Справа № 22-ц-1422007 рік                                        Головуючий
у 1 інстанції  Бутенко А.П.
Категорія      23                                                                       Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

16
серпня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Донецької області в складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.

суддів                                               Козлова
О.М. ,  Кочегарової Л.М.

при секретарі
Стрілецькій О.В. розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди

за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 і представника позивачів ОСОБА_3,  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Першотравневого
районного суду Донецької області від 12 грудня 2006 року,

встановила:

Рішенням
Першотравневого районного суду Донецької області від 12 грудня 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування матеріальної шкоди 6 281 грн.79 коп.,  у відшкодування судових витрат по оплаті
правової допомоги 2 000 грн. та витрат судового збору 67 грн.

Позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування
матеріальної шкоди 150 грн.,  у
відшкодування моральної шкоди 2000 грн.,
у відшкодування витрат на правову допомогу 2000 грн. та витрат по оплаті
судового збору 51 грн.

У задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

Знято
арешт з квартири АДРЕСА_1,  що належить
ОСОБА_2

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення скасувати,  посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи,  порушення норм
матеріального та процесуального права.

В            апеляційній скарзі
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення

змінити і стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування
моральної

шкоди 5000 грн. та витрати по оплаті авто-товарознавчої експертизи в
розмірі 300 грн.,  а

також скасувати рішення в частині зняття арешту з квартири ОСОБА_2

9            січня 2007 року ОСОБА_2 помер.

В
судовому засіданні ОСОБА_5 ,
правонаступник ОСОБА_2,  та її
представник ОСОБА_6підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 і просили

рішення
скасувати і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1   та ОСОБА_3відмовити,  а позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
повністю.

Представник
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - ОСОБА_4,  доводи
апеляційної скарги підтримав.

Заслухавши
суддю-доповідача,  дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що підстав для задоволення апеляційної скарги
ОСОБА_2 немає,  а скарга ОСОБА_4 підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи,  що 23 липня 2005 року о 16 год.30 хв. на
дільниці траси Маріуполь - Урзуф автомобіль ВАЗ-2106 державний номер
НОМЕР_1,  під керуванням ОСОБА_2,  при виконанні лівого повороту на радгосп
"Портовський",  не пропустив
автомобіль ГАЗ-310-29 державний номер НОМЕР_2,
який належить ОСОБА_1і рухався у попутному напрямку під керуванням
ОСОБА_3,  що призвело до зіткнення
автомобілів та їх технічного пошкодження.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
зустрічного позову,  суд першої інстанції
виходив з того,  що порушення Правил
дорожнього руху з боку ОСОБА_2 призвело до дорожньо-транспортної пригоди і тому
він повинен нести відповідальність за заподіяну матеріальну і моральну шкоду
позивачам.

Рішення
суду відповідає вимогам  ст.  ст. 1166, 1167 ЦК України та обставинам справи.

Згідно
п.п. 10.1,  10.4 Правил дорожнього руху
України (далі Правила),  перед початком
руху,  перестроюванням та будь-якою
зміною напрямку руху водій повинен переконатися,  що це буде безпечним і не створить перешкод
або небезпеки іншим учасникам руху.

Перед
поворотом праворуч,  ліворуч або
розворотом водій має завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній
частині,  призначеній для руху в цьому
напрямку,  крім випадків,  коли здійснюється поворот у разі в'їзду на
перехрестя,  де організовано круговий
рух,  напрямок руху визначено дорожніми
знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку,  встановленому конфігурацією проїзної
частини,  дорожніми знаками чи розміткою.

Водій,  що виконує поворот ліворуч або розворот поза
перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного
напрямку,  повинен дати дорогу зустрічним
транспортним засобам,  а при виконанні
цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним
транспортним засобам.

З
постанови про відмову в порушенні кримінальної справи вбачається,  що ОСОБА_2 перед початком руху не
переконався,  що це буде безпечним і не
здійснить перешкоди іншим учасникам руху,
почав виконувати маневр лівого повороту з правої обочини по ходу руху з
с. Мелекіне і це призвело до ДТП.

З
матеріалів адміністративної справи - протоколу та схеми дорожньо-транспортної
пригоди,  вбачається,  що зіткнення автомобілів сталося на смузі
руху автомобіля ГАЗ-310-29,  яким керував
ОСОБА_3

Згідно
висновку авто-технічної експертизи від 3 серпня 20G6
року,  в момент початку
слідоутворення автомобіль ГАЗ-310-29 знаходився на своїй смузі руху. При цьому
закінчення слідів гальмування і місце зіткнення автомобілів також зафіксовано
на цій же смузі. З технічної точки зору,
в умовах місця пригоди,  водій
ОСОБА_2,  виконуючи вимоги п.п.10.1, 10.4
Правил мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній
пригоді,  а ОСОБА_3 був позбавлений такої
можливості (а.с. 135-140).

Згідно
висновку авто-товарознавчої експертизи вартість заподіяної ОСОБА_1матеріальної
шкоди у зв"язку з пошкодженням автомобіля становить 6 281 грн.79 коп.

Як
вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін,  перед дорожньо-транспортною пригодою ОСОБА_3
напрямок руху не міняв,  а тільки зміна
напрямку руху саме ОСОБА_2,  створила
небезпеку для ОСОБА_3,  який вимушений
був приймати заходи для запобігання ДТП,
але не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

Таким
чином,  колегія суддів дійшла
висновку,  що суд першої інстанції
повно,  всебічно і об"єктивно встановив
обставини справи та відповідні їм правовідносини,  правильно застосував матеріальний закон і
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що з вини ОСОБА_2,  який допустив
порушення правил дорожнього руху,  які
знаходилися у причинному зв"язку з наслідками ДТП,  позивачам ОСОБА_1і ОСОБА_3 була заподіяна
матеріальна і моральна шкода,  яка
підлягає відшкодуванню винною особою.

