Справа № 22ц-1659/2007                             Головуючий у першій інстанції КОВЕРЗНЕВ В.О.
Категорія - цивільна                                                                      Доповідач - МАМОНОВА О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2007 року                                                                                                           м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі: головуючого-судді:       БОЙКО О.В.

суддів:                             МАМОНОВОЇ О.Є., МЕЛЬНИЧЕНКА Ю.В.

при
секретарі:      ПІЛЬГУЙ Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Вищого навчального закладу «Університет сучасних знань» у формі
ТОВ на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 вересня
2007 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2на
ухвалу того ж суду від 12 вересня
2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Університет сучасних знань» в формі ТОВ,
ОСОБА_2про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, Вищий навчальний заклад «Університет сучасних знань» в формі ТОВ (далі УСЗ)
просять рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 12 вересня 2007 року скасувати, при цьому ОСОБА_2 просить справу провадженням припинити, а Вищий навчальний заклад «Університет сучасних знань» в формі
ТОВ - ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Окрім того, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу на ухвалу цього ж
суду від 12 вересня 2007 року та просить скасувати її і справу
провадженням припинити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2007 року позов ОСОБА_1 до УСЗ задоволено частково, визнано
незаконними та скасовано накази УСЗ від 14.11.2006 року № 148-о, в частині
оголошення суворої догани ОСОБА_1 та від 21.11.2006
року № 147-к в цілому; поновлено ОСОБА_1 на посаді методиста
Чернігівської філії УСЗ з 22.11.2006 року; стягнуто з УСЗ на користь ОСОБА_1
2000 грн. у відшкодування завданої моральної
шкоди, на користь місцевого бюджету м. Чернігова судовий збір в розмірі 17 грн., на користь державного бюджету м.
Чернігова витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в
розмірі 7 грн. 50 коп. Ухвалою Деснянського районного суду
м. Чернігова від 12 вересня 2007 року в цій же справі
в порядку п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України за заявою позивача ОСОБА_1 залишено без розгляду її позовну вимогу до
ОСОБА_2 про стягнення 50000 грн. у
відшкодування завданої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення зводяться до того, що рішення суду є необгрунтованим та незаконним,
оскільки суд неповно

2

з'ясував обставини, які мають
значення для справи. Зокрема, судом не досліджено жодного доказу по суті спору,
не витребувана трудова книжка ОСОБА_1, копії її наказів про прийняття на роботу
та звільнення з роботи, не витребувано у відповідача правовстановлюючі
документи щодо діяльності Чернігівської філії УСЗ. Апелянт вказує на те, що
згідно листа Міністерства освіти та науки від 10.08.2007 року за № 6/1-955
відсутні будь-які відомості про діяльність філій в Чернігові, Черкасах, Празі,
а тому зазначений позов взагалі не може бути розглянутий, оскільки нема філії,
а значить всі учасники судового процесу є неналежними і неправомочними особами,
що можуть пред'являти позов у суді. В апеляційній скарзі на ухвалу суду ОСОБА_2
посилається на те, що судом були порушені норми процесуального права, а саме,
ним не були надіслані копії позовної заяви з доданими до неї документами, на її
прохання не було відкладено слухання справи, зазначає також, що в м. Чернігові
нема філіалу УСЗ, а тому позивач не мав права пред'являти позов до суду.

Доводи
апеляційної скарги Вищого навчального закладу «Університет сучасних знань» у
формі ТОВ зводяться до того, що рішення суду є необгрунтованим через
недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає
встановленими, та неповне з'ясування судом обставин, які мають значення по
справі. Зазначає, що ОСОБА_1 01.11.2006 року подала заяву про звільнення її за
згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України з 01.11.2006 року і після її подачі на
роботу не виходила, не зважаючи на те, що працівник відповідно до ст. 38 КЗпП
України попереджає роботодавця про своє бажання припинити трудові стосунки
письмово за два тижні, протягом яких він повинен працювати, по закінченню двох
тижнів у роботодавця виник обов'язок звільнити позивача і він її звільнив
згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вказує, що наказом від 11.09.2007 року № 136-0
відповідач змінив підставу звільнення на ст. 36 ч. 1 п. 4 КЗпП України, а тому
на момент винесення рішення суду підстави для спору відсутні. Вважає неможливим
поновлення ОСОБА_1 на посаді методиста Чернігівської філії УСЗ, оскільки
позивач за власним бажанням написала заяву про звільнення і окрім того, на підставі
рішення власника ліквідована Чернігівська філія УСЗ. Наголошує, що позивачем не
надано належних доказів, що підтверджували б завдання йому моральних страждань
та необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов
наступного висновку.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Судом першої
інстанції встановлено, що з 06.04.2005 року ОСОБА_1 працювала методистом
Чернігівської філії Університету сучасних знань. Наказом відповідача від
14.11.2006 року № 148-о ОСОБА_1 оголошено сувору догану, а наказом від
21.11.2006 року № 147-к її звільнено з посади за систематичне невиконання
трудових обов'язків згідно п.3 ст. 40 КЗпП України. Наказом від 11.09.2007 року № 136-о в наказі від 21.11.2006 року
змінено підставу звільнення на п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

