Справа № 22ц-6416/2007                                  Головуючий
у суді 1 інстанції: Самоткан
Категорія   21                                                      Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

10 жовтня 2007 року              Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Перцової В.А.

Суддів:                        Козлова С.П., Можелянської З.М.

При секретарі:            Білоус
A.M.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Тернівка про стягнення
недоплаченої страхової виплати одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Тернівка і просив стягнути з відповідача на його користь недоплачену страхову
виплату одноразової допомоги у сумі 91 134 грн. 50 коп.

В обгрунтування
позовних вимог позивач посилався на те, що у зв'язку із травмою, отриманою на
виробництві у 1984 році, згідно висновку МСЕК від 05 березня 2003 року йому
було встановлено 15 % втрати професійної працездатності. Відповідно до висновку
МСЕК від 31 серпня 2006 року йому було
також встановлено 50 % втрати професійної працездатності внаслідок
професійного захворювання. Але при нарахуванні одноразової допомоги за повторне
ушкодження здоров'я відповідач, на порушення вимог закону, обмежив її розмір
чотирикратним розміром граничної суми заробітної плати, з якої справляються
внески до Фонду і недоплатив йому вищезазначену суму.

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду від 15 березня 2007 року позов задоволено.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати рішення суду з тих підстав, що висновки
суду не відповідають вимогам норм матеріального права і судовій практиці по
справам даної категорії.

При розгляді справи судом встановлено, що висновком МСЕК від 05 березня
2003 року позивачеві вперше встановлено 15 % втрати професійної працездатності у
зв'язку із отриманою травмою.

Під час
повторного освідчення 31 серпня 2006 року висновком МСЕК ОСОБА_1 встановлено 65
% втрати професійної працездатності безстроково; з них 15 % по травмі повторно
та 50 % у зв'язку із професійним захворюванням - пиловий бронхіт, емфізема
легень первинно.

Постановою
Відділення від 23 листопада 2006 року позивачеві було призначено страхову
виплату одноразової допомоги за 50 % збільшення ступеня втрати професійної
працездатності у зв'язку з повторним ушкодженням здоров'я з обмеженням її
розміру до 20 200 грн., що не перевищує чотирикратного розміру граничної суми
заробітної плати, з якої справляються внески до Фонду.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у зв'язку з повторним встановленням МСЕК вищого ступеня
втрати

2

стійкої професійної працездатності не передбачає
можливості обмеження суми одноразової допомоги чотирикратним розміром граничної
суми заробітної плати.

З таким
висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не грунтується на вимогах
зазначеного закону.

Абзац 1 ч. 2 ст.
34 цього Закону визначає порядок визначення суми одноразової страхової допомоги
потерпілому при стійкій втраті працездатності внаслідок нещасного випадку чи
професійного захворювання. При цьому встановлено обмеження, що розмір
одноразової виплати не може перевищувати чотирикратного розміру граничної суми
заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків. Розмір граничної суми заробітної плати
(доходу) щорічно визначається Верховною Радою України про затвердження
Державного бюджету.

Абзац 2 ч. 2 ст.
34 Закону встановлює порядок перерахунку одноразової страхової виплати при зміні ступеня працездатності. При
цьому виплачується різниця між фактично сплаченою одноразовою страховою
виплатою і новим розміром цієї виплати.

Абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону не є спеціальною нормою стосовно абзацу 1 цієї
частини, тому в даному випадку не застосовується правило про
відміну дії загальної норми спеціальною.

Норма абзацу 2
ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює новий розмір і нові правила визначення розміру
одноразової допомоги, а лише передбачає порядок перерахунку вже раніше
визначеного розміру. Тобто, абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює іншого
порядку визначення розміру допомоги, а лише порядок його перерахунку при зміні
ступеня працездатності. Тому, обмеження граничного розміру одноразової
страхової виплати встановлене абзацом 1 ч. 2 ст. 34 Закону, повинно
застосовуватись і при перерахунку розміру допомоги.

За таких
обставин висновок суду про те, що одноразова допомога позивачу повинна бути
виплачена відповідачем у повному обсязі заподіяної шкоди на підставі закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", не грунтується на вимогах законодавства.

Тому, апеляційний
суд вважає, що оскільки оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного
вирішення справи, воно підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення
про відміну в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Тернівка задовольнити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду від 15 березня 2007 року скасувати.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Тернівка про
стягнення недоплаченої страхової виплати одноразової допомоги відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення; може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з цього часу.