Справа №
РІШЕННЯ

Іменем    України

м.Донецьк                                                                                                                19 червня 2007р.

Петровський
районний суд м. Донецька в складі: головуючий- суддя Іванов В М. при секретарі
Абрамчук А В, за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання суду цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю
«Ельдорадо-Дон-3», про стягнення заборгованості по заробітної плати,
компенсації за відпустку, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся в суд з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітної
плати, компенсації за відпустку, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що позивач була прийнята на работу і працювала в ТОВ «Ельдорадо-Дон-3»
з 1 квітня 2002 року на посаді головного бухгалтера. 4 липня 2005р. директор
магазина ОСОБА_2
видав наказ про її звільнення за ст. 41 п. 1 КЗпП, тобто за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків. Вона не погодилась з цим рішенням, звернулась
до суду. Рішенням Петровського районного суду м. Донецька іі позовні вимоги
було задоволене і вона була поновлена на посаді головного бухгалтера з 1 лютого
2006р, також був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу за
період з5 липня 2005р по 31 січня 2006р в сумі 4908грн, та 2500грн в частині
відшкодування моральної шкоди.

В зв'язку з тим, що суд вказав в
рішенні негайне виконання в частині поновлення її на роботі, та стягнення
середнього заробітку в сумі 635грн 37 коп за місяць, то їй було видано два
виконавчих листа , які вона 1. 02. 2006р прийшовши на роботу, пред'явила
директору підприємства ОСОБА_2 Однак, директор рішення суду не виконав, її до
роботи не допустив. В зв'язку з чим вона по віні директора не працювала с 1.02 2006р по 13
. 04 2006р, з 14 квітня по 20 квітня 2006р була на листу непрацездатності. 20
квітня 2006р була змушена написати заяву
про звільнення по власному бажанню. Крім цього директор „Ельдорадо -Дон" відмовив
їй в наданні відпустки за 2004-2005р, також відмовив їй в компенсації за
невикористану відпустку. Просить суд стягнути з відповідача заробітну плату за
період з 1.02 2006р по 13 .04 2006р в сумі
2388грн 24 коп, компенсації за невикористану відпустку, а також моральну
шкоду в сумі 3000грн

В судовому
засіданні позивач підтвердила свої вимоги, наполягає на їх задоволенні,
додатково пояснила, що у відпустці вона не була, грошову компенсацію не
отримала. В відомості про отримання нею 700грн за невикористану відпустку вона
не розписувалась, хто за неї розписався вона не знає.

Представник
відповідача позов не визнав, суду показав, що позивач дійсно працювала в ТОВ
«Ельдорадо-Дон-3» з 1 квітня 2002 року на посаді головного бухгалтера. 4 липня
2005р. була звільнена за ст. 41 п. 1 КЗпП, тобто за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Такий висновок був зроблений
керівництвом ТОВ «Ельдорадо-Дон-3» на підставі акту перевірки
господарської діяльності ТОВ «Ельдорадо-Дон-3» від 29 червня 2005р. та акту
комплексної перевірки ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька від 12 серпня
2005р.

2

Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 31 січня 2006р
позивачка була поновлена на роботі, з підприємства
було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу , та моральну шкоду. Це рішення виконане не було в зв'язку з тим,
що була подана апеляційна скарга до Апеляційного
суду, та позивачка не з'являлася до роботи.

