Справа № 22ц-6836 /2007                                               Головуючий по 1-й інстанції:
суддя - Крупко О.Г.
Категорія-12       Доповідач:
суддя - Стратіло В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 року                                                           м.
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області у складі головуючого: судді Алексеева А.В. суддів:
Стратіло В.І., Лісового О.О., при секретарі Мартіросовій А.Б., з участю
представника позивача Авідзба Г.В. відповідача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, представника третьої особи Теслюк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому у засіданні у
приміщенні апеляційного суду у місті Донецьку справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 13 липня 2007
року у справі за позовом комунального підприємства „Управління міжрегіонального
промислового розвитку" до ОСОБА_1 та товариства з обмеженою
відповідальністю „Системний фінансовий менеджер", тертя особа на боці
позивача ТОВ „Донагромаш" про визнання
недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів та витребування майна
із чужого w законного володіння, -

ВСТАНОВИВ :

02.02.2007 року
позивач КП „Управління міжрегіонального промислового розвитку" (далі КП
„УМПР") звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ТОВ „Системний фінансовий менеджер" про визнання недійсним договору
купівлі-продажу цінних паперів та витребування майна з чужого незаконного
володіння .

Позивач
вказував, що 16 листопада 2005 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ „Системний
фінансовий менеджер" було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів
№Т 45/1611/009, а саме простих векселів:

· №68
від 26.03.2004р. на суму 26696, 75 грн.;

· №9
від 26.03.2004 р. на суму 1303, 20 грн.;

· №1
від 26.03.2004 р. на суму 214702, 89 грн.;

· №72
від 26.03.2004 р. на суму 25670, 95 грн.;

· №74
від 26.03.2004 р. на суму 331064, 00 грн.;

· №75
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грн.;

· №76
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грн..;

· №77
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грн..;

· №78
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грв..;

· №79
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грв..;

· №80
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грн..;

· №81
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грн..;

· №82
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грв..;

· №83
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грн..;

· №84
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грв..;

· №85
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грв..;

2

· №86
від 26.03.2004 p.
на суму 50 000, 00 грн..;

· №87
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грн..;

· №88
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грн..;

· №89
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грн..;

· №91 від 26.03.2004 р. на суму 9352, 7,5 грн..;

· №92
від 26.03.2004 р. на суму 50 000, 00 грн. всього на загальну суму 1 408 790
грн. 54 коп.

16 листопада
2005 р. всі ці векселі були передані відповідачу ОСОБА_1 на підставі акту
приймання-передачі від вказаної дати.

Позивач
вказував, що цей договір укладено всупереч нормам діючого законодавства, а
саме:

1. Прості
векселі, які були предметом вказаного договору, підписані Третьою особою
позивачеві 26.03.2004 року. Однак директор ТОВ „Донагромаш" проінформував
позивача про те, що 19 травня 2006 року відповідач ОСОБА_1 подав позов до
Київського районного суду м. Донецька про стягнення вексельної заборгованості
за векселями, які були виписані на нього Третьою особою. Таким чином, позивач
виявив, що векселі, стосовно яких він є держателем, були в нього викрадені.

12.07.2006 р.
позивачем була подана заява про крадіжку веселів до Ворошиловської районної
прокуратури м. Донецька. За фактом крадіжки векселів 01.08.2006 р. прокуратурою
було порушено кримінальну справу за ст.191 ч.3 КК України, провадження
досудового слідства доручено Ворошиловському РВ Донецького МУ УМВС України в
Донецькій області.

Директор КП
„УМПР" свій особистий підпис, як уповноважена особа на індосаменті не
ставив та не передавав векселі жодному підприємству. На індосаменті стоїть лише
факсиміле підпису директора, застосоване без його згоди.

