Справа №22-6241-2007 р.                               Головуючий
в 1 інстанції Смєлік С. Г.
Категорія- 39                                                  Доповідач  Звягінцева О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого   Стельмах Н.С.

суддів   Звягінцевої О.М. ,  Могутової Н.Г.

при
секретарі Андрусь B.C. розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького
юридичного інституту Луганського державного університету Міністерства
внутрішніх справ України,  З особа -
Міністерство внутрішніх справ України,
про відшкодування моральної шкоди та витрат,  пов'язаних з наданням правової допомоги,  і

ВСТАНОВИВ:

в
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
оспорює обгрунтованість рішення суду,
яким відмовлено в задоволенні позову,
і ставить питання про його скасування,
ухвалення нового рішення про задоволення позову за порушенням судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В
засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1
підтримав доводи апеляційної скарги,
просив про її задоволення,
скасування рішення суду,
ухвалення нового про задоволення позову,
а представник Донецького юридичного інституту Луганського державного
університету Міністерства внутрішніх справ України за довіреністю ОСОБА_2 заперечував
проти доводів скарги,  просив її
відхилити,  рішення суду залишити без
зміни.

19.02.2007
року позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з вказаним позовом до відповідача,
який уточнив в своїй заяві від 10.04.2007р. (а.с.  40),  зазначав,  що 30.12.1997р. його прийняли на роботу
викладачем кафедри адміністративної діяльності Донецького юридичного інституту
Луганського державного університету МВС України,  1.12.2006р. він звільнився з органів
внутрішніх справ за власним бажанням у відставку.

Згідно
зі  ст.
15 Закону України „Про соціальний та правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" при звільненні виплачується грошова допомога,  розмір якої розраховує підрозділ,  в якому він в останнє проходив службу,  і яку він повинен був отримати до 1.12.2006р.

Зі слів
працівників бухгалтерії,  йому було
нараховано 21197, 77 грн.,  але коли він
звільнився,  то йому цієї допомоги не
виплатили.

В листі
відповідача,  зареєстрованому в
канцелярії 12.02.2007р.,  за підписом
начальника інституту його сповіщено про те,
що грошова допомога йому не сплачується у зв'язку з тим,  що не затверджено кошторис на 2007р.

Незаконними  діями
відповідача йому  було завдано
матеріальну та моральну '   шкоду,  йому заподіяно моральні страждання,  він та його родина були позбавлені засобів до
існування,  його дружина ОСОБА_3 є
інвалідом 3 групи,  періодично лікується
в лікарні,  розмір моральної шкоди оцінює
в 10000 грн.

Тому
просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь нарахованої,  але невиплаченої йому вихідної допомоги в
сумі 19077, 77 грн. та 10000 грн. - у відшкодування моральної шкоди,  2200 грн.- витрат за надання правової
допомоги.

Рішенням
Кіровського районного суду м.  Макіївки
Донецької області від 14 червня 2007 року в задоволенні позову відмовлено,  стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8, 50 грн. на користь держави.

Апеляційний
суд вважає,  що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим,  ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України,  що міститься в п. 1 постанови „Про судове
рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року,
рішення є законним тоді,  коли
суд,  виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права,  що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,  а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини,  або
виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим
вважається рішення,  в якому повно
відображені обставини,  що мають значення
для справи,  висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,  відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами,  дослідженими в
судовому засіданні.

Всупереч
доводів скарги суд першої інстанції повно,
всебічно,  об'єктивно дослідив
обставини справи,  встановленим фактам і
доказам надав належну правову оцінку,
застосувавши матеріальний закон,
правильно вирішив спір,  висновки
суду відповідають обставинам справи.

Відповідно
до вимог  ст.  1167 ЦК
України моральна шкода,  завдана
фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю,  відшкодовується особою,  яка її завдала,  за наявності її вини.

Відповідно
до вимог  ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,  на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний
суд вважає,  що позивачем не надано
переконливих доказів того,  що
неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду.

Судом
встановлено,  що з 5.12.1986р. ОСОБА_1 проходив службу
на різних посадах в підрозділах УМВС в Донецькій області,  з 30.12.1997р. працював викладачем кафедри
адміністративної діяльності Донецького юридичного інститут} Луганського державного
університету Міністерства внутрішніх справ України наказом інституту № 188 о/с
від 1.12.2006р. був звільнений за п. 65 „а" (за віком' (а.с.  4,
23).

Відповідно
до вимог п. 10 Постанови KM України від 17.07.1992р. № 393 „Пре порядок обчислення
вислуги років,  призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги
особам       офіцерського       складу,        прапорщикам,        мічманам

військовослужбовцям
надстрокової служби та військової служби за контрактом,  особам начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їх сімей" позивачеві під час звільнення
передбачена виплата грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового
забезпечення.

Відповідачем
при звільненні ОСОБА_1 було
нараховано 21197, 77 грн. грошової допомоги,
яка згідно з платіжними документами була виплачена йому частками за
рахунок коштів МВС України і за станом на 1.05.2007р.- у повному обсязі.

Відповідно
до вимог ч. 1  ст.  23 Бюджетного кодексу України будь-які
бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності
відповідного бюджетного призначення.

Судом при розгляді цієї справи встановлено,
що Донецький юридичний інститут є бюджетною установою і оскільки
частками отримував бюджетні кошти,  то
частками і розраховувався з позивачем при виплаті йому грошової* допомоги,  тобто відсутня вина інституту у несвоєчасній
виплаті вказаної державної гарантії.

Таким
чином,  ніяких прямих дій
відповідача,  спрямованих на спричинення
позивачеві моральної шкоди,  як і самого
спричинення моральної шкоди,  судом
встановлено не було.

Тому
апеляційний суд вважає,  що суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог.

А за
таких обставин позивачеві обґрунтовано відмовлено і в задоволенні його вимог
щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

Доводи
скарги не спростовують правових висновків суду,
тому апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Оскільки
апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді
цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної
оцінки досліджених по справі доказів,  то
підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду немає.

Керуючись
п. 1 ч. 1  ст.  307,
ст.  ст.  308,
313,  п. 1 ч.1  ст.
314,   ст.  315 ЦПК України,  апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  рішення Кіровського районного суду м.  Макіївки Донецької області від 14 червня 2007
року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.