Не
погоджуючись із рішенням,  ОСОБА_2
посилався на те,  що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не
мали права звертатися до суду з зазначеними позовними вимогами.

Між
тим,  згідно  ст.  З
ЦПК України кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх порушених,  невизнаних або оспорюваних прав,  свобод чи інтересів.

Крім
того,  виходячи з роз"яснень,  викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6 з наступними змінами "Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди",  під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин,  що здійснює експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших підстав (договору оренди,  довіреності тощо).

Оскільки
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 мали право на експлуатацію та керування автомобілем
ГАЗ-31029,  вони мали право на звернення
до суду за відшкодуванням матеріальної і моральної шкоди.

Доводи
ОСОБА_2 про те,  що перед зіткненням
автомобілів він попередньо зайняв ліву крайню смугу руху,  зупинився,
включив лівий показник повороту є неспроможними,  оскільки спростовуються даними протоколу
огляду місця пригоди,  з якого
вбачається,  що зіткнення автомобілів
відбулося на смузі руху автомобіля ГАЗ-31-29,
під керуванням ОСОБА_3,  даними про огляд транспортних засобів,  які свідчать про те,  що місцем зіткнення автомобіля ВАЗ-2106 є
ліва задня частина автомобіля в районі багажника зліва та задньої лівої двері
та колеса (а.с. 43).

Посилання
в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те,  що
протокол огляду місця події складено у його відсутність до уваги не
приймаються,  оскільки заяв про повторний
.огляд місця події чи заперечень щодо протоколу ОСОБА_2 не подавав.

Заперечуючи
проти рішення,  ОСОБА_2 зазначав,  що постановою голови Донецького апеляційного
суду від 27 жовтня 2005 року його звільнено від адміністративної
відповідальністю і тому це є фактом,
який свідчить про відсутність його вини в даному ДТП.

З цими
доводами погодитися не можна,  оскільки з
постанови вбачається,  що рішення суду
про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу
було скасована у зв"язку з процесуальними порушенням,  а адміністративне провадження закрито через
збіг строку притягнення ОСОБА_2   до
відповідальності.

Додаткова
перевірка обставин ДТП,  за дорученням органів
прокуратури,  не змінила висновки органів
ДАЇ про причини ДТП та осіб,  дії яких призвели до зіткнення автомобілів і
знаходяться в причинному зв"язку з наслідками пригоди.

Оскільки
в справі відсутні докази,  що ОСОБА_7
порушив п.13.1 Правил дорожнього руху - не виконав вимоги щодо дистанції між
автомобілями,  то ці доводи колегія
суддів вважає   безпідставними.

В
рішенні повно відображені обставини,  що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,  відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами,  дослідженими в
судовому засіданні.

У
відповідності зі  ст. 212 ЦПК України
судом дана оцінка поясненням свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_5
,  ОСОБА_11

Нових
доказів чи обставин,  які не були
предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду
позивачем не надано.

За таких
обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги
ОСОБА_2 та скасування рішення суду першої інстанції.

Розглядаючи
доводи апеляційної скарги ОСОБА_4,  який
діяв в інтересах ОСОБА_1 і ОСОБА_3,
колегія суддів вважає,  що скарга
підлягає частковому задоволенню.

У
відповідності-зі  ст.  88 ЦПК України на користь ОСОБА_3 підлягають
стягненню додатково з ОСОБА_2 судові витрати,
пов"язані з проведенням авто -товарознавчої експертизи в розмірі
300 грн.

Крім
того,  колегія суддів не може погодитися
з рішенням суду про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1,  оскільки ці заходи забезпечення позову
сприяють виконанню рішення суду і тому в цій частині рішення суду підлягає
скасуванню.

В
апеляційній скарзі зазначено,  що суд
першої інстанції безпідставно зменшив розмір відшкодування моральної шкоди на
користь ОСОБА_3 до 2 000 грн.

Дослідивши
матеріали справи та розглянувши обґрунтування ОСОБА_3 своїх моральних
страждань,  колегія суддів вважає,  що рішення суду в цій частині відповідає
вимогам  ст. 23 ЦК України та
роз'ясненням,  викладеним в п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір
грошового відшкодування моральної

шкоди
визначається судом залежно від характеру правопорушення,  глибини фізичних та душевних страждань,  погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх реалізації,
ступеня вини особи,  яка завдала
моральної шкоди,  якщо вона є підставою
для відшкодування,  а також з урахуванням
інших обставин,  які мають істотне
значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Підстав для
зміни рішення в цій частині не вбачається.

На підставі
викладеного і,  керуючись  ст.
ст. 303, 307, 309 ЦПК    України,  колегія

суддів, -

вирішила :

апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну
скаргу представника позивачів ОСОБА_3,
ОСОБА_1 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення
Першотравневого районного суду Донецької області від 12 грудня 2006 року в
частині відшкодування судових витрат змінити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати пов"язані з проведенням авто -
товарознавчої експертизи - 300 грн.

Рішення
Першотравневого районного суду Донецької області від 12 грудня 2006 року в
частині зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 скасувати.

В решті частини
рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом
двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.