Справа № 22ц -6494   2007 рік                                      Голов. в 1-й інстан.
21                                                                     Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21
серпня 2007 року                       Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді   Пономарьової О.М.

суддів                                          Бабенка П.М. ,  Бондаренко Л.І.

при
секретарі                              Бєжині
В.Ю.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку

цивільну
справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до
державного підприємства „Донецька залізниця" (далі ДП „Донецька
залізниця"),  третя особа ОСОБА_3,  про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,  заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,  -

встановив:

В
листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з позовом про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,  і посилався на те,  що 9 серпня 2006 року о 9.30 год він з онукою
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
рухались до школи № 2 в м.
Красноармійську і коли на пішохідному перехресті онука на зелене світло
світлофору стала переходити дорогу,  на
неї здійснив наїзд автомобіль ВАЗ-21093,
який належить відповідачу,  під
керуванням ОСОБА_5,  внаслідок чого вона
отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Все це сталося на очах
позивача,  якому також заподіяні були
тілесні ушкодження. Винним в ДТП визнаний ОСОБА_5 . Просив стягнути з
відповідача на його користь 2000 грн. матеріальної шкоди,  яка заподіяна витратами на лікування,  транспорт,
70 грн. за оформлення довіреності,
1000 грн. відшкодування витрат на послуги адвоката,  а також моральну шкоду в розмірі 10000
грн.,  оскільки він відчував фізичні та
моральні страждання,  лікувався,  погано себе почував,  його онуці ампутували 5 пальців на нозі,  це йому заподіює душевні страждання.

В
листопаді 2006 року ОСОБА_2  також
звернулась з позовом до відповідача і просила стягнути з відповідача
матеріальну шкоду в розмірі 3000 грн.,
яка заподіяна витратами на лікування її доньки ОСОБА_4,  якій внаслідок ДТП заподіяні тілесні
ушкодження середньої тяжкості,  70 грн.
витрати на оформлення довіреності,  2000
грн. витрати на послуги адвоката та 100000 грн. моральну шкоду,  яка заподіяна її неповнолітній доньці,  оскільки вона дуже перелякалась,  зараз погано спить ночами,  лякається автомобілів,  відчуває болі в пошкодженій нозі,  відчувала моральні страждання у зв'язку з
заподіянням тілесних ушкоджень,  їй
заподіяна психологічна травми.

Оскільки
позивачі відмовились від позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди,  ухвалою Ворошиловського районного суду
м.  Донецька від 6 червня 2007 року
провадження у справі за позовами ОСОБА_1 до ДП „Донецька залізниця" в
частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 2000 грн. та ОСОБА_2  до ДП „Донецька залізниця" в частині
стягнення матеріальної шкоди в сумі 3000 грн. закрито у зв'язку з відмовою
позивачів від позовних вимог в цій частині.

Рішенням
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 2 липня 2007 року позов частково задоволений і з ДП
„Донецька залізниця" на користь ОСОБА_1 стягнуто моральну шкоду в розмірі
7000 грн.,  витрати на оформлення
довіреності в розмірі 40 грн.,  витрати
на правову допомогу в розмірі 280 грн.,
на користь ОСОБА_2 стягнуто у відшкодування моральної шкоди 50000 грн.,  витрати на оформлення довіреності в розмірі
30 грн.,  витрати на правову допомогу в
розмірі 1000 грн..

Не
погодившись з рішення суду,  представник
ДП „Донецька залізниця" подав апеляційну скаргу,  до якої приєдналися третя особа ОСОБА_3та
його представник ОСОБА_6. В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні вимог
позивачів,  оскільки суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини,  які мають
значення для справи,  зробив
висновки,  які не відповідають фактичним
обставинам,  не навів доказів заподіяння
моральної шкоди в такому розмірі.

В
судовому засіданні представник ДП „Донецька залізниця",  третя особа ОСОБА_3та його представник
ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити,  посилались на доводи,  викладені в апеляційній скарзі.

Позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2  заперечували проти
доводів апеляційної скарги і просили її відхилити,  оскільки суд першої інстанції врахував всі
обставини та надані докази,  прийняв
правильне,  законне та обгрунтоване
рішення.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,  пояснення сторін та їх представників ,  дослідивши матеріали цивільної справи,  перевіривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення суду зміні   з таких підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  1167 ч.1 ЦК України моральна шкода,  завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями,  діями чи
бездіяльністю,  відшкодовується
особою,  яка її завдала за наявності її
вини,  крім випадків,  встановлених частиною другою цієї статті.

