Справа № 22ц - 950/2007 рік                          Головуючий у 1 інстанції
20                                                                        Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем України

08
листопада 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого:   Ігнатоля Т.Г.,

суддів:  Кочегарової Л.М., Козлова О.М.,

при
секретарі Стрілецькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди , заподіяної внаслідок ДТП, за апеляційною
скаргою представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду М.Маріуполя Донецької області
від 06 вересня 2007 року

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Іллічівського районного суду М.Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2007
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди -
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди - 16457 грн. 44 коп., у рахунок відшкодування моральної шкоди - 2000 грн., судові
витрати по справі - 914 грн. 30 коп., а всього стягнуто - 19371 грн. 74 коп..

Стягнуто на
користь держави держмито в розмірі - 02 грн. 57 коп.3 ОСОБА_2 та 00 грн. 65
коп.3 ОСОБА_1.

В апеляційній
скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення
скасувати і постановити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи, які мають суттєве значення для
правильного вирішення справи, та на те, що рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість постановленого в
справі рішення в межах цих доводів, колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом
встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 13 квітня 2006 року,
близько 12 год. 30
хвил., в Іллічівському районі М.Маріуполя на вул.М.Мазая в районі заїзду до СТО
„Гарант" зіткнулись автомобіль „Опель-Вектра", реєстраційний номер
НОМЕР_1, яким
керував ОСОБА_1 на
підставі генеральної довіреності від 31.03.2005 року, рухаючись по головній
дорозі з боку 7-го проїзду, і автомобіль „Мерседес-Бенц", реєстраційний
номер НОМЕР_2, яким на відповідній правовій основі

2

керував ОСОБА_2, який
виїхав з СТО на головну дорогу не пропустивши автомобіль позивача, що рухався
по головній дорозі.

Внаслідок цієї
дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження
і крім того позивач отримав тілесні пошкодження з приводу яких призначено
амбулаторне лікування.

Згідно з
висновками судової авто-технічної експертизи, дорожньо-транспортна пригода була
скоєна у зв'язку з порушенням вимог п.п.12.4 та п.п.12.9 Правил дорожнього руху
України, з боку позивача ОСОБА_1,
та вимог п.10.2 Правил дорожнього руху України з боку відповідача ОСОБА_2, які з
технічної точки зору знаходились в причинному зв'язку з вказаною
дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до
висновків, наведених в звіті ТОВ „Експертна компанія «Укравтоекспертиза»"
про оцінку вартості майнової шкоди від 23.05.2006 року №674/3-Д вартість
матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля „Опель-Вектра" складає
- 20571 грн. 93 коп..

Витрати позивача
ОСОБА_1 на
проведення експертиз складають - 550 грн. та 348 грн. 67 коп..

В позовній заяві
ОСОБА_1 просив
стягнути зазначені суми майнової шкоди, завданої йому внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди. Крім того просив стягнути з відповідача у
відшкодування моральної шкоди 5000 грн..

Постановляючи
рішення, суд виходив з того, що згідно з висновками авто-технічної експертизи
від 26.03.2007 року №1122/18 та пояснень в судовому засіданні експерта Гринь
О.М., в наведеній ситуації обидва водія мали можливість уникнути зіткнення:
водій автомобіля „Мерседес-Бенц" - шляхом виконання вимог п.п.10.1,10.2
Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля „Опель-Вектора" - вимог
п.п.12.4,12.9 Правил дорожнього руху України. Тобто, водій автомобіля
„Мерседес-Бенц" повинен був уступити дорогу транспорту, який рухається по
головній дорозі, а саме автомобілю „Опель-Вектора",
а водій автомобіля „Опель-Вектора"
повинен був рухатися зі швидкістю 60 км/год в населеному пункті, а він
рухався зі швидкістю - 77-80 км/год.

