Справа 22ц-5826                       Головуючий у 1
інстанції Мудрецький
40                               Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

03
вересня 2007 року                                                                       м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Денисенко Л.Л.,  суддів Солодовник О.Ф.,  Лоленко
А.В.,

при секретарі
Проляпа О.В.,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом   ОСОБА_1
до    комунального    підприємства
„Донецькоблводоканал"   про   поновлення
на   роботі,    стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства
„Донецькоблводоканал" про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що
він працював заступником директора -начальником відділу по реалізації послуг
водовідведення і водопостачання Костянтинівського ПУВКГ,  наказом № 106к від 19 червня 2006 року був
незаконно звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату за п.1  ст. 40 КЗпП України. Просив поновити йому
пропущений з поважних причин строк звернення до суду,  поновити на роботі,  стягнути середній заробіток за час вимушеного
прогулу та спричинену моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Рішенням
Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2007 року
ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду,
у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства
„Донецькоблводоканал" про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,  постановити нове рішення про задоволення його
позову,  мотивуючи тим,  що висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи та судом було порушено вимоги матеріального
права.

Представник
відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,  мотивуючи тим,  що рішення суду першої інстанції постановлено
у відповідності з вимогами матеріального та процесуального законодавства.

Заслухавши
суддю-доповідача,  представника
відповідача Самоцьку О.В.,  позивача
ОСОБА_1,  представника позивача ОСОБА_2,  дослідивши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення суду - частковому
скасуванню з ухваленням нового рішення,
з таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено наступне. Наказом № 168 від 12 жовтня 2005 року
ДОКП „Донецькоблводоканал" здійснена реорганізація Костянтинівського     виробничого     управління     водопровідно-каналізаційного

господарства
ДОКП „Донецькоблводоканал" шляхом приєднання до Торецького виробничого
управління водопровідно-каналізаційного господарства ДОКП
„Донецькоблводоканал" (а.с. 137-138). Наказом № 266 від 17 листопада 2005
року Костянтинівського ПУВКГ ДОКП „Донецькоблводоканал" скорочено
посади,  зокрема заступника директора
Костянтинівського ПУВКГ (а.с. 146). Наказом № 267 від 17 листопада 2005 року
Костянтинівського ПУВКГ ДОКП „Донецькоблводоканал" у вказаному наказі
виправлено описку -замість слів „заступник директора" необхідно читати
„заступник директора - начальник відділу по реалізації послуг" (а.с. 147).
ОСОБА_1 працював заступником директора - начальником відділу по реалізації послуг
водовідведення і водопостачання Костянтинівського ПУВКГ,  наказом № 106к від 19 червня 2006 року
звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату за п.1  ст. 40 КЗпП України (а.с. 8). У відповідності
з ч.1  ст. 49-2 КЗпП України про наступне
звільнення позивач був повідомлений за два місяця (а.с. 17).

Між сторонами
склалися трудові правовідносини.

Згідно з
п.1  ст. 40 КЗпП України трудовий
договір,  укладений на невизначений
строк,  а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і
праці,  в тому числі ліквідації,  реорганізації,  банкрутства або перепрофілювання
підприємства,  установи,  організації,
скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно
з ч.2  ст. 40 КЗпП України звільнення з
підстав,  зазначених у пунктах 1,  2 і 6 цієї статті,  допускається,
якщо неможливо перевести працівника,
за його згодою,  на іншу роботу.

Згідно з
ч.ч.1, 3  ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві,  в установі,
організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи
спеціальністю,  а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві,  в установі,
організації працівник,  за своїм
розсудом,  звертається за допомогою до
державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник
або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії,  спеціальності,  кваліфікації та розміру оплати праці.

Як
встановлено апеляційним судом,  позивачу
була запропонована робота лише у Торецькому виробничому управлінні
водопровідно-каналізаційного господарства,
яке є структурним підрозділом відповідача (а.с. 17-19),  інші вакансії,  які були на підприємстві - ДОКП
„Донецькоблводоканал" йому запропоновані не були,  чим було порушено вимоги  ст.
49-2 КЗпП України.

