Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15 травня 2007 року
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у
складі:        головуючого-судді
Заруцької Г.М.

при
секретарі Терещенко О.І. за
участю:    позивачки ОСОБА_1

представника
позивачки ОСОБА_2

представника
відповідача СТОВ АФ «Лисівка» -
Мотиженця М.Ф.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійськуцивільну      справу      за
позовом      ОСОБА_1      до Сільськогосподарського   товариства
з   обмеженою   відповідальністю   агрофірма «Лисівське» про стягнення
заборгованості з орендної плати за передане в оренду  майно,

встановив:

Позивачка, ОСОБА_1, звернулася до Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області з позовом до СТОВ АФ «Лисівка» про
стягнення заборгованості з орендної плати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала,
що в 2000 році
згідно з Указом Президента України №
1529 від 03 грудня 1999 року «Про
невідкладні заходи з прискорення реформування аграрного сектору економіки»
загальними зборами членів КСП ім. ХХП партз'їзду Красноармійського району,
Донецької області прийнято рішення про реформування і утворена Комісія з
реорганізації КСП ім. ХХІІ партз'їзду. До повноважень комісії входило
прийняття, у тому числі і рішень щодо виділу майна колишнім членам КСП на
майнові паї у даному господарстві що маються у них.

Загальна вартість майна, що підлягає паюванню у КСП ім. XXII
партз'їзду складала на 1 квітня 2000 року 6 659 405, 00 грн. її частка у
спільному майні складала 385 327, 00 грн. або 5,786 %, що підтверджується
виданим їй Свідоцтвом про право власності на майно члена колективного
сільськогосподарського підприємства (майновий сертифіккат) серія НОМЕР_1.

2

12 квітня 2000 року Комісією
(протокол засідання Комісії №
11) згідно поданих заяв колишніх членів КСП, було ухвалене рішення про
виділення у спільну дольову власність їй, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 майна КСП ім. XXII партз'їзду на загальну суму 1 302 198, 00 грн., згідно
часток (паїв), що маються у кожного з них, перелік майна складає 192 найменування.

Уповноваженим на отримання вказаного майна у КСП був
ОСОБА_3, згідно виданої на його ім'я довіреності, посвідченої секретарем
виконавчого комітету Лисівської сільської ради і зареєстрованого за реєстром № 60 від 07 червня 2000 року.

В 2000
році між нею і відповідачем у справі був укладений Договір оренди на все
майно, одержане на належну їй частку (пай) у КСП ім. XXII партз'їзду.

Умовами договору, у відповідності до ст. 265 ЦК УРСР, передбачений
обов'язок орендаря виплачувати орендну плату, в розмірі 1% на рік, від
загальної власності майна. Обов'язок орендаря своєчасно вносити орендну плату у
теперішній час передбачений ст. 762
ЦК України.

З моменту укладення договору і до теперішнього часу вона
не одержувала орендної плати. За шість років користування її майном відповідач
зобов'язаний виплатити їй 23
119, 62 грн. (385
327, 00 грн. х 1%х6 років).

У зв'язку з неодержанням орендної плати вона неодноразово
зверталася до відповідача з усною вимогою погасити заборгованість з орендної
плати. Потім 20 лисгопада
2006 року нею
на адресу відповідача направлена прегензія з вимогою виплати заборгованості з
орендної плати, яка відповідачем залишена без відповіді.

Враховуючи, що майно передане нею у найом, їй не
повернуто, заборгованість з орендної плати не виплачена у добровільному
порядку, позивачка просить в судовому порядку стягнути з відповідача, СТОВ АФ
«Лисівське» Красноармійського району на її користь 23 119 грн. 62 коп. і
відшкодувати їй за рахунок відповідача, понесені нею судові витрати.

16 квітня 2007 року позивачка
зменшила і доповнила свої позовні вимоги, вказавши, що у первинному позові нею
був проведений розрахунок заборгованості без урахування строків позовної
давності, який встановлений ст. 257
УЦ України і складає три роки. З урахуванням строків позовної давності
позивачка просить стягнути з відповідача 11559 грн. 81 коп. заборгованості з
орендної плати, згідно розрахунку, що додається на а.с.61.