Таким чином, на
думку позивача, векселі, які є предметом договору купівлі-продажу від
16.11.2005 p.,
оформлені неналежним чином, оскільки відсутній власноручний підпис
уповноваженої особи підприємства, на яке були виписані ці векселі. Отже, ряд
індосаментів перервався, що порушує вимоги ч.3 ст.5 Закону України „Про обіг
векселів в Україні" ст.13 Уніфікованого Закону „ Про переказні векселі та
прості векселі"

2. Позивач
посилався на положення ст.ст.509, 512, 517 ЦК України, вказуючи, що оскільки векселі не передавалися
людному новому кредиторові ( позивачем не було здійснено ніяких дій,
передбачених для зміни кредитора за зобов'язанням), а у відповідачів відсутні
будь-які документи та інформація, які б засвідчували передачу прав кредитора -
єдиним законним кредитором за вексельними зобов'язаннями та векселедержателем залишається
позивач.

3.Відповідач ТОВ
„Системний фінансовий менеджер", який за договором №Т 45М611/009, начебто
передав право власності на векселі відповідачу - ОСОБА_1, не мав права
укладати такий договір, оскільки він взагалі не був їх власником.

Позивач
вказував, що договір купівлі-продажу цінних паперів ( простих векселів)
суперечить нормам цивільно-процесуального законодавства, оскільки для укладання
договору відповідачі взагалі не мали ніяких законних підстав. Ці векселі були
викрадені у законного власника, чим були порушені права позивача. Відповідачі
заволоділи векселями незаконно шляхом зловживання службовим становищем, тому
векселі мають бути поверненні їх законному держателю, а договір купівлі-продажу
повинен бути визнаний недійсним.

Посилаючись на вказане, позивач просив постановити
рішення, яким визнати недійсним договір купівлі -продажу цінних паперів (
простих векселів) від 16.11.2005

3

року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ „Системний фінансовий менеджер", витребувати
векселі, із незаконного володіння відповідача ОСОБА_1

Рішенням
Вороншловського районного суду м. Донецька від 13 липня 2007 року позов
задоволено: визнано договір купівлі-продажу цінних паперів № Т45/1611/009 від
16.11.2005 p.,
укладений між ТОВ „Системяир фінансовий менеджер" та ОСОБА_1
недійсним.

На вказане
рішення подана апеляційна скарга відповідачем ОСОБА_1, який вказує, що рішення є незаконним, постановлено з
порушеннями норм матеріального та процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, в основу рішення покладені обставини, які
належним чином доведені не були.

При цьому
апелянт посилався на те, що, позивач не є стороною угоди купівлі-продажу
векселів і тому не має права вимоги.

Підприємство ВАТ
„Системний фінансовий менеджер" ліквідовано без правонаступника і за таких
обставин справа підлягає закриттю на підставі п.7 ст.205 ЦПК України, оскільки
наслідки визнання угоди недійсною це двостороння реституція. У зв'язку з
ліквідацією однієї сторони угоди реституцію неможливо застосувати і судом
першої інстанції це питання вирішене не було.

Суд невірно
застосував норму ст.207 ЦК,
ст.13,16 Уніфікованого Закону , ст.5 „Про обіг векселів в Україні"
Вказані норми не вимагають щоб індосамент був підписаний власноручно
індосантом. У цих нормах відсутні вимоги щодо власноручного підпису індосанта.

Предметом спору є не визнання векселів такими, що підлягають оплаті, а
визнання договору купівлі їх недійсним Факт правильності
оформлення індосаменту вже досліджувався іншим судом при розгляді справи за
позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Донагромаш" про стягнення вексельної
заборгованості. Вказані доводи позивача були визнані такими, що не відповідають
дійсності.

Висновки суду
про те, що векселі є розрахунковими документами, є невірними, оскільки вексель
не відноситься до категорії розрахункових документів.

Суд дійшов
невірного висновку про те, що позивач нікому векселі не передавав, оскільки
позивач не надав жодного доказу про те, що після отримання від ВАТ
„Донагромаш" векселів у якості оплати, вони не використовувались у
господарській діяльності позивача.

Апелянт
вказував, що не знайшов свого підтвердження факт викрадання векселів, на що
посилався позивач як на основний привід свого позову.