Тому суд,
врахувавши обставини справи про наявність вини всіх осіб, діяльністю яких в
даному випадку було завдано шкоди, прийшов до правильного висновку, що ступінь
вини відповідача ОСОБА_2
є значно більшою тому що, виїжджаючи на головну дорогу, ОСОБА_2 не впевнився у
безпеці виконуваного ним маневру, не дав дорогу транспортним засобам, що
рухались по ній і напрямок руху яких він перетинав, чим унеможливив рух
транспортного засобу позивача ОСОБА_1
по головній дорозі без виїзду на зустрічну смугу руху, що більшою мірою ніж
дії позивача ОСОБА_1 вплинули
на розвиток та наслідки дорожньо-транспортної пригоди бо такими діями
відповідач ОСОБА_2 створив
аварійну ситуацію.

Суд визначив в
якій частці кожна із сторін має нести відповідальність за заподіяну шкоду,
вірно визначивши ці частки в розмірі 80 % для ОСОБА_2, а для ОСОБА_1
-20 %, відповідно зменшивши розмір стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної
шкоди завданої позивачу ОСОБА_1.

При цьому
колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляції про те, що, ступень вини
позивача більша з-за того, що він порушив два пункти Правил дорожнього руху
України, а відповідач лише один тому, що п.п.12.4, 12.9 Правил дорожнього руху
України стосуються одного - заборони руху транспортних засобів у населених пунктах
зі швидкістю більше 60 км/год, що суд враховував при визначенні ступеня вини
позивача.

Відповідач ОСОБА_2 є особою, яка на
відповідній правовій підставі, а саме, на підставі п.2.2 Правил дорожнього руху
України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001
року №1306 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів №16
від 06.01.2005 року,№538 від 30.06.2005 року), відповідно до якого власник
транспортного засобу, а також особа, яка має тимчасовий реєстраційний талон,
можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій
особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом
відповідної категорії, здійснювала експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, і
в більшій мірі з вини саме ОСОБА_2 сталась дорожньо-транспортна пригода, в

3

наслідок якої позивачеві ОСОБА_3 спричинено матеріальну шкоду, відшкодування якої
відповідно до визначених часток судом покладено на відповідача ОСОБА_2.

Доводи апелянта
про те, що суд не розглянув всі вимоги позову нічим не підтверджені тому, що
відповідно до уточнених позовних вимог від 21 червня 2007 року (а.с. 80)
позивач просив стягнути майнову шкоду, відшкодування моральної шкоди та судові
витрати і по цим позовним вимогам судом постановлено рішення.

Посилання на те,
що позивачем не було надано доказів на обґрунтування моральної шкоди в сумі
2000 грн. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки рішення суду в частині
вирішення позову про відшкодування моральної шкоди постановлено на підставі доказів
про порушення законних прав позивача і заподіяння йому моральної шкоди,
відповідає ст.1167 ЦК України
(в редакції 2003 року), у відповідності до якої, моральна шкода, яка заподіяна
фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла,
при наявності вини.

Розмір
відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначив залежно від ступеню
вини відповідача, характеру та обсягу душевних, психічних страждань, яких
зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення,
враховуючи тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль,
необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно встановив обставини справи та
відповідні їм правовідносини, дав належну оцінку безпосередньо дослідженим і
наявним у справі доказам та поясненням сторін, правильно з дотриманням норм процесуального
права прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про
стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди з відповідача, вірно
визначив розмір відшкодування шкоди.

З урахуванням
викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Та
обставина, що суд помилково посилався на положення ст.1187 ЦК України, однак
зробив правильні правові висновки і постановив обґрунтоване рішення з
урахуванням вимог п.3 ч. 1ст. 1188 ЦК
України, яка підлягала застосуванню до даних правовідносин, не є підставою
для скасування рішення тому, що правильне по суті і справедливе рішення суду не
може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Керуючись
ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну  скаргу
представника  відповідача  ОСОБА_2  -ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 06 вересня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців з дня
набрання чинності шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного
Суду України.