20 жовтня 2006 року нею відповідачу була направлена
претензія, в якій вона відмовилася від договору оренди, що передбачено ст. 782
ЦК України, якщо наймач не вносить орендної плати протягом трьох місяців
підряд. У відповідності з ч.2 ст. 782 ЦК України «при відмові наймача від
договору найму договір вважається розірваним». При розірванні договору найму
наймач зобов'язаний одразу повернути наймодавцю майно, а в разі якщо наймач не
виконує зобов'язань з повернення речі, наймодавець має право вимагати від
наймача оплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час
прострочення, про що вказано в ст. 785
ЦК України.

Беручи до уваги вказані вище норми законодавства,
позивачка нарахувала неустойку в сумі 2
948 грн. 16 коп.,
яку просить стягнути з відповідача (розрахунок неустойки на а.с 61).

3

Крім того, позивачка просить повернути їй зайво сплачені
судові витрати, у зв'язку із зменшенням суми позову, в сумі 86 грн. 12 коп., а також,
стягнути витрати, пов'язані з розглядом справи в суді.

У
судовому засіданні  позивачка   підтримала свої позовні вимоги і просила

їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав вказавши, що
Товариство з позивачкою не укладало окремого договору оренди майна, у тому
договорі, на який посилається позивачка не вказано яке конкретно майно
передається в оренду, інакше фактично позивачка передала в оренду не конкретно
визначні об'єкти основних засобів з їхніми індивідуальними ознаками, а вартість
майнового паю в розмірі 385327
грн. Згідно п.1 Договору сторони домовились про те, що орендодавці
передають орендарю в тимчасове користування майно на умовах оренди по актах
приймання передачі. Цей акт позивачкою суду не передавався, оскільки його не
має і його ніхто не складав, тому не має підстав вимагати вищевказані суми.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали
справи та, дослідивши докази у їх сукупності вважає, що позовні вимоги
позивачки задоволенню не підлягають з таких підстав.

Обґрунтовуючи свій позов, позивачка посилається на те, що
між нею у 2000 році та
ТОВ АФ „Лисівська" був укладений договір оренди на все майно, отримане на
належну їй долю (пай) в КСП ім.ХХІІ партз'їзду.

Дослідивши договір, який долучений до справи на а.с.15-17
необхідно вказати, що учасники які укладали 11 квітня 2000
року договір „Про спільну дольову власність, порядок участі в її утворенні
і розпорядженні" є одночасно засновниками СТОВ АФ „Лисівська".

В преамбулі цього договору п.5 Засновники визначились, що
майно, яке складає об'єкт їхньої спільної дольової власності передається ними
до статутного Фонду
ТОВ АФ „Лисівська".

Створена учасниками майнова група ( п.8 Договору),
що складає 1302327 грн. до 01.04.2000 року знаходилась
у їхньому безпосередньому володінні та розпорядженні.

I              квітня 2000 року учасники
майнової групи внесли до власного капіталу

«Товариства» додатковий вкладений капітал майном на суму 1013945,50 грн. та до

статутного капіталу майном та грішми 7400 грн., що
підтверджується Головної

книгою підприємства за 2000рік, та річною формою № 4 за 2000 рік на а.с. 75,79.

Правомірність передачі майна в якості додаткового
капіталу у власний капітал підприємства регулюється Державою. Так, в п.2 ст.6
Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» від
16 липня 1999 року № 996 -1У зазначеного, що «регулювання питань методології
бухгалтерського обліку здійснюється Міністерством фінансів України, яке
затверджує Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, другі
нормативно - правові акти по веденню бухгалтерського обліку і складенню
фінансової звітності» В п.2 ст.11 цього Закону зазначено, що фінансова
звітність підприємства включає «...звітність про власний капітал та примітки до
звітності».

11             квітня
2000 року співвласники майнових паїв, в тому числи і позивачка,

які є засновниками ТОВ АФ «Лисівська», уклали між собою
договір «Про спільну

дольову власність, порядок участі в її утворенні і
розпорядженні", що відповідає

4

ст..
113 ЦК УССР ( в редакції 1963
року) і ч.2 ст. 358
ЦК України, ч.1 п.8
«Порядку

розподілу     майна          і     використання     майна     реорганізованих     колективних

сільськогосподарських підприємств» затверджених наказом
Мінагрополітики України від 14
березня 2001 року № 62 і
зареєстрованого в Мін'юсті України 4
квітня 2001 року № 305/5496 і п. 6 «Рекомендацій
відносно передачі майна пайового фонду реорганізованого колективного
сільськогосподарського підприємства у спільну дольову власність і організації
управління таким майном», затв. наказом Мінагрополітики України від 8 квітня 2001 року № 96.

