Справа№2-21772007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня
Сихівський  районний суд  м.
Львова в складі:

головуючого -
судді                                 Борейко
С В.

при секретарі                                           Жидачевській
Б.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової
частини А0780 про стягнення недоплати сум щомісячної надбавки за безперервну
військову службу у Збройних Силах України, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до
військової частини А0780, в якому просив суд поновити рівність його конституційних
прав, порушених відповідачем під час проходження військової служби та поновити
їх, шляхом стягнення з військової частини А0780 на його користь недоплату суми
щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України
(далі надбавка) в сумі 20
109 (двадцять тисяч сто дев'ять )
грн. 51 коп. як
різницю між сумою надбавки в розмірі, встановленому Указом Президента України і
наказом Міністра оборони України від 30.07.2004р. №308 та сумою
надбавки, яка фактично виплачена.

Свої вимоги позивач обґрунтовує
тим, що під час проходження служби, Президентом України був виданий Указ за №389 від 05.05.2003 p., відповідно
до якого Міністру Оборони України надавалось право встановлювати з 01.05.2003р.
військовослужбовцям щомісячну надбавку за безперервну військову службу в
Збройних Силах України у відсотках до грошового забезпечення залежно від стажу
службової діяльності у таких розмірах: при безперервному стажі понад 5 років - до 10 %; понад 10 років - до 30 %; понад 15 років - до 50 %; понад 20 років - до 70 %; понад 25 років -до 90 %. На день введення
надбавки стаж безперервної військової служби позивача складав понад 25 років і розмір
надбавки, право на отримання якої він мав, складав відповідно 90% від грошового
забезпечення щомісячно. В таких розмірах і виплачувалась надбавка
військовослужбовцям Центрального апарату Міністерства Оборони України,
Генерального штабу Збройних Сил України та їх структурним підрозділам, що
дислоковані в місті Києві, згідно наказу Міністра Оборони України від
30.07.2004р. №308.У військовій частині А0780, яка дислокувалась в місті Львові,
крім листопада, грудня 2003р. надбавка позивачу виплачувалась у розмірі: 15% - за період з 01.05 по 31.10.2003р.,
01.01 по
30.07.2004р.; 20% - за
період з 01.08 по
30.08.2004р., з 01.01 по 28.02 2005р.; 70% - за період з 01.09 по 31.12.2004р.,
тобто, у значно меншому розмірі, згідно з телеграфним розпорядженням Міністра
Оборони України від 26.05.2003р. №1038.
Це та інші розпорядження Міністра Оборони України вважає незаконними з
причини відсутності їх реєстрації Міністерством юстиції України та зрівняння
його прав як військовослужбовця зі стажем у 25 років з правами військовослужбовця зі стажем у 10 років. Вважає
нарахування й виплату надбавки відповідачем у такому розмірі порушенням рівності
його прав, гарантованої  ст.  ст.  22, 24 Конституції
України, що призвело до їх обмеження за ознаками місця служби, підрозділу та
належністю до складу військовослужбовців, у зв'язку з чим просить поновити їх
шляхом стягнення з відповідача недоплату розміру надбавки в сумі 20 109 (двадцять тисяч
сто дев'ять) грн. 51 коп.

В судовому
засідання позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд
задовольнити позов.

Вислухавши
пояснення позивача, та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим
і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час
проходження позивачем військової служби Президентом України був виданий Указ за
№389 від 05.05.2003 p., відповідно
до якого Міністру Оборони України надавалось

право
встановлювати з 01.05.2003р. військовослужбовцям щомісячну надбавку за
безперервну військову службу в Збройних Силах України у відсотках до грошового
забезпечення залежно від стажу службової діяльності у таких розмірах: при
безперервному стажі понад 5
років - до 10 %; понад 10 років - до 30 %; понад 15 років - до 50 %; понад 20 років - до 70 %; понад 25 років -до 90 %.

