Справа № 22ц - 1829/07                            Головуючий першої
інстанції: Щербина С.В.
34                                               Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
РІШЕННЯ

Іменем   України

16
жовтня 2007 року                       колегія
суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючої:
Славгородської Н.П.,

судців:                                              Мурлигіної
О.Я.,

Базовкіної
Т.М.,

при
секретарі судового засіданні:   Бобуйок
І.Ф.,

за
участю позивачки ОСОБА_1., її представника ОСОБА_2., відповідача ОСОБА_3., його
представника ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за

апеляційною
скаргою            ОСОБА_3

на
рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2006 року,
ухвалене за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна,

встановила:

В
березні 2005 р. ОСОБА_1. звернулася до ОСОБА_3. з позовом про поділ спільного
сумісного майна.

Позивачка
вказувала, що з 1999 р. по грудень 2004 р. проживала з відповідачем однією
сім'єю, перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках.

За час
спільного проживання на кошти від спільної праці в одному підприємстві ними
придбано жилий будинок АДРЕСА_1, квартируАДРЕСА_2, гараж НОМЕР_1в
авто-гаражному кооперативі «Бузький», а також речі домашнього вжитку загальної
вартістю 45965 грн.: набір кухонних меблів, мікрохвильову піч, кухонний
комбайн, два телевізори, кавомолку ручну, кавомолку електричну, набір посуду
«Бергофф», набір порцелянового посуду, чайник «Бергофф», електрочайник, набір
ножів, стіл журнальний, тумбу під телевізор, набір м'яких меблів, занавіски,
покривало, одіяло, набір меблів для вітальні, набір меблів у кімнату,
кавоварку, відеокамера, комп'ютер, комп'ютер Ноутбук, стіл комп'ютерний,
пилосос, пістолет «Дрозд», човен моторний, водолазний костюм, акваланг, рушниця
для підводної охоти, ванну кутову, стіл для ванної кімнати, пральну машину,
холодильник "Мінськ", плиту газову "Ардо",
телевізор-відеодвійку, карооке, набір вбудованих кухонних меблів, дві люстри,
жалюзі, набір меблів для спальні, фотоапарат.

Посилаючись
на те, що дане майно є спільною власністю її та відповідача, позивачка просила
поділити його реально, виділивши їй у власність квартируАДРЕСА_2, гараж
НОМЕР_1в авто-гаражному кооперативі «Бузький» та речі домашнього вжитку на суму
24615 грн.

В
судовому засіданні позивачка уточнили свої вимоги щодо порядку поділу
нерухомого майна, з якого просила виділити їй жилий будинок поАДРЕСА_1

Рішенням
Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2006 р. позов задоволено
частково.

Постановлено
здійснити розподіл майна між сторонами в рівних частках, виділивши у власність
позивачці жилий будинок по АДРЕСА_1, а відповідачеві -квартируАДРЕСА_2 і гараж
НОМЕР_1в авто-гаражному кооперативі «Бузький».

В іншій частині
позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що справу розглянуто з порушенням норм
процесуального права, у його відсутність, без належного повідомлення про час
судового засідання, що позбавило його можливості надання доказів, а також, що
висновки суду стосовно визнання спірного майна спільною сумісною власністю
сторін суперечать положенням матеріального закону, й просить рішення скасувати,
ухвалити нове про відмову у позові.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали
справи, колегія, суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню із таких підстав.

Задовольняючи
частково позов, суд виходив із того, що з липня 1999 р. позивачка проживала з
відповідачем однією сім'єю, внаслідок чого придбане за час такого проживання
нерухоме майно, власником якого значиться ОСОБА_3 (жилий будинок АДРЕСА_1,
квартираАДРЕСА_2, гараж НОМЕР_1в авто-гаражному кооперативі «Бузький» ), є
спільною сумісною власністю сторін в силу положень ст. 74 СК України і підлягає
поділу за правилами ст. ст. 70, 71 цього Кодексу.

Проте з таким
висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

З
матеріалів справи вбачається, що з липня 1999 р. по грудень 2004 р. сторони
проживали разом.

Спірний
жилий будинок було придбано відповідачем на підставі нотаріально посвідчених
угод: жилий будинок по АДРЕСА_1 - за договором міни від 20 травня 2004 р. (а.с.
108), квартируАДРЕСА_2 - за договором купівлі-продажу від 7 листопада 2003 p., гараж НОМЕР_1в
авто-гаражному кооперативі «Бузький» - за договором купівлі-продажу від 26
червня 2004 р.

Загальні
підстави набуття права спільної сумісної власності передбачені ст. 17 Закону
України від 7 лютого 1991 р. № 697 - XII "Про
власність", ст. 368 ЦК
України та ст. 74 СК України, якою встановлені спеціальні положення щодо
набуття такого права на майно жінкою та чоловіком, які проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

При
цьому положення Закону № 697 - XII щодо спільної сумісної власності поширюються на
правовідносини, які виникли після введення його в дію 15 квітня 1991 p., а ст. 74 СК
України - на правовідносини, що виникли після 1 січня 2004 р.

Відповідно
до зазначених норм законодавства необхідною підставою для набуття майна у
спільну сумісну власність є проживання однією сім'єю.

Поняття
сім'ї характеризується не лише спільним проживанням чоловіка та жінки, веденням
ними спільного господарства. Фактична сім'я може існувати за відсутністю
формальних перешкод до шлюбу.

Така
характеристика сім'ї грунтується на положеннях ст.3 СК України, та загальних
засадах регулювання сімейних відносин, визначених у ч. 9 ст. 7 СК України
(справедливість, добросовісність, розумність, відповідність моральним засадам
суспільства)

Як
слідує з копії свідоцтва про шлюб (а.с. 157), копій сторінки 10 паспорту (а.с.
158,159), ОСОБА_3 з 22 червня 1998 р. перебуває у шлюбі з ОСОБА_5

Таким
чином, проживаючи разом з ОСОБА_1., відповідач реалізовував право на приватне
життя, порушуючи подружню вірність, а тому таке співжиття не можна вважати
сім'єю, адже одночасно у двох сім'ях перебувати неможливо.

Крім
того, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що своїми
коштами або працею вона брала участь у придбанні спірного нерухомого майна з
метою створення спільної сумісної власності на це майно з відповідачем.

Виходячи з
викладеного, не має підстав вважати спірне нерухоме майно спільною сумісною
власністю сторін, а тому в позові про поділ цього майна необхідно відмовити.

Що
стосується рішення суду в частині відмови у поділі іншого майна, то воно
предметом апеляційного розгляду не було.

У
зв'язку з відмовою у позову в силу ст. 88 ЦПК України з позивачки необхідно
стягнути на користь держави судовий збір, розмір якого з урахуванням вартості
її позовних вимог (28249 грн.- вартість жилого будинку та 24615 грн. - вартість
іншого майна) і сплаченого при зверненні до суду (а.с. 11) становить 468 грн.

Керуючись ст.
ст. 303,307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2006 року в частині поділу
нерухомого майна скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові
ОСОБА_1до ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1на користь держави 468 (чотириста шістдесят вісім) грн. судового
збору.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.