Справа №2-1306/2007 року
РІШЕННЯ

Ц Іменем    України

«25» квітня 2007 року                                                                                  м.  Херсон

Дніпровський
районний суд м. Херсона у складі:

головуючого
судді                                                                                   Стамбули
М. І.,

при
секретареві                                                                                         Ігнатенко
О.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну           справу
за позовною заявою

ОСОБА_1  до
Відкритого  акціонерного                                    товариства  «Херсонський

бавовняний
комбінат» про оплату простою,  -

встановив:

Позивач
звернулася до суду із позовом,  в якому
вказує,  що більше 37 років вона
працює на Херсонському бавовняному комбінаті (надалі ВАТ «ХБК») на посаді
чистильника обладнання 2-го
розряду. Стверджує,  що на комбінаті
на протязі останніх десяти років у зв'язку з відсутністю сировини,  відключенням електроенергії та інших
виробничих причин в цеху мали місце простої і їй та іншим працівникам оплата
часу простою не провадилася.

Вважає,  що з урахуванням вимог  ст. 113
КЗпП України,  відповідачем не
проведено їй оплату за період простою в 2006
році,  на суму 1236, 00грн. Просить
суд стягнути з відповідача на її користь 1236, 00грн. за час простою з
виробничих причин за 2006
рік.

У
судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги,  просила суд стягнути з відповідача
1008грн.,  в рахунок оплати часу простою
з виробничих причин за 2006
рік,  згідно наданої відповідачем
довідки про оплату відпусток з ініціативи адміністрації.

Представник
відповідача Прокопенко
Я.Ю. позов не визнала і пояснила,  що ВАТ
«ХБК»,  як господарюючий суб'єкт,  який використовує найману працю (робочу силу)
у своїй діяльності для ведення табельного обліку при відсутності робітника на
робочому місці через незалежні від нього причини керується п.п.2.2,  2.2.13 Інструкції по статистиці чисельності
робітників,  зайнятих в народному
господарстві №171 від 07.07.1995р.,  яка
для робітників,  що тимчасово не працюють
на виробництві,  передбачає відпустку без
збереження або з частковим збереженням заробітної плати за ініціативою
адміністрації,  та п.п.2.З і 2.3.1
Інструкції по статистиці заробітної плати №5 від 13.01.2004р.,  яка встановлює компенсаційні виплати,  не передбачені актами чинного законодавства
або які проводяться понад встановлені норми,
а саме: нарахування за невідпрацьований час,  не передбачені чинним законодавством,  зокрема,
робітникам,  які вимушено
працювали скорочений час і знаходились у відпустках з ініціативи адміністрації.

Вважає,  що нарахування за час знаходження ОСОБА_1 у
відпустці з ініціативи адміністрації проводилися відповідно до вище вказаних
Інструкцій,  тому ВАТ «ХБК» не визнає
вимоги позивача щодо оплати часу простою. Просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши
пояснення сторін,  вивчивши матеріали
справи та дослідивши письмові докази,
суд вважає,  що позов підлягає
задоволенню,  враховуючи наступне.

На
підставі  ст. 113 КЗпП
України,  час простою не з вини
працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третіх тарифної ставки
встановленого працівникові розряду (окладу).

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 надавалася
відпустка з ініціативи адміністрації із частковим збереженням її заробітної
плати.

Суд
вважає,  що при врегулюванні цих
відносин,  повинен застосовуватись
закон,  що регулює саме такі відносини,  а не який-небудь інший нормативний акт.
Тому,  якщо відповідач всупереч
законодавству про працю і надав позивачеві на час призупинення робіт відпустку
з ініціативи адміністрації,  з частковим
збереженням заробітної плати,  частина
перша  ст. 113 КЗпП України підлягає
застосуванню до відносин,  що виникають
при цьому,  за аналогією. На підставі
викладеного,  позивачу повинен
оплачуватись час простою.

Крім
цього,  судом встановлено,  що згідно копій тарифних ставок робітників
ВАТ «ХБК»,  наданих представником
відповідача суду,  тарифна ставка (в
копійках)

2

ОСОБА_1,  затверджена з 01.11.2003 року тарифна ставка позивача складала 92коп.

Таким чином,  суд вважає можливим обчислити донарахування
позивачу,  не оплачені відповідачем,  як час простою,  із розрахунку 2/3 тарифної ставки ОСОБА_1,
яка діяла на той час.

З
довідки,  наданої відповідачем до
суду,  вбачається,  що у позивача,  коли діяла тарифна ставка 0, 92грн. за 1 годину у 2006 році,  кількість днів простою за січень,  лютий,
березень,  квітень,  травень,
червень,  липень,  серпень,
вересень,  жовтень,  листопад,
грудень 2006 року
складає 233 дні.
Розмір суми,  яка підлягає виплаті ОСОБА_1
за цей час простою складає 1008грн. 16коп. (233днів х 8год. х 0,
92грн.)х 2/3
- 135, 09грн. (сума,  отримана
позивачем за дванадцять місяців 2006
року по АІ).

Таким
чином,  на підставі наведених розрахунків
за час простою не з вини працівника за 2006
рік з відповідача на користь ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути
суму,  в розмірі 1008грн. 16коп.

Керуючись  ст.
ст. 10, 11, 60,
209, 212, 214-215 ЦПК України,
ст.  ст. 3,  113
ч.1 КЗпП України,  Законом України
«Про оплату праці»,  суд,  -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1задовольнити.

Стягнути
з Відкритого акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат» на
користь ОСОБА_1за час простою не з вини працівника за 2006 рік суму в
розмірі 1008(одну
тисячу вісім)грн,  16коп.3 відрахуванням
обов'язкових внесків та платежів.

Стягнути
з Відкритого акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат» на
користь держави судовий збір -
51(п'ятдесят одну)грн.

Стягнути
з Відкритого акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат» на
користь територіального управління Державної судової адміністрації України в
Херсонській області ЗО(тридцять)грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільної справи.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20-ти днів апеляційної скарги,
з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст. 295
ЦПК України.