Зі змісту Указу випливає, що Президент України в пункті 1 розподілив
військовослужбовців на п'ять категорій, в основу чого покладено критерій
наявного у них стажу безперервної військової служби. В залежності від категорії
диференційовано і розмір надбавки, верхня межа якого встановлена для кожної
категорії. Так, при наявності стажу не менше 5 років, але не більше ніж 10 років, розмір надбавки становить - до 10%; при наявності
стажу не менше 10 років,
але не більше ніж 15 років,
розмір надбавки становить -
до 30%; при
наявності стажу не менше 15
років, але не більше ніж 20
років, розмір надбавки становить -
до 50%; при
наявності стажу не менше 20
років, але не більше ніж 25
років, розмір надбавки становить -
до 70%; при
наявності стажу не менше 25
років, розмір надбавки становить -
до 90%.

Отже від того, до якої категорії належить військовослужбовець залежить
зокрема граничні розміри надбавки, гарантованої Указом Президента України. При
цьому, для кожної наступної категорії військовослужбовців в порядку зростання
стажу служби, розмір надбавки збільшується від однієї до іншої категорії і не
може збігатись з розміром, що визначений для попередньої категорії. Тобто, для військовослужбовців,
стаж яких становить від 5
до 10 років,
граничний розмір надбавки становить 10%;
для військовослужбовців зі стажем безперервної служби від 10 до 15 років - 30%, але не менше 10 %; для
військовослужбовців зі стажем від 15
до 20 років - не 50%), але не менше 30%; для
військовослужбовців, зі стажем від 20
до 25 років - 70%, але не менше 50% ; для
військовослужбовців, стаж яких становить 25
років і більше -90
%, але не менше 70%.

Як випливає з розрахунку вислуги, стаж безперервної військової служби
позивача складав понад 25
років і відповідно до зазначеного Указу Президента, граничний розмір
надбавки, право на отримання якої він мав, складає відповідно 90% грошового
забезпечення щомісячно.

Згідно довідки-розрахунку крім листопада, грудня 2003р. надбавка
виплачувалась у значно меншому розмірі, ніж встановленого Указом Президента
України.

Зміст поданих представником відповідача копій телеграфних розпоряджень
свідчить що, розмір надбавки, який виплачувався позивачу, відповідає розміру,
який передбачений п.1 Указу Президента України лише для 2 категорії
військовослужбовців із стажем служби від 10
до 15 років.

Таким чином, нарахування і виплата надбавки відповідачем в такому розмірі є
заниженою, що урівняло його у правах на одержання відповідного розміру надбавки
з військовослужбовцями зі стажем від 5
до 10 років.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України виплату надбавки передбачено
здійснювати з 01.05.2003
р. за рахунок коштів, передбачених в Державному бюджеті України на
утримання Збройних Сил України.

Згідно Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від
26.05.2003р. №149 встановлено,
що розмір надбавки визначається у відсотках до місячного грошового
забезпечення, до складу якого включається сума окладу грошового утримання ( оклад за
військове звання, посадовий оклад ),
щомісячні надбавки, доплати, премія та виплачується в межах фонду грошового
забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини.

Відсутність коштів та бюджетних асигнувань на виплату
надбавки позивачу, на які посилається представник відповідача суд відхиляє,
оскільки ця обставина ні яким чином не вплинула на встановлення максимального
розміру надбавки військовослужбовцям Центрального апарату Міністерства Оборони
України, Генерального Штабу Збройних Сил України та їх структурним підрозділам
встановлених наказом Міністра оборони України від 30.07.2007 р. №308. За таких
обставин Міністр Оборони України, зважаючи на недостатність коштів, мав би
встановити   нижчий розмір надбавок   і в Центральному апараті Міністерства

Оборони України,  Генерального
Штабу Збройних Сил України
та їх структурних підрозділах,
запровадивши таким чином єдині розміри надбавок (залежно від категорії)
в межах всього відомства.

Суд
вважає цілком очевидним фактом,  що такий
підхід в своїй основі містить надання переваги окремому прошарку
військовослужбовців за ознакою належності до відповідного органу військового
управління.

Це
підтверджується також змістом розпорядження Міністром оборони України від 26.07.2004 р. №146/1/11/641,  згідно якого військовослужбовцям,  які звільняються з військової служби в
запас,  в місяці звільнення,  надбавка виплачувалась відповідачем в максимальному
розмірі,  ніж іншим,  що перебувають на військовій службі.

Відповідно
до  ст. 2 Закону України „Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від
20.12.1991р,  №2011-XII ніхто не
вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і
свободах,  визначених законодавством
України.

