Справа № 22-ц-1215                                               Головуючий
Категорія 19                                                               Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем   України

6 листопада 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого -
Попруги С.В.,

суддів                                     -
Сибільової Л.О., Кононенко О.Ю.,

з участю
секретаря судового засідання - Рой
Я.М.

та осіб, які беруть участь у справі - позивачки ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_2, представника відповідача ТОВ «ВАНТ» ЛТД Колодяжного А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду
цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю
"ВАНТ" ЛТД

на рішення
Ковпаківського районного суду м.Суми від 31 липня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "ВАНТ" ЛТД, треті
особи: ОСОБА_3, Сумська філія відкритого акціонерного товариства "Страхова
компанія "Універсальна", про відшкодування матеріальної шкоди,

встановила:

Зазначеним
рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ТОВ "ВАНТ" ЛТД на користь ОСОБА_1 6389 грн. 43 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобілю,
витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 250 грн., витрати на
правову допомогу в розмірі 500 грн. та інші судові витрати в розмірі 81 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ "ВАНТ" ЛТД,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,
зокрема, ст. 1166 ЦК України,
ст. ст. 56 ч.1,
79 ч.3 п.2 ЦПК України, неповне з'ясування обставин справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних
вимог. Зазначає, що суд при розгляді справи не з"ясував підсудність
справи, не дав належної оцінки висновку спеціаліста, який визначив вартість
відновлювально-ремонтних робіт. Вина водія ОСОБА_3 в порушенні Правил
дорожнього руху не доведена, позивачка не має права на відшкодування витрат на
правову допомогу, оскільки відсутні докази, що особа, яка надавала їй цю
допомогу, є фахівцем в галузі права. Крім того, ця особа була представником
позивачки. Товариство не може бути відповідачем у справі, оскільки уклало
договір страхування своєї відповідальності з страховою компанією, яка повинна
відшкодувати позивачці шкоду. Позивачка зверталась до відповідача з претензією
як підприємець, тому ця справа повинна розглядатись господарським судом.
Позивачка просила визнати винним в ДТП
ОСОБА_3, але суд
цю вимогу не розглянув і не притягнув його до участі в справі як відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, який
підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів, заперечення проти
скарги позивачки та її представника, які вважають рішення суду вірним,
дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість
рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивачка свої вимоги мотивувала тим, що вона 30 листопада 2006 року
рухалась на своєму автомобілі ЗАЗ ДЕУ "Ланос", на вул. Роменській в
м. Суми, і від напівпричепа автомобіля «Мерседес», який належить відповідачеві,
який рухався в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_3, відірвалась ступиця
і пошкодила її автомобіль. Просила відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду в
сумі 6389,43 гр., судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу 1000
гр., 250 гр. на проведення експертизи.

Вирішуючи спір, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні
знайшов підтвердження факт заподіяння позивачці майнової шкоди з вини водія
відповідача, який порушив Правила дорожнього руху.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам
матеріального права та процесуального права, зокрема, ст. ст. 1166, 1172 1188 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи і вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_1 є власником автомобіля ЗАЗ ДЕУ "Ланос", державний
номерний знак НОМЕР_1.

Власником автомобіля "Мерседес",
державний номерний знак НОМЕР_2, та напівпричепа до нього «SREM METALO», номерний знак
НОМЕР_2, є ТОВ "ВАНТ" ЛТД. Керував автомобілем на момент ДТП ОСОБА_3 на підставі
трудового договору з відповідачем.

30 листопада 2006 року близько 14 год.
30 хв. на вул. Роменська в районі перехрестя з вул. Котляревського в м.Суми
сталась ДТП: під час руху автомобілів в зустрічному напрямку від напівпричепа
автомобіля відповідача відділилася ступиця та пошкодила автомобіль позивачки.

