Справа №22-4850                                                 Головуючий
у 1-й інстанції Оношко І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09   жовтня
2007 року                     Колегія
судців судової палати в цивільних справах

Апеляційного
суду міста Києва в складі:

Головуючого                               Волошиної В.М.

Суддів                                           Столбун
В.І.,  Желепи О.В.

при
секретарі                                Гайдай І.М.

Розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду
м.  Києва від 13 березня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Державний
автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут",  третя особа: ОСОБА_2,  про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  стягнення заробітної
плати,  стягнення вихідної допомоги,  стягнення 13-ї зарплати,  середнього заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні,  відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді Волошиної В.М. ,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,  -

встановила:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  стягнення заробітної
плати,  стягнення вихідної допомоги,  стягнення 13-ї зарплати,  середнього заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні,  відшкодування
моральної шкоди.

Свої
позовні вимоги обґрунтовував тим,  що
оскільки він відмовився на звільнення за скороченням штату,  то наказом №144-ВК від 29 листопада 2005 р.
відповідач незаконно відсторонив його від роботи з 03 січня 2005 p.,
а наказом №153-ВК від 20 грудня 2005 р. він був незаконно
звільнений з роботи за ч.2  ст.  40 КЗпП України,  так як не склав іспити з охорони праці та
пожежної безпеки. Вважає,  дані накази
незаконними,  оскільки перевірка"
його знань проводилася не за трудовим договором за яким він працював в
інституті. З планом графіка проведення навчання і перевірки знань / іспитів/
він не був ознайомлений згідно п.9.1.4 Тимчасового положення,  що є порушенням трудового законодавства. Крім
того,  в порушення п.7.10 того ж
положення замість двох разів комісія приймала від нього іспити тричі.

Рішенням
Святошинського районного суду м.  Києва
від 13 березня 2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1.  відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просив рішення суду скасувати,  як незаконне та необгрунтоване та в своїх
поясненнях уже в апеляційній інстанції просив ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого в цій частині
рішення,  колегія суддів приходить до
висновку,  що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

У
відповідності до вимог п.2 ч.1  ст.  40 КЗпП України трудовий договір,  укладений на невизначений строк,  а також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або
стану здоров'я,  які перешкоджають
продовженню даної роботи.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того,  що правових підстав для задоволення позовних
вимог немає.

Таких
висновків суд прийшов з дотриманням вимог процесуального законодавства щрдо
всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи,  прав та обов'язків сторін в даних
правовідносинах,  належної правової
оцінки зібраних в справі доказів та вищезазначених вимог п.2 ч. 1  ст. 40 КЗпП України.

Так,  судом встановлено,  що позивач працюючи у відповідача
електромонтером тричі при перевірці знань не здав іспит,  а тому правильно був звільнений відповідачем
з роботи з підстав,  передбачених
п.2  ст. 40 КЗпП України. При цьому
позивачу пропонувалось перейти на іншу роботу і його відмова була зафіксована
актом від 30 листопада 2005 р. 20 грудня 2005 р. позивач був звільнений з
роботи за п.2 ч.1  ст. 40 КЗпП
України,  а 21 грудня 2005 р. позивачу
були на рахунок перераховані належні йому кошти при звільненні.

Суд
(першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини
спору,  дав належну оцінку зібраним по
справі доказам і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного
висновку про те,  що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Таким
чином,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і на їх правильність не впливають,  є не суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного
вирішення цієї справи.

Оскільки
рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального
закону,  то підстав до його скасування та
задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
307,  308,  313,
314,  315,  317, 319 ЦПК України,  колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського
районного суду м.  Києва від 13 березня
2007 p.
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
Верховного Суду України.