Апеляційний
суд не приймає до уваги доводи відповідача про те,  що вони не повинні були пропонувати позивачу роботу
на всьому підприємстві - ДОКП „Донецькоблводоканал" з наступних підстав.
Згідно з ч.3  ст. 49-2 КЗпП України
одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові
іншу роботу на тому ж підприємстві,  а
відповідно з ч.4  ст. 62 ХК України
підприємство є юридичною особою,  має
відокремлене майно,  самостійний
баланс,  рахунки в установах банків,  печатку із своїм найменуванням та
ідентифікаційним кодом.  Тобто
підприємством є відповідач,  а не його
структурні підрозділи.

Згідно з
ч.ч.1, 2  ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути

поновлений
на попередній роботі органом,  який
розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі
орган,  який розглядає трудовий
спір,  одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці
в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи,  але не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини
працівника,  орган,  який розглядає трудовий спір,  виносить рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким
чином висновок суду першої інстанції про те,
що звільнення позивача було здійснено у відповідності з діючим
законодавством,  не ґрунтується на
вимогах матеріального закону та не відповідає обставинам справи.

Відповідно
з п.п.3, 4 ч.1  ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є : невідповідність висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права.

Тому
рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального
підприємства „Донецькоблводоканал" про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди підлягає скасуванню з частковим задоволенням
позовних вимог ОСОБА_1.

З
відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 23274, 78 грн,
виходячи з наступного розрахунку.

Середньоденний
заробіток позивача за лютий,  березень
2006 року складав 64, 78 грн ((877 грн + 438, 50 грн + 159, 45 грн + 79, 73
грн): 24 раб.дня) (а.с. 201).

Згідно з
наказом відповідача № 110 від 01 жовтня 2006 року була підвищена заробітна
плата на 20 %,  відповідно з наказом
відповідача № 44 від 29 березня 2007 року була підвищена заробітна плата на 10
% з 01 травня 2007 року (а.с. 259)

Таким чином
середній заробіток позивача складає : з 20 червня 2006 року по 30 вересня 2006
року 4664, 16 грн ( 64, 78 грн х 72 раб.дня);

з 01
жовтня 2006 року по 30 квітня 2007 року 11427, 78 грн (64, 78 грн : 100 % х 20%
= 12, 96 грн; (64, 78 грн + 12, 96 грн) х 147 раб.днів);

з 01
травня 2007 року по 03 вересня 2007 року 7182, 84 грн (77, 74 грн : 100 % х 10%
= 7, 77 грн; (77, 74 грн + 7, 77 грн) х 84 раб.дня),  а всього 23274, 78 грн (4664, 16 грн + 11427,
78 грн + 7182, 84 грн).

Відповідно
з ч.1  ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі,  якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Апеляційний
суд вважає,  що позов ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню,  з урахуванням характеру та обсягу страждань,  яких зазнав позивач,  виходячи із засад розумності,  виваженості та справедливості необхідно
стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної
шкоди до 200 грн.

Згідно
зі  ст. 88 ЦПК України з відповідача на
користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати на правову допомогу в
сумі 1450 грн (а.с. 111-113) та на користь держави судовий збір в сумі 241, 25
грн (23274, 78 грн : 100 % + 8, 50 грн) і витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

В іншій частит рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись  ст.
ст. 303-316 ЦПК України,
апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2007 року
в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства
„Донецькоблводоканал" про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Поновити
ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника директора - начальника відділу по
реалізації послуг водовідведення і водопостачання Костянтинівського виробничого
управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства
„Донецькоблводоканал" з 20 червня 2006 року.

Стягнути
з комунального підприємства „Донецькоблводоканал" на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23274, 78 грн,  моральну шкоду в сумі 200 грн,  витрати на правову допомогу в сумі 1450
грн,  на користь держави судовий збір в
сумі 241, 25 грн та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи в сумі ЗО грн.

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна
скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили цим рішенням.