Постановою від 4 грудня 2006 року відмовлено в порушенні кримінальної
справи за ст. 286 КК України на підставі п.2 ст. 6 КПК України з огляду на
відсутність тілесних ушкоджень у учасників ДТП.

При визначенні суми матеріальної шкоди, яка мала місце внаслідок
пошкодження автомобіля ОСОБА_1, суд вірно взяв до уваги висновок
автотоварознавчого дослідження, згідно якого вартість матеріальних збитків,
завданих власнику автомобіля ЗАЗ ДЕУ "Ланос", державний номер
НОМЕР_1, у результаті його пошкодження при ДТП складає 6389 грн. 43 коп. Доводи відповідача про
сумнівність висновку спеціаліста нічим не підтверджені. Посилання в скарзі на проведення
обстеження автомобіля позивачки без представника відповідача не спростовують
висновків суду, оскільки характер і перелік цих пошкоджень не оспорюються.
Вартість шкоди, визначена в висновку, сумніву не викликає.

Доводи апелянта про недоведеність вини водія ТОВ
ВАНТ" ЛТД у скоєнні ДТП, спростовуються
матеріалами справи, зокрема, довідкою начальника СМВ УМВС України в Сумській
області, з якої вбачається, що ДТП
сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 п/п «ж» п.31.4.5 Правил дорожнього руху
України, що знаходиться в прямому причинному зв"язку з виникненням даної
події. Посилання апелянта на відсутність вини водія безпідставні і тому, що сам
водій, надаючи письмові пояснення з приводу ДТП, підтвердив, що під час руху на
причепі заклинило підшипник, рух став неможливий, він колесо зняв, а
демонтувати ступицю не зміг, оскільки її гайку заклинило. Під час подальшого
руху ступиця злетіла і пошкодила автомобіль позивачки. Ці обставини він
підтвердив і в заяві до страхової компанії.

Те, що водій не притягувався в зв'язку з зазначеними обставинами до
адміністративної відповідальності, не доводить відсутності його вини в скоєнні ДТП. Правила
дорожнього ' руху, зокрема, п. п.1.5, 2.3, передбачають, що дії або
бездіяльність учасників дорожнього руху
та інших  осіб  не
повинні  створювати

небезпеку чи
перешкоди для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати
матеріальних збитків. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій
зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити, в тому числі, і технічно
справний стан транспортного засобу.

Доводи апелянта про необхідність розгляду справи господарським судом та про
те, що належним відповідачем в даній справі є страхова компанія, не грунтуються
на законі. Позивачка є власником автомобіля як фізична особа і саме в такому
статусі звернулась з позовом до суду. Закон не передбачає звільнення
відповідача від відповідальності за завдану позивачці шкоду за наявності
договору про страхування цивільної відповідальності, оскільки цей договір
регулює відносини між відповідачем і страховою компанією.

Суд першої інстанції вірно визначився у розмірі витрат на правову допомогу.
Цю допомогу позивачці надавав фахівець в галузі права, з вищою юридичною
освітою, працівник юридичної консультації - юридичної особи, на підставі укладеного
з позивачкою договору, що входить до його обов'язків, і та обставина, що ця
особа одночасно за усною заявою позивачки була її представником в судовому
засіданні, не свідчить про те, що вона не надавала їй цю допомогу як фахівець в
галузі права.

Доводи про те, що суд не розглянув вимогу відносно ОСОБА_3 про встановлення
його вини, є безпідставними, оскільки така вимога, відповідно до 119 ЦПК
України, позивачкою не оформлялась, визнання чи невизнання винним ОСОБА_3 в
скоєнні ДТП має з юридичної точки зору значення для визначення відповідальності
відповідача перед позивачкою, і вини ОСОБА_3 встановлена судовим рішенням.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої
інстанції, не спростовують висновків суду, викладених в рішенні, яке
постановлене на підставі вірно встановлених обставин і відповідних їм
правовідносин. Підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВАНТ"
ЛТД відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 31 липня 2007 року в даній
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.