3

Задовольняючи позов в частині визнання незаконним та скасування наказу УСЗ від 14.11.2006 року № 148-о в частині оголошення
суворої догани ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано керувався ст. 147
КЗпП України, відповідно до якої за
порушення трудової дисципліни до працівників може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Накладення на працівника дисциплінарного стягнення
у вигляді суворої догади законом не передбачено.

Визнаючи незаконним та скасовуючи наказ від 21.11.2006 року № 147-к в
цілому суд першої інстанції виходив з того, що розірвання трудового договору з підстав, визначених у п. 4 ч.1 ст. 36 КЗпП України
можливо як з ініціативи працівника (ст.ст. 38, 39), так й з
ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст. 40, 41), або на вимогу профспілкового чи іншого
уповноваженого на представництво трудовим колективом
органу (ст. 45), а тому, в цьому разі необхідно
вказувати підставу звільнення, чого не зроблено відповідачем.

Окрім того, суд зазначив, що у зв'язку із скасуванням судом наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення і
ненаданням доказів систематичного невиконання трудових
обов'язків, відсутні законні підстави для звільнення ОСОБА_1 відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Дійшовши правильного висновку про неправомірність дій відповідача при прийнятті оспорюваних наказів, суд першої інстанції
одночасно постановив рішення як про визнання їх
незаконними, так і про їх скасування.

Проте питання видання наказів та їх скасування належить до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а не суду. У
зв'язку з цим, рішення суду першої інстанції в цій частині
підлягає зміні шляхом виключення із резолютивної частини слів « і
скасувати».

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник
повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. Таким чином, районним судом
правильно поновлено ОСОБА_1 на посаді
методиста Чернігівської філії УСЗ, даний висновок ґрунтується на нормах
чинного трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо невитребування судом копій наказів про прийняття ОСОБА_1 на роботу та її
звільнення з роботи не заслуговують на увагу, оскільки
копії даних наказів наявні в справі (а.с. 7,15).

Як вбачається з відповіді Головного управління статистики у Чернігівській
області на запит суду станом на 13.11.2007 року в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України значиться Чернігівська
філія Вищого навчального закладу «Університет
сучасних знань» у формі ТОВ, керівник ОСОБА_1, яка
спростовує доводи апелянтів щодо відсутності даної філії в Чернігові, а лист
Міністерства освіти та науки від 10.08.2007 року за № 6/1-955 не є
належним доказом зазначеного.

Доводи апеляційної скарги Вищого навчального закладу «Університет сучасних знань» в формі ТОВ про виникнення обов'язку
звільнити позивача по закінченню двох тижнів після подання Проніковою І.В.
заяви про звільнення за згодою сторін і невиходу на роботу, в зв'язку з чим
вона і була звільнена згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, а також щодо
неможливості поновлення ОСОБА_1 на посаді
методиста, оскільки вона за власним бажанням написала заяву про звільнення, не мають під собою ніякого правового
обґрунтування.

4

Задовольняючи частково позов та стягуючи на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., районний суд
врахував характер правопорушення, глибину, тривалість фізичних і душевних
страждань позивача, особу відповідача, та виходив із засад розумності та
виваженості.

Позивач скористався своїм процесуальним правом, надавши суду заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог, про що
районним судом відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 НІЖ
України постановлено ухвалу, підстави для скасування якої
відсутні.

Враховуючи, що районним судом зазначена не повна назва відповідача, в рішенні суду необхідно назву останнього зазначити як -
Вищий навчальний заклад «Університет сучасних знань» у формі ТОВ.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг не є суттєвими і не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312, 313, 314, 315, 317, 319, п. 2 ч. 1 ст. 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2, Вищого навчального закладу
«Університет сучасних знань» у формі ТОВ - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2007 року та ухвалу того ж суду від 12 вересня 2007 року -
залишити без змін, виключивши з абзацу другого
резолютивної частини рішення слова «і скасувати», та зазначивши в рішенні суду назву відповідача як Вищий навчальний заклад «Університет
сучасних знань» у формі ТОВ.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.