РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

11
червня 2007 року                                                                                                      м.  Носівка

Носівський
районний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Корзаченка
В.М. ,  при секретарі   Оксимець Л.В.,  Яма С. С. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання особи такою,  що втратила право користуватись жилим
приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

23
квітня 2007 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання
особи такою,  що втратила право
користуватись жилим приміщенням,
зазначивши,  що відповідач
зареєстрований у АДРЕСА_1з 2001 року,
але жодного дня там не проживав,
оскільки з 1979 року проживає у АДРЕСА_2. Домоволодіння у с.  Плоске належить позивачці на підставі
свідоцтва про право на спадщину за заповітом,
посвідченого державним нотаріусом Ніжинської міської нотаріальної
контори.

У
судовому засіданні позивачка пояснила,
що вона має намір відчужити свою власність,  однак у зв'язку із складними відносинами з
відповідачем не має іншого виходу як звернутися до суду з позовом про визнання
ОСОБА_2таким,  що втратив право
користуватись згаданим жилим приміщенням тому що він не проживає у АДРЕСА_1без
поважних причин понад 6 місяців. Просила позов задовольнити.

У
судовому засіданні ОСОБА_2 визнав,  що
дійсно весь час проживає у АДРЕСА_2Разом з тим,
відповідач пояснив,  що у нього
також є заповіт від 12 жовтня 1999 року,
яким батько заповідав усе майно йому і просив перевірити наявність та
справжність наступного батькового заповіту,
яким батько заповідав майно його сестрі ОСОБА_1

Заслухавши
пояснення сторін,  допитавши
свідків,  перевіривши матеріали
справи,  суд приходить до наступного:

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Факт відсутності
відповідача за місцем реєстрації у АДРЕСА_1Носівського району Чернігівської
області підтверджується зібраними у справі доказами.

У
матеріалах справи наявна довідка Плосківського сільського голови,  в якій зазначено,  що ОСОБА_2 не проживав і не проживає у
АДРЕСА_1з 11 липня 2001 року. Відповідач визнає,  що не проживає у зазначеному будинку через
відсутність у нього ключів від вхідних дверей.

Допитаний як
свідок ОСОБА_3показав,  що він добре знав
сім'ю померлого ОСОБА_4,
підтверджує,  що останнього після
смерті дружини дочка забрала проживати до себе. Після цього у будинку ніхто не
жив,  подвір'я та город практично ніким
не доглядалися,  хоча діти покійного
інколи приїжджали. Хто там прописаний і кому належить будинок його не цікавило.

Допитаний
як свідок ОСОБА_5показав,  що знає
ОСОБА_2 дуже давно і підтвердив,  що
останній весь час проживає у АДРЕСА_2

З
урахуванням наведеного,  у суду немає
підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів,  повідомлених свідками. Дані про їхню зацікавленість
у результаті розгляду справи відсутні,
їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у
справі доказам.

Наявність
та справжність заповіту від 21 січня 2002 року,
за яким спадкоємцем зазначеного у заповіті майна померлого ОСОБА_4  є його дочка ОСОБА_1 підтверджується копією
спадкової справи,  наданої на вимогу суду
Ніжинською міською державною нотаріальною конторою.

Довідкою
Плосківської сільської ради Носівського району Чернігівської області від 22
травня 2007 року підтверджується,  що
заповіт від 12 жовтня 1999 року (у реєстрі нотаріальних дій № 105),  яким ОСОБА_4
заповідав усе своє майно синові ОСОБА_2 не змінений і не відмінений.
Однак суд зважає на те,  що інформацію
надано лише на підставі реєстру нотаріальних дій сільської ради.

Відповідно
до ч. 2  ст.  1254 ЦК
України заповідач має право у будь який час скласти новий заповіт.
Заповіт,  який було складено
пізніше,  скасовує попередній заповіт
повністю або у тій частині,  у якій він
йому суперечить.

Відповідно
до ч.3  ст.  1254 ЦК
України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює
заповіту,  який заповідач склав перед
ним.

Відповідно
до  ст.
72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки,  провадиться в судовому порядку.

Відповідно
до 4.2  ст.  107 Житлового кодексу Української РСР у разі
вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір
найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого
приміщення вибуває не вся сім'я,  то
договір найму жилого приміщення не розривається,  а член сім'ї,
який вибув,  втрачає право користування
цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Судові витрати
підлягають стягненню із позивачки.

Таким
чином,  зібрані у справі докази та їх
належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись
ч.ч. 2,  3  ст.
1254 ЦК України,   ст.
ст.  72,  107 ЖК Української РСР та  ст.
ст.  213,  214 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву
ОСОБА_1задовольнити.

Визнати
ОСОБА_2таким,  що втратив право
користування жилим приміщенням АДРЕСА_1

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
упродовж 20 днів апеляційної скарги,  або
шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.