Суд
необгрунтовано дійшов висновку, що він - ОСОБА_1 не мав права розраховуватися
на отримані векселі шляхом видачі векселів від свого імені. Цей висновок не
ґрунтується на законі.

Посилаючись на
вказане, відповідач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що вона підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з того, що прості векселі на загальну суду
1 408 790 грн. 54 коп., були виписані ТОВ „Донагромаш" 26.03.2004 року
позивачу і за цією ж датою передані останньому на підставі акту
приймання-передачі векселів.

Відповідач ОСОБА_1 придбав векселі у відповідача - ТОВ
„Системний фінансовий менеджер" за договором купівлі-продажу цінних
паперів №Т45/1611/009 від 16.11.2005 р..

4

Як зазначено
позивачем та не оспорюється відповідачем ОСОБА_1 на індосаменті векселів стоїть факсиміле підпису директора
КП „Управління міжрегіонального промислового розвитку".

Індосамент -
передавальний напис, що підтверджує перехід прав за векселем від векселедержателя до іншої
особи ( ст.1 Закону України „Про цінні папери та фондову біржу")

Відповідно до
ст.16 Уніфікованого Закону власник переказного векселя вважається його законним
держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді
індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Ст.12
Уніфікованого Закону передбачає, що індосамент повинен бути написаний на
переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші ( алонжі) Він повинен
бути підписаний індосантом. Індосамент може не містити найменування особи, на
користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта
( бланковий індосамент) В останньому випадку
для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на
звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші ( алонжі)

Відповідно до
ч.3 ст.5 Закону України „Про обіг векселів в Україні" вексель від імені
юридичних осіб підписується власноручно керівником та головним бухгалтером (
якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи), підпис
скріплюється печаткою.

Суд також
посилався на те, що відповідно до ч.2 , 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний його стороною
( сторонами) Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.
Використання при вчиненні право чинів факсимільного відтворення підпису або
іншого аналогу власноручного підпису допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою ігодою сторін, у якій мають міститися
зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Суд виходив з
того, що у судовому засіданні встановлено, що векселі емітувалися позивачу не
як цінні папери, а як розрахункові документи.

Відповідно до
п.2.8 „Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній
валюті", затвердженої постановою Національного Банку України №22 від
21.01.2004 р. під час підписання розрахункового документа не дозволяється
використання факсиміле, а також виправлення та заповнення розрахункового
документа в декілька заходів.

Використання векселедержателем індосаменту
на векселі є необхідною умовою, дотримання якої передбачено при передачі
векселя, як розрахункового документа, наступним векселедержателем.

Суд не прийняв до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_1 стосовного того, що
вимоги відносно власноручного підпису керівника юридичної особи відносяться до
правил виписування векселів та що відповідно до ст.40 Уніфікованого закону при
здійсненні платежу за векселем підписи індосантів не перевіряються.

Суд при цьому виходив з того, що ст.6 Статуту
підприємства позивача передбачено, що управління підприємством здійснює його
директор. Оскільки на векселях стоїть факсиміле підпису директора без
вказування особи, яка його застосувала, суд дійшов висновку, що ані директор
ані будь-яка інша особа позивача не передавала векселі третім особам. За
висновками суду в силу ст.ст.13, 16 Уніфікованого Закону відповідач ОСОБА_1 не
є власником векселів та їх законним держателем, оскільки на векселях відсутній
безперервний ряд індосаментів.

5

Статтею 4 Закону
України „ Про обіг векселів в Україні" передбачено, що видавати переказні
векселі та прості векселі, можна лише для оформлення грошового боргу за
фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК
України волевиявлення учасника правочину має бути

вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд виходив з
того, що у судовому засіданні було встановлено, що позивач є власником
векселів, які нікому не передавав, тобто вільне волевиявлення позивача на
передачу векселів третім особам було відсутнє, а векселі вибули з його
володіння поза його волею. Також суд зазначив, що відповідачем ОСОБА_1 не
надано доказів його права власності на векселі, які є предметом спору.

