РІШЕННЯ

Іменем України

10 травня 2007 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

судді   - Заріцького СМ.,

при
секретарі        - Смілянець К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
комунального підприємства житлового та комунального господарства Вишгородської
міської ради про визначення частки співвласників у майні, що є об'єктом права
спільної сумісної власності та зобов'язання укласти окремий договір про участь
у витратах за надання житлово-комунальних витрат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення частки
співвласників у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності та
стягнення витрат на утримання житла, посилаючись на те, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло від 24.11.1997р. йому та колишнім членам
його сім'ї в рівних частках по % належить квартира АДРЕСА_1.

Житлова площа
квартири становить 25,5 кв.м., частка кожного співвласника становить 6,375 кв.м.

На даний час позивач має намір провести відчуження своєї
частки колишній дружині та дітям, але не може зробити цього, оскільки в
свідоцтві про право власності не вказано частки, які належать кожному, тому він
вимушений звертатися до суду.

Також на обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що
колишня дружина не приймає участі в утриманні житла, тому він вважає, що КПЖ і
КГ Вишгородської міської ради має укласти з ним окремий договір на участь у
втратах житлово-комунальних витратах.

Посилаючись на вкладене, позивач на підставі ст.
11,16,22, 355-360 ЦК України,
ст. ст. 150,160,162 ЖК України просив визнати за кожним із співвласників
квартири право власності на V*
частку, стягнути із ОСОБА_2. понесені ним витрати по утриманні житла в сумі
1072,45 грн. та зобов'язати КПЖ і КГ Вишгородської міської ради укласти з ним
окремий договір про участь у витратах за надання житлово-комунальних послуг.

В судовому засіданні позивач відмовився від вимог про
стягнення з ОСОБА_2. понесених ним витрат на утримання житла.

Відповідачі ОСОБА_2.,ОСОБА_3. та ОСОБА_4 позовних вимог не визнали,
пояснюючи це тим, що їх право власності на квартиру вже визначено, а витрати по
утриманні житла на даний час несе ОСОБА_2.

Представник КПЖ
і КГ Вишгородської міської ради не заперечує проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що
позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло,
видане 24.11.1997р. Вишгородським БТІ ОСОБА_1., ОСОБА_2.,ОСОБА_3. та ОСОБА_4 є
власниками квартири АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорту вищевказана квартира складається з двох кімнат,
загальна площа - 46,2 кв.м., житлова площа - 25,5 кв.м.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Статтею 355 ЦК України
визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників)
належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із ч. 1 ст. 357 ЦК
України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними,
якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або за законом.

Як убачається із свідоцтва про право власності на житло
від 24.11.1997р. частки співвласників спірної квартири є рівними, тобто за
кожним визнано право власності на ¼  частину квартири
і право власності позивача на ¼  частину квартири
є очевидним і ніким не оспорюється, тому суд вважає безпідставними вимоги
позивача про визнання за кожним із співвласників право власності на ¼  частину квартири.

Також такою, що не ґрунтується на вимогах закону і не
підлягає задоволенню, на думку суду є вимога про зобов'язання КПЖ і КГ
Вишгородської міської ради укласти з позивачем окремий договір про участь у
витратах, оскільки належна позивачу частка є незначною (6,375 кв.м.) та меншою
за норму, визначену житловим законодавством для укладення окремих договорів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не довів
підставності своїх позовних вимог, позов необгрунтований і задоволенню не
підлягає.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст. 60,212,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позову - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.