випливає з договору позики,  кредиту,
купівлі-продажу,  оренди,  перевезення вантажу тощо.

Відповідно
до  ст. 243 ЦК УРСР за договором
дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

З
урахуванням зазначеного,  на підставі
встановлених в судовому засіданні фактів,
суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку,  що 30.10.2002 року між ОСОБА_1.

КС „Витязь" фактично
був укладений договір застави,
відповідно до якого ОСОБА_1. передав у заставу належні йому на праві
власності 14/100 домоволодіння АДРЕСА_1 в якості забезпечення виконання ОСОБА_8. обов'язків по
договору кредитування №066/П,  укладеному
30.10.2002 року між ним та КС
„Вітязь". Зазначений висновок суду підтверджується тим,  що,  як
було встановлено в судовому засіданні,
усі дії ОСОБА_8.,  ОСОБА_1.,  КС „Вітязь" та ОСОБА_4  були об'єднані єдиною метою і спрямовані
фактично на забезпечення повернення отриманого ОСОБА_8. кредиту за рахунок належних ОСОБА_1. 14/100 домоволодіння
АДРЕСА_1 та звернення стягнення на це майно після зупинення виконання ОСОБА_8. обов'язків по
кредитному договору. В той же час,  дії
сторін,  які виразилися в одночасному
укладенні 30.10.2002 року договору дарування між ОСОБА_1. і ОСОБА_4  та договору поруки між ОСОБА_4  і КС
„Вітязь" за рахунок прийнятого у дар майна,  погашенні ОСОБА_4  залишку кредної заборгованості за ОСОБА_8. та у подальшому
відчужені нею спірного домоволодіння,
свідчасть фактично про відплатність договору,  укладеного 30.10.2002 року між ОСОБА_1. і
ОСОБА_4,  що суперечить вимогам  ст. 243 ЦК
УРСР,  відповідно до
якого характерною ознакою договору дарування є його безоплатність.

Вимоги
позивачів ОСОБА_1. і ОСОБА_3  про
визнання недійсним спірного договору дарування 30.10.2002 року між ОСОБА_1. і
ОСОБА_4,  є обгрунтованими оскільки ця
угода є удаваною,  і відповідно до  ст. 58 ЦК УРСР є недійсною.

При
цьому не можуть бути застосовані правила угоди про заставу,  яка була фактично укладена між ОСОБА_1. та КС „Вітязь",  що передбачено вимогами  ст. 58 ЦК
УРСР,  оскільки в судовому засіданні
було встановлено,  що кредитний договір
від 30.10.2002 року було закрито у зв'язку з його погашенням,  а відповідно до  ст. 28 Закону України «Про заставу» - застава
припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Доводи
представника КС „Вітязь"
про те,  що спірний договір дарування від
30.10.2002 і було укладено не з метою забезпечення повернення кредиту,  цей договір є окремою угодою,  яка не має ніякого відношення до договору
кредитування №066/П від 30.10.2002 року,
а ОСОБА_4.  є невідомою
особою,  яка також не має ніякого
відношення до КС „Вітязь",  суд
обгрунтовано до уваги не прийняв оскільки ці доводи спростовуються обставинами
справи,  якими є фактично одночасне
укладення договорів кредитування,
дарування та поруки,  погашення
ОСОБА_4  кредитної заборгованості,  її вимоги про звільнення спірного
домоволодіння та подальше відчуження будинку,
а також матеріалами справи,  а
саме: договором поруки від 30.10.2002 року,
з якого вбачається,  що
ОСОБА_4.  є членом КС „Вітязь";
договором страхування №02-0208 від 30.10.2002 року спірного домоволодіння як
об'єкту застави,  відповідно до якого
страхувальником є ОСОБА_8. вигодонабувачем є Одеська обласна КС
„Вітязь",  а розмір страхової суми
встановлено в розмірі отриманого ОСОБА_8. кредиту. Крім цього,  зазначені доводи також спростовуються
поясненнями іншого представника КС
„Вітязь",  який в судовому
засіданні пояснив,  що ОСОБА_4.  є працівником КС „Вітязь",  а спірний договір дарування було оформлено як
забезпечення поверннення кредиту за вказівкою керівництва КС „Вітязь".

З
зазначених вище підстав суд першої інстанції правомірно вважав обґрунтованими
вимоги позивачів про визнання недійсним договору дарування спірного
домоволодіння,  укладеного 04.11.2003
року між ОСОБА_4  та ОСОБА_5 ,  оскільки цей договір ґрунтується на визнаному
судом недійсним договорі дарування від 30.10.2002 року,  який відповідно до  ст. 59 ЦК
УРСР є недійсним з моменту укладення.

Ч.3  ст.
145 ЦУ УРСР зазначено - якщо майно придбано безоплатно від особи,  яка не мала права його відчужувати ,  власник вправі витребувати майно у всіх
випадках

Крім
того судова колегія приймає до уваги,  що
відповідно до вимог ч.2  ст.  243 ЦК
УРСР договір дарування вважається укладеним з моменту передання майна
обдарованому. Судом встановлено,  що
після посвідчення договору дарування спірного домоволодіння між ОСОБА_4  та ОСОБА_5
не відбулося передача предмету договору дарування (спірної квартири)
обдарованому. ОСОБА_5  з сім'єю залишився
проживати в спірному домоволодінні.

Суд
відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1.
та ОСОБА_3  про визнання за ними та
ОСОБА_2. права власності на спірне домоволодіння,  оскільки ОСОБА_1. є власником 14/100 спірного
домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу 08.07.1980 року і додаткове
визнання за ним права власності на це майно непотрібно,  в частині визнання права власності за
ОСОБА_3  та ОСОБА_2 С. П. на це домоволодіння
позівичі не представили суду будь-яких доказів на підтвердження та в
обґрунтування цих вимог.

Відмовляючи
у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5.  суд першої інстанції посилався на те,  що заявлені ОСОБА_5  позовні вимоги ґрунтуються на договорі
дарування спірного домоволодіння від 04.11.2003 року який судом визнано
недійсним.

На
підставі наведеного,  судова колегія
вважає,  що суд першої інстанції порушень
норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення не допустив,  а наведені в апеляційній скарзі доводи
висновки суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1 п.1,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,

ухвалила:

Апеляційну     скаргу
ОСОБА_5    відхилити.     Рішення Суворівського районного суду
м.  Одеси від 27 червня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України на протязі двох місяців.