Суд першої
інстанції посилався на те, що спірні векселі були передані ОСОБА_1 за
цивільно-правовою угодою без вчинення відповідного напису на векселях
-індосаменту, у запису, що міститься на векселі він відсутній, оскільки
виконаний бланковий індосамент та відповідач не є індосантом за вказаними
векселями.

Відповідно до
п.2 договору купівлі-продажу передбачено, шо оплата за прості векселі
проводиться відповідачем ОСОБА_1 (покупець за договором) на розрахунковий
рахунок ТОВ „Системний фінансовий менеджер" ( продавець) за 1408 790, 54
грн. не пізніше 20 банківських днів після підписання договору. Сторонами також
була передбачена можливість здійснення оплати за векселі іншими формами, які не
суперечать діючому законодавству, у тому числі оплата векселями. Відповідач
ОСОБА_1 у своїх
поясненнях зазначив, що покладений на нього за договором обов'язок
розрахуватися за векселі, виконаний шляхом передачі ТОВ „Системний фінансовий
менеджер" векселя від свого імені на суму 1 408 790, 54 грн.

Разом з тим,
вказував суд, Закон України „ Про обіг векселів в Україні" визначає
особливості обігу векселів, який полягає у видачі переказних та простих
векселів, здійснення операцій з векселями та виконання вексельних зобов'язань у
господарській діяльності. Як вбачається з вексельного законодавства,
зобов'язуватися та набувати права на переказним
та простим векселем на території України можуть юридичні особи, а також
фізичні особи ( суб'єкти підприємницької діяльності). Тобто фізична особа, яка
не зареєстрована у встановленому порядку як суб'єкт господарської діяльності на
час імітування векселя - не має права виступати векселедавцем.

Суд вказував, що
купівля векселів на вказану суму, виписування від свого імені векселя, є
господарськими операціями, здійсненням яких мають право займатися зареєстровані
у встановленому порядку суб'єкти господарювання.

За висновками
суду ОСОБА_1 не може вважатися законним векселедавцем простого векселя,
оскільки суду не надано доказів того, що він зареєстрований як суб'єкт
господарювання, тобто, зобов'язання по розрахунках за векселі, покладене на
відповідача - ОСОБА_1 оспорюваним договором, не може вважатися виконаним
належним чином.

Суд також
зазначав, що відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК
України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені ч.ч.1-3 ст.203 ЦК, де йдеться про те, що зміст правочину
не може суперечити ЦК України,
іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.

Суд вказував, що відповідач ОСОБА_1 без достатньої
правової підстави заволодів векселями, оскільки векселі вибули з володіння
позивача поза його волею, відповідачі не мали права відчужувати векселі, а
значить не можуть бути власниками цих векселів.

6

З урахуванням
наведеного суд зробив правовий висновок про те, що договір купівлі-продажу векселів укладений відповідачами,
не відповідає вимогам цивільного законодавства і є недійсним.

Однак погодитись
з такими висновками районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно
застосував норми матеріального закону.

Апеляційний суд
вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому
суд апеляційної інстанції на підставі п.п.3,4 ст.309 ЩІК України рішення суду
першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом
апеляційної інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і сторонами
не заперечується, що 16 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ „Системний
фінансовий менеджер" було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів
№Т 45/1611/009- простих векселів на загальну суму 1 408 790 грн. 54 коп.

Доводи позивача,
які суд першої інстанції прийняв до уваги, що договір купівлі-продажу векселів
не відповідає вимогам закону через те, що на індосаменті векселів стоїть
факсиміле підпису директора КП „УМПР", є неспроможними через їх
невідповідність вимогам закону.

