Справа №22-770/2007 р.                        Головуючий
у 1 -ій інстанції Преснякова
11.                                            Суддя
- доповідач Дяченко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 жовтня 2007
року.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючої -
Песоцької Л.І.

Суддів                                                 -
Дяченко В.М., Козлова О.М.

При
секретарі - Стрілецькій О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Колективного малого підприємства
Молодіжний жилий комплекс „Азов" про розірвання договору та відшкодування
збитків за апеляційною скаргою представника відповідача Савельєвої Емми
Олексіївни на рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 21
червня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

30 серпня 1999 року позивачка звернулася до
суду із зазначеним позовом до відповідача.

Вказувала,
що, згідно договору про часткову участь у будівництві житла, укладеного 6 січня
1995 року між нею та відповідачем, останній, як підрядник, прийняв на себе
обов'язок за її кошти побудувати двокімнатну квартиру у мікрорайоні
"Молодіжний" м. Новоазовська. Свої зобов'язання вона виконала і до
підписання договору, 8 грудня 1994 року, внесла на рахунок відповідача 50%
вартості квартири в сумі 135500000 крб. Незважаючи на те, що у травні 1996 року
будівництво будинку було зупинено, вона продовжувала фінансування будівництва і
станом на вересень 1996 року сплатила відповідачу 6412 грн., що складає 4040
доларів США за курсом НБУ. Оскільки відповідач свої обов'язки по будівництву
квартири не виконував, то, на підставі п.4 розділу 2 договору, вона у травні
1998 року звернулася до нього із письмовою заявою про розірвання договору і
повернення їй грошей з урахуванням індексів інфляції. Однак, відповідач
відмовив в задоволенні її заяви посилаючись на те, що закінчення будівництва
будинку по плану передбачено у липні 1999 року. У зв'язку з тим, що будівництво
будинку так і не ведеться, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її
користь збитки, понесені нею у зв'язку з будівництвом квартири в загальній сумі
18665 грн. і на відшкодування моральної шкоди стягнути 5000 грн., оскільки у
зв'язку з неправомірними діями відповідача вона позбавлена можливості при
виході на пенсію мати квартиру і проживати у м. Новоазовську, де вона
народилася і проживають її родичі, що спричиняє їй моральні страждання.

В
подальшому позивачка уточнювала свої позовні вимоги і, посилаючись на те, що
відповідач повинен був повернути їй гроші не пізніше 11 серпня 1998 року, але
не зробив цього, остаточно просила суд розірвати укладений з відповідачем
договір і стягнути з відповідача на її користь збитки, понесені нею у зв'язку з
будівництвом квартири, що дорівнюють 4039,86 доларів США, згідно курсу НБУ
станом на 22 жовтня 2003 року - 21540,53 грн., а з урахуванням інфляції -
42707,67 грн. та судові витрати : оплату за послуги архіву - 132 грн., витрати
на проїзд за документами - 48 грн., послуги банку - 5 грн., а також витрати за
надання правової допомоги 960 грн. і сплату судового збору 933 грн.

2

Рішенням
Новоазовського районного суду Донецької області від 21 червня 2007 року позов
задоволено частково : розірвано договір від 6 січня 1995 року, укладений між
позивачкою та відповідачем про часткову участь в будівництві житла, і з
відповідача на користь позивачки стягнуто збитки в розмірі 20707,5 грн.,
витрати по сплаті судового збору в розмірі 933 грн. і наданню юридичної
допомоги 960 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не
погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права, представник відповідача Савельева Е.О. просить
апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції, а справу направити на
новий розгляд.

