Справа №22-862/2007 р.                                                        Головуючий
у І інстанції Лагода В.О.
18                                                                                      Суддя
- доповідач Козлов О.М.
УХВАЛА

іменем України

23   жовтня
2007  року  колегія
судців  судової  палати
у  цивільних   справах апеляційного суду Донецької області
в складі:

головуючого  Песоцької Л.І.,

суддів                                               Дяченка
В.М. ,  Козлова О.М.

при секретарі
ФікК.В.,

розглянувши
у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення позики за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 27 липня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду М. Маріуполя від 27 липня 2007 року  у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та задовольнити вимоги
ОСОБА_1,  посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Заслухавши
доповідь судді,  позивача ОСОБА_1  та його представника ОСОБА_3,  заперечення відповідача ОСОБА_2 та його
адвоката ОСОБА_4,  дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку,
що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено,  що у квітні 2006 року між
сторонами була укладена усна домовленість про придбання будівельних матеріалів
і ОСОБА_1 передав ОСОБА_2
гроші в сумі 40000 грн. в два прийоми. Після отримання зазначеної суми ОСОБА_2 видав позивачу
розписки.

Відмовляючи
ОСОБА_1  у задоволенні позовних
вимог,  суд виходив з того,  що правовідносини,  які виникли між сторонами не охоплюються
договором позики,  а тому підстав для
задоволення позову в межах заявлених вимог немає.

Висновки суду є
законними і обґрунтованими.

Згідно  ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші
речі,  визначені родовими ознаками,  а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Заперечуючи
проти позову про стягнення грошових коштів за договором позики,  ОСОБА_2
посилався на те,  що між ним та
ОСОБА_1  існувала домовленість щодо
забезпечення будівельними матеріалами виконання будівельних робіт в будинку
відпочинку "Прибой",  який належить доньці позивача - ОСОБА_5. Для виконання
цього доручення він взяв у ОСОБА_1  гроші
на закупівлю будівельних матеріалів і поставив ці матеріали за домовленістю.

Як
вбачається із залучених до справи розписок,
ОСОБА_2 отримав
від ОСОБА_1  40000 грн. на закупівлю
будівельних матеріалів та у якості передоплати за будівельні матеріали.

Наведених
обставин представник позивача ОСОБА_3 в суді першої інстанції не спростував. В
суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_3 проти тієї обставин,  що гроші передавались на закупівлю
будівельних матеріалів,  не заперечували.

Таким чином,  колегія суддів
вважає,  що суд першої інстанції
повно,  всебічно і об'єктивно встановив
обставини справи та відповідні їм правовідносини,  наданим доказам дав належну оцінку і дійшов
обґрунтованого висновку,  що фактично між
сторонами договір позики не укладався,
бо зобов'язання повернення грошей,
яке,  відповідно до  ст. 1046 ЦК України,  є ознакою
договору позики,  угода між ОСОБА_1  і ОСОБА_2 не передбачала,  а тому підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1  за його зверненням до суду про
повернення боргу немає.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не є підставою для
скасування рішення,  яке постановлено з
дотримання норм матеріального і процесуального права і підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від  27 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.