Згідно до ч.3
ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції не врахував, що вказані обставини були предметом
судового розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій. В
ухвалі Апеляційного суду Донецької області від 1 березня 2007 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ „Донагромаш" про відшкодування шкоди та
стягнення вексельної заборгованості, йдеться про те, що з оригіналів векселів,
які є предметом договору купівлі-продажу, що оскаржується, вбачається, що вказані
векселі були видані ТОВ „Донагробанк", підписані власноручно його
директором Фомічовою Н.І. та скріплені печаткою. Посилання на те, що векселі
оформлені без дотримання вимог ч.3 ст.5 Закону України „ Про обіг векселів в
Україні", оскільки індосамент ( передавальний напис) зроблено не
власноручно директором Чащіним Ю.С., а на ньому стоїть факсиміле, скріплене
печаткою підприємства, не може бути прийнято до уваги, оскільки ця вимога
відноситься до порядку виписки векселів, а не до порядку вчинення напису про передачу
векселя - індосаменту. До того ж, наказ про оплату векселів було видано самим
позивачем.

Відповідно до
ч.3 ст.40 „Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі" той, хто здійснює платіж при
настанні строку платежу, вважається таким, хто належним чином виконав
своє зобов'язання, якщо він не допустив грубу необережність або з його боку не
було обману. Він зобов'язаний перевірити правильність послідовного ряду
індосаментів, але не підписи індосантів.

Доводи позивача
про те, що те було перевірено послідовний ряд індосантів, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки у даному випадку мав місце бланковий індосамент,
тобто без зазначення особи, якою має бути здійснено виконання і в таких
випадках закон не вимагає перевіряти послідовний ряд індосаментів. При
бланковому індосаменті будь-яка особа може пред'явити вексель для оплати.

У ст.16
„Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі" відсутня
вимога щодо власноручного підпису індосанта на передатному напису.

У судовому засіданні не встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 допустив грубу необережність, або з його боку мав місце обман.

7

З огляду на
викладене висновки суду про те, що договір купівлі-продажу не відповідає
вимогам закону через те, що в ньому відсутній власноручний підпис керівника
підприємства на індосаменті, а є лише підпис у вигляді факсиміле, не
ґрунтуються на законі.

Також не
ґрунтується на законі висновок суду першої інстанції про те, що векселі є
розрахунковими документами і тому відповідно з п.2.8 Інструкції про без облікові
розрахунки в Україні у національній валюті, затвердженої постановою НБУ №22 від
21.01.2004 р. при підписанні розрахункових документів використання факсиміле не
допускається. Такий висновок є невірним, оскільки до порядку виписки векселів
та оформлення передатного напису вимоги вказаної Інструкції не застосовуються.

У п.1.2 названої
Інструкції передбачено, що Інструкція визначає загальні правила та стандарти
розрахунків юридичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території
України, які здійснюються за участю банку.

У п. 1.4
Інструкції міститься тлумачення поняття „розрахунковий документ" , де
вказано, що це документ на паперовому носії, який містить доручення чи/або
вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок одержувача.

Крім того, у
п.1.13 Інструкції наведено перелік розрахункових доцентів (меморіальний
документ, платіжна доручення, платіжна вимога-доручення, платіжна вимога,
розрахунковий чек, акредитив), а також зазначено, що використання векселів та
спеціальних платіжних засобів, а саме платіжних карток , регулюється
законодавством України.

З огляду
конструкції п.9.5 Інструкції , де вказано „...після складання акту звірки
взаємної заборгованості в строки, передбачені законодавством України, сторона,
на користь якої склалось кредитне сальдо взаємних зобов'язань, виписує
розрахунковий документ (платіжне доручення, вимогу-доручення) або оформляє
вексель" можна зробити висновок, що вексель не відноситься до категорії
розрахункових документів.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те,
що позивач спірні векселі нікому не передавав.

Відповідно до
вимог, викладених у ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином,
позивач зобов'язаний був довести, що після отримання від ВАТ „Доііагромаш"
векселів у якості оплати, вони не використовувались у господарській діяльності позивача. Тобто вказаними векселями не
провадилась оплата, векселя до теперішнього часу перебувають на бухгалтерському
та податковому обліках як активи
підприємства. Між тим, жодного докачу на підтвердження наявності векселів
на обліку підприємства позивачем надано не було.

Однією з підстав для визнання договору купівлі-продажу векселів недійсним суд
першої інстанції визнав відсутність індосаменту про передання векселів саме
відповідачу ОСОБА_1. Однак
такий висновок не відповідає нормам матеріального права.