Зокрема
вказує на те, що суд розглянув справу незважаючи на пропуск строку позовної
давності, оскільки договір з позивачкою було розірвано у вересні 1996 року і
безпідставно притягнув до участі у справі в якості відповідача підприємство, а
не 17 учасників - власників будинку.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника відповідача Савельеву Е.О. і представника останньої ОСОБА_2,
які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи у межах
апеляційного оскарження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції -
залишенню без зміни з таких підстав :

Згідно
зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом
встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 6 січня 1995 року між
позивачкою та відповідачем було укладено письмовий договір про часткову участь
у будівництві житла. За умовами цього договору позивачка - замовник
зобов'язалася на час підписання договору перерахувати відповідачу 50% вартості
житла у розмірі 135500000 крб., а після завершення будівництва - перерахувати
останню суму коштів, після чого отримати акт про надання їй квартири.
Відповідач, в свою чергу, зобов'язався побудувати і передати у власність
позивачці квартиру після повного внеску коштів. У випадку відмови від виконання
договору позивачка в будь-який період вправі вимагати від відповідача
повернення коштів з урахуванням інфляції. Зазначений договір діє з моменту
підписання і протягом всього часу будівництва житла для позивачки. Станом на 23
серпня 1996 року позивачка сплатила відповідачу 618700000 крб., а станом на 17
вересня 1996 року - 225 грн. Враховуючи розбіжності в розмірі сплачених сум та
співвідношення карбованця до гривні : 100000 крб.=1 грн., позивачкою було
сплачено відповідачу 6412 грн., тобто половину вартості квартири, але
відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, припинив будівництво
будинку і житло позивачці не надав. У зв'язку з цим позивачка 11 травня 1998
року письмово повідомила відповідача про свою відмову від виконання договору і
запропонувала повернути їй сплачені кошти. Але відповідач відмовив їй в
задоволенні заяви, що стало підставою для звернення позивачки до суду.

Виходячи
з того, що правовідносини між сторонами регулюються нормами зобов'язального
права, а відповідачем були порушені зобов'язання за договором і, враховуючи, що
при застосуванні індексів інфляції розмір сплаченої позивачкою суми складає
20707,5 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

3

З таким
висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися у зв'язку
з тим, що він відповідає обставинам справи і є обґрунтованим, оскільки
підтверджується дослідженими судом і викладеними в рішенні доказами.

Згідно
зі ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання
виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу і має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно
до ст.ст. 526,611 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У разі
порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом,
зокрема : припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно
зі ст. 214 ч.3 ЦК України,
відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено
правочин.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивачка на виконання зазначених норм
матеріального права та умов укладеного з відповідачем договору добросовісно
сплатила відповідачу більш як половину обумовленої в договорі суми грошей на
будівництво житла, а останню суму грошей зобов'язана була сплатити відповідачу
після закінчення будівництва останнього. Однак відповідач свої обов'язки за
договором не виконав і житло позивачці не збудував, а в задоволенні письмової
заяви останньої про розірвання договору та повернення їй грошового внеску
відмовив, що є підставою для застосування до відповідача, який порушив
зобов'язання, правових наслідків, передбачених ст. 611 ЦК України і умовами
договору, таких як розірвання договору та відшкодування збитків.

Зважаючи
на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає
нормам матеріального та процесуального права.

Надходячи
такого висновку колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної
скарги про те, що суд розглянув справу незважаючи на пропуск строку позовної
давності, оскільки, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №49 (а.с.
6), відповідач приймав платежі від позивачки 17 вересня 1996 року, а позивачка
звернулася до суду із позовом 30 серпня 1999 року, тобто до спливу трирічного
строку позовної давності.

Не
можуть вважатися обґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що суд
безпідставно притягнув до участі у справі в якості відповідача підприємство, а
не 17 учасників - власників будинку, оскільки позивачка укладала договір з
відповідачем, а не з іншими особами і саме відповідач отримав від неї грошові
внески, прийняв на себе обов'язок збудувати житло для неї і почав його
будувати.

Інші
доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність прийнятого по
справі рішення, тому останнє, як таке, що постановлене з додержанням норм
матеріального і процесуального права, на підставі ст. 308 ЦПК України, підлягає
залишенню без зміни, а апеляційна скарга представника відповідача - відхиленню.

4

Керуючись ст.ст.
303,307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника відповідача Савельєвої Емми Олексіївни відхилити.

Рішення
Новоазовського районного суду Донецької області від 21 червня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з цього моменту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.