Апеляційний суд Донецької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

31 серпня 2007
року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого                           Новосядлої В.М.

суддів:                                      Лоленко А.В.,                           Осипчук О.В.

Жданової
B.C.                                                                           Олейнікової
Л.С.

розглянувши
в судовому засіданні в місті Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2таОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за
законом та визнання права власності і за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1 ,  треті особи: ОСОБА_4,  15-та Київська державна нотаріальна контора
про визнання права власності,  за
касаційною скаргою ОСОБА_5 - представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 25 листопада 2004 року і ухвалу Апеляційного суду міста Києва
від 11 березня 2005 року,

встановила:

В квітні
2004 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом доОСОБА_2, ОСОБА_3. про визнання
права власності на 1/2 частину АДРЕСА_1

ОСОБА_2.
звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на
спірну квартиру.

Рішенням
Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2004 року
постановлено: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1.

Визнати
недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 5.04. 2004 року,  посвідчене державним нотаріусом
П"ятнадцятої Київської державної нтаріальної конотори ( реєст №
6-877),  згідно з даними якого
спадкоємцями майнаОСОБА_6 є в рівних долях ОСОБА_1,  ОСОБА_2, ОСОБА_3

Справа №
33ц-1719 кс 07

Категорія:
19

Головуючий у
першій інстанції Коротких А.Ю.

Суддя-доповідач
Лоленко A.В.

Ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від 11 березня 2005 року рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 25 листопада 2004 року залишено без змін.

В
обґрунтування касаційної скарги представник відповідачки ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 ставить питання про зміну рішення місцевого суду і скасуання ухвали
апеляційного суду за тих підстав,  що
вони постановлені з порушенням вимог матеріального та процесуального закону.

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області
дійшла висновку,  що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню,  а
судові рішення - скасуванню з передачею справи на новий розгляд з таких
підстав.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 іОСОБА_6 з 1989
року стали проживати однією сім"єю,
вели спільне господарство,  а
8.06.2002 року зареєстрували шлюб. 25.04.2002р.ОСОБА_6 на своє ім"я
придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. 28.09.2003 рокуОСОБА_6 помер.

Залишаючи
без зміни рішення Деснянського районного суду м.  Києва від 25 листопада 2004 року колегія
суддів судової палати апеляційного суду м. Києва дійшла висновку,  щоАДРЕСА_1 була придбана за спільні сумісні
кошти ОСОБА_1 іОСОБА_6,  які проживали
однією сім"єю 3 1989 року,  тому
ОСОБА_1 відповідно до вимог  ст.  63,  74
СК України (2004 р.) має право власності на 1/2 частку квартири.

Проте
суди дійшли зазначених висновків із порушенням норм матеріального та
процесуального права,  що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно
до  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та
обгрунтованим.  Воно є таким,  коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  на підставі повно та всебічно з"ясованих
обставин,  на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами,  вирішить справу згідно з законом,  що підлягає застосуванню до правовідносин
сторін.

Усупереч
зазначеній та на порушення інших норм процесуального права суд не встановив
дійсний характер правовідносин сторін,
підстави заявлених ними вимог,
факти,  які підлягали
встановленню; не дав оцінки поданим сторонами доказам з дотриманням принципу
допустимості; не навів мотивів відхилення частини тих доказів,  та не обгрунтував доведеність певних
установлених ним фактів. Усе це призвело до неправильного вирішення справи.

Суди
першої та апеляційної інстанції,
приймаючи рішення,  застосували
норми сімейного Кодексу України  ст.  ст.
63, 74,  які на момент виникнення
спірних правовідносин не діяли ( спірна квартира була придбана 25.04.2002
року,  а шлюб сторони зареєстрували
8.06.2002 року і проживали разом до моменту смертіОСОБА_6,  тобто до 28.09.2003 року).

Майно,  набуте дружиною,  чоловіком до шлюбу,  є особистою приватною власністю кожного з
них. Якщо у придбання майна подружжя крім спільних коштів вкладені і кошти
,  отримані від реалізації особистого
майна одного з них,  то при доведеності
цього факту частка у спільному майні,
відповідно до розміру внеску,  є
його особистою приватною власністю ( частини 1, 7  ст.  57
СК України ( 2004р.)

Аналогічні норми
діяли і на момент виникнення правовідносин між сторонами (по придбанню спірної
квартири)  ст.  24 КЗпШС України (1969р.)

Відповідно
до вимог  ст.  60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  установлених
ст.  61 цього Кодексу.

Визнаючи
право власності на 1/2 частину спірної квартири за позивачкою,  суд вважав,
що достатньо лише доказів,  що
сторони проживали однією сім"єю з 1989 року. Разом з тим,  наведеного недостатньо ,  оскільки слід встановлювати внесок кожного у
придбання майна в даному конкретному випадку.

Суд не
дав оцінки доказам,  які були надані
відповідачкою в підтверждення придбання спірної квартири за власні
коштиОСОБА_6: продаж ним частки трьохкімнатної квартири за договором
купівлі-продажу від 25.04.2002 року і придбання ним в той же день однокімнатної
спірної квартири (а.с. 4, 27).

Керуючись  ст.
ст.  333,  336,
338 ЦПК України,  колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу
представника відповідачки ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Деснянського районного суду м. Києва від 25 листопада 2004 року і ухвалу
Апеляційного суду міста Києва від 11 березня 2005 року скасувати,  а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.