Так, відповідно до ч.2 ст.13 Уніфікованого закону про
перевідні векселі і прості векселі індосамент може не містити зазначення особи,
на користь якої він зроблений, або він може
містити лише один підпис індосанта (бланковий індосамент). Згідно з
роз'яснень, що містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про
деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" від
8 червня 2007 р. №5 вбачається, що згідно зі статтями 16,77 Уніфікованого
закону особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем,
якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній із них є бланковим.... Якщо
останній індосамент є бланковим або

8

на пред'явника (тобто в ньому не зазначено особу, що
отримує вексель), законним векселедержателем
такого векселя вважається особа, що придбала вексель за бланковим
індосаментом.

Не можуть бути
визнані обгрунтованими висновки суду про те, що відповідач ОСОБА_1, придбавши за
договором купівлі-продажу векселі, не мав права
розраховуватись за них шляхом видання векселя від свого імені з посиланням на те,
що він не є суб'єктом господарювання. Тобто суд дійшов висновку про те, що
фізична особа не є суб'єктом підприємницької діяльності і тому не набуває
векселеспроможності. Однак такий висновок суперечить вимогам ст.3 Закону
України „ Про обіг векселів в Україні", де йдеться про те, що
зобов'язуватися та набувати права за переказними і простими векселями на
території України можуть юридичні та фізичні особи, а статтею 5 вказаного
Закону передбачений порядок видачі векселів саме фізичною особою.

Доводи позивача,
які суд першої інстанції визнав встановленими про те, що спірними векселями
відповідач ОСОБА_1 заволодів без достатньої правової підстави, оскільки векселі
вибули з володіння позивача поза його волею, апеляційний суд вважає
неспроможними через їх недоведеність.

Посилання
позивача на ту обставину, що векселі були викрадені в нього невідомими особами,
не можна вважати доведеними. Надана позивачем на підтвердження цієї обставини
копія постанови органу досудового слідства від 09.07.2007 року про порушення
кримінальної справи за фактом крадіжки чужого майна, яке належить КП УМПР"
апеляційним судом не може бути прийнята до уваги як доказ цієї обставини з
таких підстав.

Зі змісту
вказаної постанови вбачається, що в період часу з 01 січня 2005 р. по 20 лютого
2005 р. у денний час невстановлена слідством особа з приміщення КП „УМПР",
умисне, з корисливих намірів, таємно здійснила крадіжку цінних паперів, а саме
простого векселя №84 від 26.03.2004 р. на суму 50000 грн., чим
завдала підприємству шкоду на вказану суму.

Отже, у
постанові йдеться про порушення кримінальної справи за фактом крадіжки тільки
одного векселя і відносно відповідача справа не порушувалась.

Надана позивачем
у суді апеляційної інстанції копія ухвали Київського районного суду м. Донецька
від 12 жовтня 2007 року про скасування рішення цього ж суду від 21.11.2006 р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ „Донагромаш" про відшкодування шкоди та стягнення заборгованості за векселями та про
перегляд цього рішення за ново виявленими обставинами не може бути прийнята
до уваги, оскільки вона не має правового значення для вирішення справи по суті.

Разом з тим,
доводи апеляційної скарги про те, що, позивач не є стороною угоди
купівлі-продажу векселів і тому не має права пред'являти цей позов, а також про
те, що підприємство ВАТ „Системний фінансовий менеджер" ліквідовано без
правонаступника і за таких обставин справа підлягає закриттю на підставі п.7
ст.205 ЦПК України апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки вони не
ґрунтуються на законі.

З урахуванням
наведеного, керуючись ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ст.309, 313,316,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 13 липня 2007 року скасувати, ухваливши
нове рішення.

9

У задоволенні позову комунального підприємства „Управління міжрегіонального промислового розвитку" до ОСОБА_1 та товариства з
обмеженою відповідальністю „Системний фінансовий менеджер", тертя особа на
боці позивача ТОВ „Донагромаш" про визнання
недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів та витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене протягом двох
місяців з моменту набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.