Загальна
декларація прав людини від 10.12.1948
року містить положення,  згідно з
яким всі люди рівні перед законом і мають право без будь-якої різниці,  на рівний захист законом ( ст.  7).

Стаття 14-1 Європейської
конвенції прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року гарантує свободу від дискримінації за ознакою
статі,  раси,  кольору шкіри,  мови,
релігії,  політичних чи інших
переконань,  національного або
соціального походження,  належності до
національних меншин,  майнового
стану,  народження або інших обставин при
здійсненні прав і свобод.

Аналогічну
норму містить стаття 24 Конституції
України,  яка гарантує кожному
громадянину рівні конституційні права свободи та рівність перед законом і
виключає можливість будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси,  кольору шкіри,  політичних,
релігійних та інших переконань,
статі,  етнічного та соціального
походження,  майнового стану,  місця проживання,  за мовними та іншими ознаками.

Таким
чином,  нарахування і виплата позивачу
надбавки у заниженому розмірі,  має своїм
наслідком порушення принципу рівності прав людини і громадянина,  який закріплено міжнародними правовими
нормами,  положеннями  ст.  24 Конституції
України,  підриває підвалини
справедливості,  що є неприйнятним для
демократичного суспільства.

Відповідно
до Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996р. №9 „Про
застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" суди,  при розгляді конкретних справ,  мають оцінювати зміст будь-якого закону чи
іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і
у всіх необхідних випадках застосовувати її,
як акт прямої дії. Разом з тим,
суд може на підставі  ст. 124
Конституції України визнати такими,  що
не відповідають Конституції -
акти органів державної виконавчої влади: міністерств,  відомств,
місцевих державних адміністрацій,
тощо. У такому разі,  звернення до
Конституційного суду,  не вимагається.
Судове рішення має грунтуватись на Конституції,
а також чинному законодавстві,
яке не суперечить їй.

Враховуючи,  що Міністр Оборони України,  в межах одного відомства - Збройних Сил
України видав розпорядження та наказ №308
від 30.07.2004р.,  якими встановив
військовослужбовцям неоднаковий розмір надбавки,  суд приходить до висновку,  що ці акти обмежують права одних
військовослужбовців і встановлюють перевагу для інших,  що є підставою для застосування Конституції
України,  яка має вищу юридичну силу.

За таких
обставин право позивача підлягає поновленню,
а позов задоволенню в повному обсязі.

Згідно  ст. 80 ЦПК України,  оскільки позивач був звільнений від сплати
судового збору,  його необхідно стягнути
з відповідача на користь держави в сумі 136
грн.09 коп.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  З,  8,
17, 19, 22, 24, 124 Конституції України,
ст. 2, 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р.,  №2011-ХП,
ст. 15, 16 ЦК України,   ст.
ст.  1, 3, 8, 15, 26, 30, 110, 212-215,
218, 221 ЦПК України,
пункту 1 Указу
Президента України від 05.05.2003
р. №389, суд -

ВИРІШИВ:

1 .Позов задовольнити.

2.Поновити
порушені права позивача шляхом стягнення з військової частини А0780,  на користь ОСОБА_1 недоплати щомісячної
надбавки за безперервну військову службу в Збройних силах України в сумі 20 109 (двадцять тисяч
сто дев'ять ) грн. 51 коп.,  як різниці між сумою надбавки,  в розмірі встановленого Указом Президента
України і наказом Міністра оборони України від 30.07.2007 р. №308
та сумою надбавки,  яка фактично йому
виплачена.

2.           Стягнути з військової частини А0780 на користьОСОБА_1
гроші за проведення судово-економічної експертизи в сумі 176 (сто сімдесять

шість) гривень 40 коп.,  на користь держави 136 грн. 09 коп. судового
збору,  30 грн. витрат з

інформаційно-технічного забезпечення.

3.          Звільнити ОСОБА_1 від сплати державного мита на

підставі  ст. 4 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про державне мито".

4.        Допустити
негайне виконання судового рішення.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження протягом десяти діб з моменту його проголошення
та подачі апеляційної скарги протягом 20
діб з моменту подачі заяви.

Головуючий

Оригінал. Рішення виготовлене в одному примірнику.