Таким чином, умови укладення окремого договору оренди
власником майнового паю співвласники визначили шляхом узгодження виділення
майна в натурі окремо кожним із них з іншими співвласниками спільної дольової
власності, що уклали вказаний договір оренди майна (паю) що їй належить що
спростовує намагання позивачки стягнути орендну плату на свою користь.

Фактично позивачка передала в оренду не конкретно
визначені об'єкти основних засобів з їхніми індивідуальними ознаками, а
вартість майнового паю у розмірі 385327
грн.

Згідно ст..24
«Методичних рекомендацій щодо відображення в бухгалтерському обліку
операцій з формування власного капіталу та залучення майна колишніх членів
колективних сільськогосподарських підприємств новостворепими
сільськогосподарськими підприємствами» затверджено наказом Міністерства аграрної
політики України від 2 липня 2001 року № 190, зазначено, що
«При відображенні обліку операцій з оренди конкретних активів слід виходити з
того, що об'єктом оренди виступають конкретно визначені об'єкти основних
засобів, тобто майновий пай не може бути об'єктом оренди. Оборотні засоби,
незавершене будівництво, основне сгадо передаються за договором купівлі-продажу
або за договором позики. Оренда основних засобів, які належать фізичним особам -колишнім членам
КСП, визнається операційною».

Таким чином, Законодавство с питань розпаювання КСП визначає, що під майновим паєм
розуміється право на виділення певної долі майна в загальнім масиві майна, яке
на момент реформування належало КСП.

Не дотримання цього права позивачкою призвело до того, що
вона не передала конкретно визначені об'єкти в оренду та унеможливила їх
позабалансовому обліку по рахунку 01
«Оренда необоротних активів».

Згідно п.1 Договору сторони домовились про те, що
орендодавці передають орендарю в тимчасове користування майно на умовах оренди
по актах приймання передачі.

За змістом п.1 ст. 760
ЦК України орендодавці зобов'язані передати орендарю таке майно, яке б мало
свої індивідуальні ознаки та могло зберігати свій первинний вигляд при
неодноразовому його використанні (споживчі речі), а ст..,ст.. 765, 767 ЦК України
застерігають про обов'язок орендодавця про негайну передачу орендарю майна в
комплекті та стані, яке б відповідало договору та його призначенню.

Визначені означеними статтями ЦК України та
«Методологічних рекомендацій...» вимоги щодо передачі в оренду конкретно
визначених об'єктів основних засобів, які б мали свої індивідуальні ознаки
орендодавці орендарю не передали.

5

Натомість співвласники доручили до договору оренди
перелік майна за списком в кількості 192
найменувань на загальну суму 1302198
грн. (а.с. 17) відповідно
до розміру майнового паю кожного з них, в тому числі позивачки в сумі 385 327 грн. (ст..8 Договору) і
жоден з них не має в наявності конкретно визначених об'єктів основних засобів,
які б були їм виділені в натурі внаслідок чого вони мали можливість належним
чином визначити індивідуальні ознаки такого майна і передати його в оренду за
плату, але цього не було зроблено.

Не визначення в договорі оренди необоротних активів, що
належать співвласникам унеможливило проведення обліку операційної оренди,
зарахуванню цих активів на позабалансовому рахунку 01 „Операційна
оренда", ведення їх аналітичного обліку. Нарахування орендної плати".

Щодо нарахування та часткової виплати орендної плати суд
вважає, що позивачці такі виплати були видані на рахунок отриманих від
прибуткового обороту, майна (паїв) співвласників, яке було безоплатно передано
як додатковий капітал до власного капіталу ТОВ АФ „Лисівська". Ці кошти
підлягають врахуванню з виплати дивідендів (а.с. 14, 21-28, 31 та мирова угода а.с. 94-95).

5 листопада
2004 року за
заявами засновників співвласників майнової групи ( п.8 Договору) дію договору оренди від 13 червня 2000 року (а.с.19-20)
було розірвано на підставі закінчення терміну його чинності.

Звіт про власний капітал „Товариства" що складається
по ф-4 свідчить про те, що майно співвласників було вкладено до власного
капіталу де він обертався протягом п'яти років, як додатковий капітал, а не в
якості орендованого майна.

