Справа №22-6108                                            Головуючий
у 1-й інстанції Остапенко О.М.
Доповідач Волошина В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

02
жовтня 2007 року                     Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного
суду міста Києва в складі:

Головуючого             Волошиної В.М.

Суддів                        Столбун В.І., Желепи
О.В.

при
секретарі              Гайдай І.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва
від 28 квітня 2007 р. в справі
за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний академічний духовий
оркестр України», 3-я особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягненні
заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

Встановила:

27 січня 2006 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про
поновлення його на посаді художнього керівника ДП «Державний академічний
духовий оркестр України» та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом №117-К від 28 грудня 2005
р. його незаконно звільнено з посади художнього керівника на підставі п.4 ст.
40 КЗпП України за прогул. Зазначав, що прогул він не вчиняв, оскільки
державною виконавчою службою рішення Шевченківського районного суду м. Києва
від 02 листопада 2004 р. було виконано лише 28 грудня 2005 р., про що складений
відповідний акт, тому просив визнати наказ про звільнення незаконним, поновити
на посаді та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28
квітня 2007 р. в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягненні заробітної плати за
час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати як незаконне та
необгрунтоване , ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального
права та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. При цьому позивач
зазначав, що суд неповно з'ясував дійсні обставини справи та не розглянув усі
позовні вимоги, які ним доповнювались в процесі розгляду справи.

В своїх
запереченнях на апеляційну скаргу позивача представник відповідача зазначав, що
рішення суду є законним і обгрунтованим, висновки суду відповідають  матеріалам справи, доводи апеляційної скарги є не
суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а тому просив
апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити
без зміни.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши
законність і обгрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п. 5) ч.1 ст. 311 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд розглянув не всі
вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового
рішення судом першої інстанції.

Згідно ч.2 ст.31 ЦПК України позивач має право протягом
усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або
зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову.

Позивач 27 січня 2006 р. пред'явив позов до Державного підприємства
«Державний академічний духовий оркестр України» /а.с.2-3 т.1/ та просив суд
визнати незаконним та скасувати наказ №117-к від 28 грудня 2005 р. про його
звільнення з роботи, поновити його на роботі на посаді художнього керівника
Державного духового оркестру України, стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду 10 000 грн.

В процесі розгляду справи позивач у відповідності до вимог ст. 31 ЦПК
України доповнював свої позовні вимоги.

Так, 19 червня 2006 р.
ОСОБА_1 подав доповнення до позовної заяви /а.с. 82-83 т.1/ та
просив суд визнати незаконним встановлений йому адміністрацією відповідача з 1
вересня 2005 р. посадовий оклад у розмірі 1037 грн. Зобов'язати директора
підприємства внести відповідні зміни до штатного розкладу з 1 вересня 2005 p., котрим його
заробітна плата становить 1142 грн.

16 червня 2006 р. позивач подав знову доповнення до
позовних вимог / а.с.89 т.1/, в яких просив визнати наказ відповідача №16-К від
03 лютого 2005 р. незаконним і скасувати, як виданий з фальсифікацією дати
видання.

12 вересня 2006 р. позивач подав уточнення до позовних вимог від 19 червня
2006 р. / а.с. 125 т.1/ та просив визнати незаконним штатний розклад
відповідача в частині встановлення йому, в наслідок підвищення, посадового
окладу з 01 вересня 2005 р.
у розмірі 1037 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в порушення вимог
п.5) ч.1 ст. 311 ЦПК України розглянув справу лише за позовною заявою від 27
січня 2006 p.,
a неодноразові доповнені позовні вимоги позивача не були
розглянуті і залишились поза його увагою. Цей недолік не може бути усунений
ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції, так як від розгляду усіх
позовних вимог у їх сукупності та встановлення фактичних обставин справи,
залежить правильність вирішення спору.

З огляду на викладене, рішення суду не можна визнати
законним і обгрунтованим, воно підлягає скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд до того ж суду першої інстанції

Керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 311, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2007 р.
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду іншим
складом суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду
України.