Справа №22-935/2007 р.                        Головуючий
у 1-ій інстанції Гімон М.М.
23.                                           Суддя
- доповідач Дяченко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

1 листопада 2007
року.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючої -
Песоцької Л.І.

Суддів -
Дяченко В.М., Козлова О.М.

При
секретарі - Фік К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
м. Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
„Маріуполь-Авто" та Закритого акціонерного товариства Страхова компанія
„Східно-Українське страхове товариство", третя особа - ОСОБА_2, про
відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних джерелом підвищеної
небезпеки за апеляційною скаргою представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4,
на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 3 серпня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2007 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до
відповідача.

Вказував,
що 15 серпня 2006 року, о 17.10 год.,
керуючи автомобілем „Опель-Вектра" реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить
йому на праві приватної власності, він рухався ближче до роздільної смуги руху
по вул. Заозерній з боку вул. М. Сибіряка в напрямі с. Сартана в Ілічівському
районі м. Маріуполя. При під'їзді до перехрестя з пров. Волонтерівським, водій
ОСОБА_2, який перебував в трудових відносинах з відповідачем і керував
автобусом „Богдан" реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить відповідачу
ВАТ „Маріуполь-Авто", рухаючись ближче до правого збіччя дороги, в
порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, не впевнившись в
небезпеці перед зміною напрямку руху, почав здійснювати маневр лівого повороту
з правого ряду. В результаті цього сталося зіткнення автомобілів, наслідком
чого сталося їх технічне пошкодження і спричинення майнової та моральної шкоди.
Вважаючи, що винним в скоєні дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) є водій
ОСОБА_2, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь на
відшкодування майнової шкоди 20177,74 грн. і моральної шкоди - 5000 грн., а
також судові витрати.

Рішенням
Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 3 серпня 2007 року, з урахуванням
того, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, позов
задоволено частково і з Закритого акціонерного товариства Страхова компанія
„Східно-Українське страхове товариство" на користь позивача на
відшкодування майнової шкоди було стягнуто 19317,74 грн., з Відкритого
акціонерного товариства „Маріуполь-Авто" на користь позивача стягнуто : на
відшкодування майнової шкоди -510 грн., моральної шкоди - 2700 грн. і судових
витрат - 549,28 грн.

Не
погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на неповне
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи і невідповідність
висновків суду обставинам справи, представник третьої особи просить апеляційний
суд скасувати рішення суду першої інстанції, а справу направити на новий
розгляд.

2

Заслухавши
суддю-доповідача, представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3
і представника відповідача ВАТ „Маріуполь-Авто" Ралкова І.В., які
підтримала доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, які
заперечували проти скарги, перевіривши матеріали справи у межах апеляційного
оскарження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без
зміни з таких підстав :

Згідно
зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом
встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що автомобіль
„Опель-Вектра" реєстраційний номер НОМЕР_1 на
законних підставах знаходився у володінні і розпорядженні позивача, а власником
автобусу „Богдан" реєстраційний номер НОМЕР_2 є відповідач ВАТ
„Маріуполь-Авто", з яким ОСОБА_2 знаходиться в трудових відносинах. На
підставі страхового поліса цивільно-правова відповідальність ВАТ
„Маріуполь-Авто" була застрахована ЗАТ Страхова компанія
„Східно-Українське страхове товариство" на строк до 9 червня 2007 року.

15
серпня 2006 року, о 17.10 год.,
на перехресті вул. Заозерна з пров. Волонтерівським у м. Маріуполі, сталася
ДТП в якій зіткнулися автомобіль „Опель-Вектра" під керуванням позивача і
автобус „Богдан" під керуванням на законних підставах водія ОСОБА_2.
Внаслідок цього транспортні засоби отримали технічні пошкодження, що не заперечується
сторонами.

Виходячи
з того, що ДТП сталася з вини водія ОСОБА_2., який порушив п.п. 10.1, 10.4
Правил дорожнього руху, а з боку позивача відсутні порушення вимог цих Правил,
які б перебували в причинному зв'язку з настанням ДТП, суд першої інстанції,
враховуючи факт страхування цивільно-правової відповідальності ВАТ
„Маріуполь-Авто", дійшов висновку про часткове задоволення позову.

З таким
висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися у зв'язку
з тим, що він відповідає обставинам справи і є обґрунтованим, оскільки
підтверджується дослідженими судом і викладеними в рішенні доказами.

За
змістом ст. 1187 ч.2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним
засобом.

Згідно
зі ст. 1172 ч.1 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових
обов'язків.

Відповідно
до ст. 22 ч. 1 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні
страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті дорожньо-транспортної* пригоди життю, здоров'ю, майну
третьої особи.

Як
вбачається з матеріалів справи, власником автобусу „Богдан" є ВАТ
„Маріуполь-Авто" - юридична особа, а водій ОСОБА_2 перебуває з останнім у
трудових відносинах і на законних підставах 15 серпня 2006 року керував
зазначеним автобусом.  В  цей  же
день,  о
17.10 год.,
у  встановленому  судом місці, внаслідок

3

порушення
ОСОБА_2 п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, яке знаходилося в причинному
зв'язку з настанням ДТП, що
підтверджується висновком судово-автотехнічної експертизи, сталося зіткнення
автобуса з автомобілем позивача - фізичної особи. В результаті зіткнення
автомобіль позивача був технічно пошкоджений, чим останньому завдано майнову та
моральну шкоду, розмір і порядок розподілу відшкодування яких правильно
визначено судом першої інстанції між відповідачами, які не оскаржують дане
рішення, тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції
колегія суддів не вбачає.

Надходячи
такого висновку, колегія судців не може прийняти до уваги доводи апелянта на
обгрунтування апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно
послався в своєму рішенні як на доказ вини ОСОБА_2 в скоєні ДТП на постанову судді
Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24 жовтня 2006 року, якою була
встановлена вина останнього в скоєні адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки остання в подальшому була скасована.

Цей
висновок колегії суддів виходить із того, що на момент ухвалення рішення судом
першої інстанції зазначена постанова від 24 жовтня 2006 року не була скасована
або змінена і суд, на виконання вимог ст. 213 ЦПК України, ухвалив своє рішення
не тільки на підставі цієї постанови, а на повно і всебічно з'ясованих
обставинах, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні відносно наявності вини ОСОБА_2 в скоєні ДТП.

Не
можуть вважатися обґрунтованими і доводи апелянта про те, що суд безпідставно
не прийняв до уваги висновок спеціаліста - автотехніка по адміністративній
справі, який суперечить висновку судово-автотехнічної експертизи по цивільній
справі, оскільки висновок спеціаліста - автотехніка надано без урахування
матеріалів цивільної справи і спеціаліст не був попереджений про кримінальну
відповідальність за свій висновок.

Інші
доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність прийнятого по
справі рішення, тому останнє, як таке, що постановлене з додержанням норм
матеріального і процесуального права, на підставі ст. 308 ЦПК України, підлягає
залишенню без зміни, а апеляційна скарга представника третьої особи -
відхиленню.

Керуючись ст.ст.
303,307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення
Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 3 серпня 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з цього моменту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.