Згідно звіту про власний капітал за 2000 рік до
статутного капіталу внески склали 7400
грн. додаткового капіталу -
1013,9 тис. грн.., іншого додаткового капіталу 16,0 тис. грн.. ( Звіт по ф-4 за 2000-2004 ріки на
а.с.70-83 код рядків 180,190
ф-

4).

Таким чином, в 2000-2004р.р. відбувся рух майнової долі
позивачки, розмір якої становив 385327
грн. в загальній майновій групі.

Згідно обліку „Майно Засновників по ТОВ АФ
„Лисівська", який складала і вела безпосередньо позивачка по кожному
співвласнику окремо з 01.04.2000р,
позивачка внесла до власного капіталу „Товариства" власного майна (пай) па
суму301119 грн. При
цьому до статутного капіталу внесла майна на 2191,59 грн., з них грішми 361,42
грн., а до власного капіталу підприємства в якості додаткового капіталу
майном на суму 299930 грн.

В наслідок до оцінки та уцінки майнове сальдо позивачки
по рокам обліку визначено в такому вигляді: на 01.01.2002р. - 300055 грн., на 01.012003 р. - 309524 грн., на 01.01.2004 р. - 231019 грн. ( а.с. 74-75).

Аналіз руху майна позивачки вказує на те, що майновий пай
позивачки був внесений як додатковий капітал до власного капіталу
„Товариства" де він обертався кожного звітного року але наслідки його руху
виявились збитковими, в зв'язку з цим він зменшився до 214399 грн., оскільки
було реалізовано ВРХ та свиней на суму 264949
грн., будівля свинарника за 1478
грн., житловий будинок -
3362 грн., рем. майстерня
- 8880 грн.,
комбайн КПИ-2,4 за 2906 грн., що
підтверджується документами на а.с.26-30, 73-75,93-95).

Крім того, доказом того, що майно співвласників працювало
у власному капіталі „Товариства"  в
статусі додаткового  капіталу а також
те,  що збитки  з

6

утримання великої рогатої худоби в 2003 році на суму 264949 грн. були
списані „Співвласниками" за рахунок додаткового їхнього капіталу, що
підтверджується рішенням співвласників від 15.06.2004 року на а.с.28. Цим же рішенням було реалізовано будівлю
свинарника та комбайна КПИ-2,4.

«Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 5, звіт про власний
капітал» затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 року № 87 визначає зміст і
форму Звіту про власний капітал і загальні вимоги до розкриття його статей.
Згідно з яким додатковий капітал майнової групи співвласників це є сума до
оцінки необоротних активів, вартість активів, безкоштовно одержаних підприємством
від фізичних або юридичних осіб. Дію договору від 13 червня 2000 року зупинено та
повернутої майно (паї), що обертались у власному капіталі, на умовах п.5.1.
Договору від 11 квітня 2000 року про те, що
балансова вартість майна отриманого у спільну дольову власність не співпадає з
вартістю їх майнових паїв (а.с. 73,93).

Викладені вище обставини і докази спростовують будь-які
правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма
„Лисівська" та співвласниками майнової групи щодо передачі в оренду
належного їм майна (паїв) Товариству, так само відсутні такі відносини і з
позивачкою у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.113, 115, 265,
270 ЦК України в редакції 1963 року, ч.2 ст. 358, ст.ст. 759-767 ЦК України, ч2
п.8 «Порядку розподілу і використання майна реорганізованих колективних
сільськогосподарських підприємств» затвердженого наказом Міністерства
агрополітики України від 14.03.2001 р. № 62, п. 6 «Рекомендацій відносно
передачі майна пайового реорганізованого колективного сільськогосподарського
підприємства у спільну дольову власність і організації управління таким майном»
затверджених наказом Міністерства агрополітики України від 08.04.2001 р. № 96,
ст. 24 «Мегодичиих рекомендацій щодо відображення в бухгалтерському обліку операцій
з формування власного капіталу та залучення майна колишніх членів колективних
сільськогосподарських підприємств новоствореними сільськогосподарськими
підприємствами» затверджених наказом Міністерства агрополітики України від 02
липня 2001 року № 190, ст.ст. 10,11, 88, 209,212, 214-215 ЦПК України суд, -

вирішив:

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до
Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма
«Лисівське» про стягнення заборгованості з орендної плати за передане в оренду
майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд
Донецької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.