Рішенням Апеляційного суду від 10 квітня 2006р їх скарга була відхилена.
Після цього 12 квітня було видано наказ про
поновлення позивачки на роботі. Однак позивачка до роботи не приступила. 20 квітня подала заяву про звільнення з
посади за власним бажанням. В цей же день вона була звільнена. Кошти за невикористану відпустку позивачці в сумі
700грн були виплачені, про що мається
відповідна відомість. В зв'язку з тим , що вона не виходила на роботу, та
недоказала моральну шкоду, яка їй була завдана, просить в задоволенню позову
відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, допитав свідків,
дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що
позивачка працювала на підприємстві „Ельдорадо-3", на
посаді головного бухгалтера. 4 липня 2005р вона була звільнена за порушення законодавства. Рішенням Петровського
районного суду від 31. 01. 2006р вона була поновлена на посаді. 11.04 2006р Апеляційний суд Донецької області вище
вказане рішення залишив без змін, в зв'язку з чим
12. 04. 2006р вона була поновлена на роботі і з того ж дня до 20 квітня перебувала на лікарняному, а 20. 04. 2006р вона
звільнилась за власним бажанням. Рішення Петровського суду він не
виконував, в зв'язку з тим, що на її місті працював вже інший робітник. Крім цього, позивач за надання відпустці до
нього не зверталась, просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звільнений з роботи наказом №
158-к від 04 липня 2005р. з посади головного
бухгалтера ТОВ «Ельдорадо-Дон-3» з 04 липня 2005р. на підставі ст. 41 п.1 КЗпП
України /а.с.4/ за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Відповідно рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 31 січня 2006р позивачка була поновлена на роботі, однак як було встановлено, це рішення по вині
відповідача виконано не було. Рішенням Апеляційного суду
від 11 квітня 2006р скарга відповідача була відхилена, рішення було залишено без змін, тільки після цього позивачка 12 квітня
поновлена на рабаті і з 14 квітня по 20 квітня знаходилась
на лікарняному. 20 квітня звільнилась з роботи по власному бажанню, тому з відповідача підлягає стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 1 лютого 2006р по 13 квітня 2006р

При обчисленні середнього заробітку суд виходить із заробітної плати
позивача за 2 місяця перед звільненням, тобто з 04 травня
2005р. по 04 липня 2005р. відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995р. (693. 60грн
+600грн =1293. 60грн *39=33грн 17 коп.), тобто середньоденна заробітна плата позивача за зазначені місяці становить 33
грн. 17коп., а.с. /, виходячи з наступного розрахунку. З
01. 02 2006р по 13 квітня 2006р, ( лютий 20 робочих, березень 22 дні, квітень -9 днів, а всього 51 робочий день) (51 * 33,грн.
17 коп = 1691грн 67 коп. Яка підлягає стягненню на користь
позивача. Суд також вважає за необхідно стягнути на користь позивачки грошову компенсацію за невикористану нею відпустку за
2004 и
2005р в сумі 700грн, при цьому суд не
приймає до уваги пояснення представника відповідача про те що гроші, за невикористану відпуску позивачка отримала, так як його
твердження безпідставні, не відповідають фактичним обставинам
справи, спростовуються послідовними показаннями в судовому засіданні позивачки, яка пояснила, що в відпустці вона не була,
грошей за невикористану відпуску не отримала, с серпня 2006р її не допускали на підприємство, а підпис про
отримання якби нею 700грн, вона не ставила.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з
наступного. Відповідно до п. 13 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст. 237 КЗпП, яка
передбачає: що при наявності порушення прав працівника в сфері трудових
відносин, що призвело до його моральних страждань,
втраті нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності і
галузевої належності.

3

Суд вважає, що вимоги позивача в
порядку   відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 800грн,
усвідомлюючи при цьому, що невиплата заробітної
плати зі сторони відповідача викликало в неї багато негативних емоцій,
переживань та страждань. Та призвели до втрати
нормальних життєвих стосунків позивачки, що вимагає від неї докладання
додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 3000 грн. в
порядку відшкодування моральної шкоди суд не
находить можливим, оскільки така грошова сума не відповідає
глибині моральних та фізичних страждань позивача.

У відповідності зі ст. 79,80, 88 ЦПК України, ст. З Декрету Кабінету
Міністрів України " Про державне мито" з відповідача в дохід держави
необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 % від суми задоволених вимог в частині стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, що складе 51грн., та 8грн.
50 коп.
в частині відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного,
керуючись 232-235, 237-1 КЗпП, ст. 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо-Дон-3» на
користь ОСОБА_1 одноразово; 1691грн 67коп заборгованість по заробітної платі за
час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2006р по
13 квітня 2006р, 700грн компенсацію за невикористану
щорічну відпустку , 800грн в порядку відшкодування моральної шкоди, а всього 3191грн
67 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо-Дон-3» на
користь держави судовий збір в розмірі
51грн. в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
8грн. 50 коп. в частині
відшкодування моральної шкоди.

Заяву про апеляційне оскарження цього рішення може бути подано до місцевого
суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана в судову палату по
цивільних справах Апеляційного суду Донецької
області через місцевий суд протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.