УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

18 вересня 2007
року                                                                                               м.
Ужгород

Судова колегія палати в цивільних справах апеляційного
суду Закарпатської області у складі:

головуючого                          -          Демченко
СМ.

суддів                                      -           Кожух О.А., ІгнатюкБ.Ю.

при
секретарі                         -        БайзатС.Ю.

за участю позивача
за первісним позовом - ОСОБА_1, його представника -ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Ужгород апеляційну скаргу ОСОБА_3.,ОСОБА_4 на рішення
Велокоберезнянського районного суду від 21 червня 2007 року по справі за
позовом до ОСОБА_1 доОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні
житловим будинком і виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання договору дарування частково недійсним та ви­знання права власності на
частину будинку, -

встановила:

ОСОБА_1 у червні 2007 року звернувся до суду із позовом, в якому просив
зобов'язати відповідачів звільнити приміщення належного йому відповідно до дого­вору
дарування від 7 березня 2007 року АДРЕСА_1

ОСОБА_3. подав зустрічний позов до ОСОБА_1, що ухвалою від 14.06.2007 був
об'єднаний з первісним позовом, та, уточнивши свої вимоги, просив суд визнати
частково недійсним договір дарування від 07.03.2007, та визнати за ним право
влас­ності на 1/6 АДРЕСА_1

Рішенням Велокоберезнянського районного суду від 21 червня 2007 року за­доволено
первісний позов - зобов'язано ОСОБА_3 таОСОБА_4 звільнити примі­щення житлового
АДРЕСА_1. В задово­ленні зустрічного позову відмовлено.

ОСОБА_3. таОСОБА_4 на вказане рішення подали апеляційну скаргу, в якій
просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний - задовольнити,
вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права. У
скарзі, як і в зу­стрічній позовній заяві, зазначають, що спірне
дворогосподарство мало статус колго­спного двору, і позивачу, як синові одного
із ч.1енів колишнього колгоспного двору, належить 1/6 частина будинку.

В надісланих на адресу апеляційного суду запереченнях та в судовому засі­данні
ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін,
оскільки обставини, на які посилаються апелянти, спростовуються рішеннями судів
всіх інстанцій, прийнятими відносно даного будинку.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час
і місце судового засідання, в судове засідання не з'явились, розгляд справи,
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, проведено у їх відсутності.

Справа
№22-ц-1319/07

Головуючий в
першій інстанції: Цибик
1.Й.

Доповідач: Кожух
О.А.

Заслухавши
пояснення ОСОБА_1 та його представника, дослідивши мате­ріали справи,
розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість постановленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.
ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а
обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК
України).

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції керувався положеннями
ст. ст. 48, 50 Закону України „Про власність", які діяли на час виникнення
спірних пра­вовідносин.

Відповідно до положень ст. 48 Закону України „Про власність", власник
може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не
були поєднані з позбавленням володіння. Власник має право вимагати повернення
свого майна з чужого незаконного володіння (ч. 1 ст. 50).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з того, що право
власності на спірний будинок ОСОБА_6, яка подарувала його ОСОБА_1, було
встановлено рішенням Перечинського районного суду від 1 березня 2001 року, і
ОСОБА_6. як власник розпорядилась будинком на власний розсуд.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи на наяв­ним
у ній доказам.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що
позивач у встановленому законодавством порядку став власником спірного
АДРЕСА_1, який йому подарувала ОСОБА_6 (договір дарування від 7 березня 2007
року, а.с.4). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно
право власності на цей будинок зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.6). ОСОБА_6 цей
будинок належав на підставі рішення Перечинського районного суду від 01.03.2001
і обставини, на які по­силався ОСОБА_3. у позовній заяві та у апеляційній
скарзі щодо статусу спірного дворогосподарства як колгоспного двору, були
встановлені у цьому рішенні (а.с. 59 -61). Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 28 серпня 2001 року відхи­лено скаргу ОСОБА_3 на
вказане рішення (а.с.62 - 64). Ухвалою колегії суддів су­дової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 22 жовтня 2002 року відмовлено у
задоволенні касаційної скарги представника ОСОБА_3 -ОСОБА_7. (а.с.67). Ухвалою
колегії суддів судової палати у цивільних справах Вер­ховного Суду України від
26 травня 2003 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3. та ОСОБА_4 про
перегляд вказаних судових рішень відповідно до ст. 347-2 ЦПК України (1963
року) - за нововиявленими та винятковими обставинами (а.с.69).

Тому судова колегія не бере до уваги твердження позивача
за зустрічним позо­вом та апелянта щодо статусу спірного дворогосподарства як
колишнього колгоспно­го двору, оскільки ці обставини встановлені судовим
рішенням, що набрало законної сили, і відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України, не
доказуються.

^спірному
будинку проживають ОСОБА_3. таОСОБА_4 (а.с.7), які створю­ють перешкоди для власника у
реалізації свого права. Суд першої інстанції, задово­льняючи позовні вимоги та
зобов'язуючи відповідачів звільнити приміщення житлово­го будинку, що належить
ОСОБА_1, обґрунтовано виходив з положень ст. 48 Зако-

ну України „Про власність", оскільки зазначена норма
передбачає усунення будь-яких порушень права власності, зокрема і шляхом
виселення, а власник сам визначає своє право володіння і розпорядження
власністю.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і
всебі­чно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної
скарги не спросто­вують висновків суду. Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч. 1 ст. 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_5 - відхи­лити.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 21 червня
2007 року - за­лишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.