Справа
№ 2- 17 6/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14
травня  2007 року

Ворщівський  районний
суд  Тернопільської  області

в складі: головуючого суду                          ЧИР П.В.

при секретарі                                                Олійник
В.І.

з участю позивача                                        ОСОБА_1

відповідача                                                    ОСОБА_2

адвокатів                                                       ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Борщеві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - приватного
нотаріуса ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі - продажу житлового
будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 про визнання недійсним
договору  купівлі - продажу
житлового  будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2,
третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_5 про визнання договору купівлі -
продажі житлового будинку недійсним, вказуючи, що 3 травня 2000 року ОСОБА_2
запросила його до нотаріуса, де він підписав документи, як виявилося пізніше
договір купівлі - продажу свого житлового будинку в с. Гермаківка Борщівського
району. Що підписував він не знав, так як не мав окулярів. Домовлялися з
ОСОБА_2, що її сімя буде допомагати їм з жінкою, а він за це складе заповіт. За
продаж будинку розмови не було і тільки в 2007 році дізнався, що є договір
купівлі - продажу від 3 травня 2000 року. Грошей від ОСОБА_2 ніколи не отримував,
а вона обманним шляхом отримала від нього підпис і стала власником
домоволодіння. Просить визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового
будинку АДРЕСА_1 від 3 травня 2000 року і зобов'язати приватного нотаріуса та
Борщівське бюро технічної інвентаризації зняти договір з реєстрації.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги підтримав і
пояснив, що на початку 2000 року, він з дружиною, домовилися з ОСОБА_2 про те,
що вона буде допомагати їм по господарству, а за це він мав скласти заповіт і
заповісти їй житловий будинок. З травня 2000 року він, ОСОБА_2, її чоловік та
ОСОБА_6 поїхали в м. Борщів до приватного нотаріуса ОСОБА_5. Нотаріус їм
роз'яснював, що таке договір дарування, що договір купівлі продажу, що заповіт.
В нотаріуса він ніяких документів не підписував, розмови за оформлення
договору  купівлі - продажу не  було і
гроші  ОСОБА_2  йому

2

не платила. Через деякий
час ОСОБА_2 знову привезли
його в м. Борщів в
приміщення Борщівської міської ради де він підписував документи, але що саме не
знає. В 2002 році люди з с. Гермаківка сказали, що чоловік ОСОБА_2 хвалився, що
будинок вже їх. Попросив ОСОБА_7 дізнатися на кого зареєстровано будинок і вона
їздила в м. Борщів та сказала, що по документах він продав будинок ОСОБА_2.
Запитував відповідача чому вона так оформила і вона пояснила, що для того щоб
він її не обдурив. ОСОБА_2 постійно допомагала їм з дружиною, а коли в 2004
році дружина померла то допомагала йому. В них були нормальні відносини і він
не маючи своїх дітей допомагав сімї ОСОБА_2 грошима, так як вони фактично
найближча родина. Починаючи з осені 2006 року ОСОБА_2 перестала йому
допомагати, а тому він вирішив звернутися до суду. Просить визнати договір
купівлі - продажу житлового будинку від 3 травня 2000 року недійсним, без покладення
судом обов'язків на нотаріуса  і
Борщівське БТІ  зняти його з реєстрації.

Відповідач
ОСОБА_2 позову не визнала і суду пояснила, що на прохання дружини ОСОБА_1 вона
до 1998 року допомагала їм по господарству, а вони обіцяли що залишать їй все
майно після смерті. В 1998 році сімї ОСОБА_1 почав допомагати вже ОСОБА_8 на
якого ОСОБА_1 склав заповіт. На початку 2000 року дружина відповідача, ОСОБА_9,
яка є родичкою її чоловіка, прийшла до них додому і дуже просила, щоб вона
доглядала за ними і допомагала по господарству. Вона погодилася тільки на те,
що вони продадуть їй домоволодіння по дійсній вартості, будуть проживати в
будинку, а вона буде допомагати і доглядати їх до смерті. ОСОБА_1 виготовив
необхідні документи на домоволодіння. 2 травня 2000 року вона принесла додому
до ОСОБА_1 19000 грн. і передала йому та його дружині. З травня вони разом
поїхали в м. Борщів до приватного нотаріуса ОСОБА_5., який роз'яснив
їм права, обов'язки і наслідки договору купівлі - продажу. ОСОБА_1 зі всім
погодився, підтвердив, що гроші за домоволодіння він отримав і підписав
договір. З цього часу вона і її сімя допомагали сімї ОСОБА_1 у всьому. В них
були нормальні відносини і тільки восени 2006 року ОСОБА_1 сказав, щоб вона не
приходила і не допомагала. Вважає, що домоволодіння вона купила, однак ОСОБА_1
має право проживати в ньому і вона ніколи не буде ставити питання про його
виселення, так як домовлялися при укладенні договору. Просить  в позові
відмовити.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 суду пояснив, що
згідно записів в книзі реєстрації договорів купівлі - продажу зареєстровано
договір від 3 травня 2000 року і як видно з оригіналів документів ОСОБА_1 подав
свідоцтво про право власності від 23.02.2000 року, довідку характеристику
Борщівського БТІ, його дружина ОСОБА_9 написала заяву і дала згоду на продаж
житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за ціну та на умовах
на його розсуд. При укладенні договору він, як нотаріус, роз'яснює всі умови
договору і ОСОБА_1 також все було роз'яснено, договір йому було прочитано і
обов'язково вияснювалося питання про оплату. Раз в договорі записано, що
ОСОБА_1 одержав від ОСОБА_2 то запис такий проведено з його слів і про це
свідчить його підпис. Один примірник
договору  було  видано
ОСОБА_1  16  лютого
2 007  року

3

ОСОБА_1
звернувся  до  нього
про   видачу  дублікату
договору  і в  своїй
заяві  вказав,  що
оригінал договору він  загубив.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові
докази по справі суд вважає, що позов до задоволення не підлягає виходячи  з наступного.

ОСОБА_1 і ОСОБА_9 проживали у власному житловому будинку
в с. Гермаківка Борщівського району, без його державної реєстрації, а тільки
було відкрито по господарський номер 316.

8 лютого 2000 року ОСОБА_1 звернувся до Борщівського
районного бюро технічної інвентаризації з заявою -замовленням, де він просив
видати довідку - характеристику на відчуження цілого житлового  будинку.

Згідно рішення виконавчого комітету Гермаківської
сільської ради від 11 лютого 2000 року № 9 виконком вирішив визнати право
власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с.
Гермаківка Борщівського району за ОСОБА_1 та просити бюро технічної
інвентаризації зареєструвати свідоцтво.

23 лютого 200 року видано свідоцтво про право власності
та проведено реєстрацію Борщівським районним бюро технічної інвентаризації, про
що свідчить реєстраційний напис від б березня
2000 року в реєстровій книзі № 31
за реєстровим № 121.

Згідно довідки - характеристики № 6112 вартість
домоволодіння що зареєстровано за ОСОБА_1 становила на час реєстрації 18953
грн.

З травня 2 000 року приватним нотаріусом Борщівського
районного нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчено договір дарування, згідно
якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купила належний на праві власності ОСОБА_1
житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Продаж
вчинено за 18953 грн., які ОСОБА_1 одержав від ОСОБА_2 ще до підписання
договору. Витрати, пов'язані з посвідченням договору взяв на себе покупець.
Договір складено в Зх примірниках, один з яких зберігається в справах
Приватного нотаріуса, а всі інші видаються сторонам на руки. Договір підписано
сторонами в присутності  нотаріуса.

Згідно заяви ОСОБА_9, від 3 травня 2000 року, вона дала
свою згоду чоловікові ОСОБА_1 на продаж придбаного ними за час щлюбу житлового
будинку з господарськими будівлями та спорудами в с. Гермаківка за ціну та  на умовах на його розсуд.

5 травня 2000 року житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1 зареєстровано в Борщівському бюро технічної
інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_2.

ОСОБА_1 вказує, що домовленість між ним і ОСОБА_2 була
тільки в тому, що вона допомагає їм з дружиною, а він все своє майно заповість
їй. За життя він не збирався відчужувати будинок і коли підписував документи,
то не мав окулярів і не знав, що підписує і таким чином ОСОБА_2 його ввела  в
оману.

Статтею 57 ЦК
України (в ред. 1963
року, який діяв на час укладення договору), було встановлено, що угода,
укладена внаслідок    обману,  насильства,
погрози,    зловмисної    угоди

4

представника
однієї сторони з другою, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на
вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути
визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи
громадської  організації.

Пленум
Верховного Суду України у п. 12 постанови від 28 квітня 197 8 року № 3 ( з
наступними змінами і доповненнями) « Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними» роз'яснив, що під обманом слід розуміти умисне введення в
оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають
дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне  значення для угоди,  що
укладається.

Згідно ст. 230 ЦК України (в ред. 2003 року) якщо
одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення ( частина перша статті 22 9 цього Кодексу), такий
право чин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо
замовчує їх існування.

У відповідності
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог  і  заперечень.

Позивач не
вказав в позовній заяві і в судовому засіданні не здобуто доказів того, що
ОСОБА_2 заперечувала обставини чи замовчувала існування істотних обставин і
умисних дій, які є ознакою обману, не вчиняла. В своїх поясненнях ОСОБА_1
фактично звинувачує, що в кабінеті приватного нотаріуса він нічого не
підписував, тобто ОСОБА_2 не може відповідати за обман при підписуванні,
оскільки всі обставини при реєстрації договору вияснює саме  нотаріус.

Як вбачається з
пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_5., що він обов'язково роз'яснює сторонам
умови укладення договору купівлі - продажу домоволодіння і з усіх архівних
документів слідує, що ОСОБА_1 розумів і бажав укласти саме такий договір і
поставив підпис, що гроші отримав ще до укладення договору. Договір обов'язково
сторона читає, або зачитується ним голосно і
по одному примірнику вручається
сторонам.

Свідок
ОСОБА_6суду пояснив, що 3 травня 2000 року він, разом з ОСОБА_1, ОСОБА_9,
ОСОБА_2 і її чоловіком приїхали в м. Борщів до приватного нотаріуса ОСОБА_5. В
кабінеті нотаріуса ОСОБА_1 і його дружина сказали, що їм потрібно укласти
договір купівлі - продажу і домоволодіння зареєструвати за ОСОБА_2 Нотаріус
почав роз'яснювати їм що таке договір купівлі - продажу, а він вийшов на
вулицю. Через деякий час всі вийшли і сказали, що домоволодіння переписано на
ОСОБА_2. Разом поїхали додому і в будинку ОСОБА_1 випивали  за укладений договір.

Згідно копії
заповіту від 13 січня 1998 року ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з
чого не складалось і все те що буде належати йому на день смерті і на що він за
законом матиме право  заповів ОСОБА_8.

Вказані обставини спростовують доводи ОСОБА_1 стосовно
того, що не знав який документ він підписує і його твердження про домовленість
скласти тільки заповіт спростовуються тим, що він складав заповіт до цього і
знав, що їхати до нотаріуса  не  обовязково. Заповіт  від
13  січня 1998  року він
не

5

скасовував і його пояснення про те, що він в нотаріуса
взагалі ніяких документів не підписував суперечать його ж поясненням про
домовленість скласти заповіт, адже після відвідування нотаріуса сімя ОСОБА_2
допомагала йому до осені  2006 року,  а
ОСОБА_1  заповіту, з його  слів,
не складав.

Крім того, ОСОБА_1, як видно з його пояснень, протягом
довгих років працював в колгоспі на посадах, пов'язаних з матеріальними цінностями
і оформленням документів і він дуже уважно стежив за змістом документів, що
також спростовує його пояснення про підписування документу, якого він не читав
і йому не  було прочитано  та
не  отримав  копії.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що в 2002 році ОСОБА_1
просив її запитати на кого зареєстрований його житловий будинок. Працівник
Борщівського БТІ пояснила їй, що ОСОБА_1 знав, що він підписує і якщо він
підписав договір купівлі -продажу то житловий будинок переписано на покупця.
Вона передала цю розмову ОСОБА_1.

Позивач з цього приводу суду пояснив, що дійсно він
просив ОСОБА_7 запитати за його будинок і вона сказала, що оформлено договір
купівлі - продажу. Він запитав ОСОБА_2 чому вона так поступила і вона
відповіла, що для того щоб її не обдурили. Своїй дружині він цього не сказав і
вона до самої смерті, в 2004 році, про це не знала. Не звертався про визнання
недійсним договору тому, що ОСОБА_2 допомагали йому по господарству, а коли
припинили допомагати то вибрав дублікат договору  і прочитав його  зміст.

Відповідач ОСОБА_2 в суді не заперечила, що з 2000 року
до осені 2006 року їх сімя допомагала сімї ОСОБА_1, а з 2004 року позивачу.
Допомогу вони надавали, так як вони є родиною, а ОСОБА_1 похилого віку і
ближчої родини в нього не було, а також вони про це домовлялися при купівлі
будинку, тобто їй продавали за дійсну вартість,
а  вона мала допомагати.

Договір було укладено за чинності Цивільного кодексу
України в редакції 1963 року і статтю 224 було встановлено що за договором
купівлі продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві,
а покупець зобов'язується прийняти майно
і  сплатити  за
нього  певну грошову суму.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (
продавець) передає або зобов'язується передати майно ( товар) у власність
другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти
майно ( товар) і сплатити  за  нього
певну грошову суму.

Підтвердженням того, що ОСОБА_2 сплатила гроші є її
пояснення, підпис ОСОБА_1 на договорі де зазначено, що він отримав  18953 грн.
ще до підписання договору.

В заперечення ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу, крім
особистих  пояснень.

ОСОБА_2 зареєструвала на себе домоволодіння і з 2000 року
проводить всі роботи по його утриманню та сплачує страхові  платежі, що
свідчить  що вона  фактично прийняла майно.

Таким чином суд вважає, що жодних належних та допустимих
доказів про те, що ОСОБА_1 уклав договір купівлі - продажу під  впливом обману, останній суду не  представив.

Крім цього, суд вважає, що позивачем без поважних причин
пропущений строк позовної давності, оскільки про договір йому було відомо  з
моменту його  укладення, з  часу якого
пройшло  7  років,

6

сам ОСОБА_1
пояснює, що в 2002 році він взнав про договір купівлі - продажу і
реєстрацію будинку за ОСОБА_2, однак не оспорював тільки тому, що ОСОБА_2
доглядала за господарством. Позивач не просив поновити строк позовної давності
і суд вважає, що строк він пропустив без поважних причин.

За таких обставин суд вважає, що в позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 слід відмовити.

На підставі ст. 203 ч. З, 230, 655, 658, ЦК України,
ст.ст. 10, 10,11,60,212 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - приватного
нотаріуса ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі -продажу житлового
будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 від  3 травня 2000 року  відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження може бути подано потягом
десяти

днів з дня його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської

області через Борщівський районний суд та апеляційну
скаргу

протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження

в такому ж порядку.