Судом
першої інстанції встановлено,  що 9
серпня 2006 року о 9.30 год.
позивач ОСОБА_1,  який є дідом ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,  разом з останньою рухались до школи № 2 в
м.  Красноармійську і коли на пішохідному
перехресті онука на зелене світло світлофору стала переходити дорогу,  на неї здійснив наїзд автомобіль
ВАЗ-21093,  який належить ДП „Донецька
залізниця",  під керуванням
ОСОБА_5,  внаслідок чого ОСОБА_4 отримала
тілесні ушкодження середньої тяжкості. Все це сталося на очах позивача,  якому також заподіяні були тілесні
ушкодження.

Винним    в    ДТП
визнаний
ОСОБА_5,     про    що
свідчить        вирок Красноармійського
міського суду Донецької області від 30 листопада 2006 року.

Суд
дійшов обгрунтованого висновку про те,
що ОСОБА_1 та його онуці,  яка
отримала тілесні ушкодження,  що призвели
до ампутації 1, 2, 3, 4, 5 пальців правої стопи з формуванням культи право
стопи,  заподіяна моральна шкода і
правильно поклав відповідальність на ДП „Донецька залізниця" оскільки воно
є власником джерела підвищеної небезпеки і водій ОСОБА_5,  який скоїв наїзд на ОСОБА_4,  працював у відповідача водієм.

Верховний
Суд України в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995
року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди /з подальшими змінами та доповненнями/,
в пункті 8 роз'яснив,  що за
моральну (немайнову) шкоду,  заподіяну
працівником під час виконання трудових обов'язків,  відповідальність несе організація,  з якою цей працівник перебуває у трудових
відносинах.

Відповідно
до роз'яснень,  викладених у п.9
вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування
моральної    /немайнової/ шкоди суд

визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних,  душевних,
психічних тощо/,  яких зазнав
позивач,  характеру немайнових втрат /їх
тривалості,  можливості відновлення
тощо/,  з урахуванням у кожному
конкретному випадку стану здоров'я потерпілого,
тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,  часу та зусиль,  які необхідні для відновлення попереднього
стану,  ступеню вини відповідача та інших
обставин.

Визначаючи
розмір суми,  що підлягає стягненню на
відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4,
суд врахував заподіяні їй тілесні ушкодження,  тяжкість перенесених фізичних та моральних
страждань,  настання негативних
наслідків,  таких як ампутація 1, 2, 3,
4, 5 пальців правої стопи,  що позбавило
дівчинку вести активне життя,  займатися
спортом,  танцями т.і.,  і з урахуванням засад справедливості та розумності
стягнув у відшкодування їй моральної шкоди на користь матері потерпілої 50000
грн.. В цій частині апеляційний суд визнає рішення суду правильним і
обгрунтованим,  а доводи апеляційної
скарги необгрунтованими і такими,  що не
спростовують висновків суду.

Визначаючи
розмір суми,  що підлягає стягненню на
відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1,  суд не в повній мірі
врахував обставини справи,  характер та
ступінь моральних страждань позивача,  і
не навів відповідних мотивів визначення саме такого розміру відшкодування,  а тому апеляційний суд вважає за можливе
зменшити розмір стягнутої суми до 1000 грн.,
частково задовольнивши апеляційну скаргу відповідача.

Крім
цього суд вважає необхідним скасувати рішення суду в частині стягнення з
відповідача на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2  витрат на оформлення довіреностей відповідно
в розмірі 40 грн. та 30 грн. і в цій частині в задоволенні їх вимог
відмовити,  оскільки такі вимоги не
грунтуються на законі.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  316 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

вирішив:

Апеляційну
скаргу ДП „Донецька залізниця" частково задовольнити.

Рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 2 липня 2007 року в частині стягнення з ДП „Донецька
залізниця" на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 7000 грн.
змінити,  зменшивши розмір стягнутої на
користь ОСОБА_1 моральної шкоди до 1000 грн..

Це ж
рішення суду в частині стягнення з ДП „Донецька залізниця" за оформлення
довіреностей на користь ОСОБА_1 40 грн. та на користь ОСОБА_2 30 грн. скасувати
і в цій частині ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ДП
„Донецька залізниця" про стягнення витрат на оформлення довіреностей.

В решті
рішення Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 2 липня 2007 року
залишити без змін.

Рішення
суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили .