Справа
№22-ц-2119-07                    Головуючий
уі інстанції Лисюк О.Д.
01, 11, 13                                     Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28  серпня
2007  року колегія  суддів судової палати в цивільних  справах

Апеляційного
суду Київської області в складі:

головуючого  Приходька
К.П.

суддів
Березовенко Р.В.,  Оношко Г.М. ,

при секретарі
Сторожук І.П.

розглянула
у  відкритому  судовому засіданні в м.   Києві
цивільну  справу

за   апеляційною скаргою       ОСОБА_1
на  рішення

Баришівського
районного  суду  від  20
листопада  2006 року у    справі
за

позовом    ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3     про визнання договору дарування

частково
недійсним.

Заслухавши
доповідь судді Апеляційного суду  ,  перевіривши матеріали справи   та доводи апеляційної скарги,  колегія суддів1,  -

встановила:

У серпня 2006 року позивачка звернулася до
суду з названим позовом.  Позовні вимоги
обґрунтовувала тим,  що її батькам
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належав будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати. Після
смерті матері позивачка прийняла спадщину на 1 / 4 частину будинку шляхом
вступу в управління та володіння спадковим майном.

Після
смерті матері батько одружився з відповідачкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 батько
ОСОБА_4 помер,  після його смерті
відкрилася спадщина на 3 / 4 частини будинку. Позивачка також прийняла спадщину
на 3 /8 частини будинку шляхом вступу в управління та володіння спадковим
майном,  а всього її частка в праві
власності на будинок 5 /8 частин ./1/4
+3/8 =5 /8/.

Проте
відповідачка оформила весь будинок на своє ім"я,  а у серпні 2006 року позивачка
дізналася,  що відповідачка у листопаді
2002 року подарувала весь спадковий будинок
ОСОБА_3.

Посилаючись
на те ,  що відповідачка успадкувала лише
3 /8 частини будинку ,  просила визнати
частково недійсним договір дарування,  укладений
між ОСОБА_2,  та ОСОБА_3,
визнати за нею право власності на 5/8 частин
будинку,  за ОСОБА_3- право власності
на 3/8 частини будинку.

Рішенням
Баришірського районного суду від20 листопада 2006 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду,  посилаючись на його незаконність,  невідповідність висновків суду обставинам
справи та ухвалити нове рішення.

Перевіривши
матеріали справи в порядку с
т. 303 ЦПК України,  колегія суддів
дійшла висновку ,  що апеляційна скарга
"не підлягає задоволенню з таких підстав.

За
правилами с т. 215
ЦКУкраїни,  підставою недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною/сторонами/
вимог,  які встановлені частинами
першою-третьою,  п"ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена законом.  Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом,  але одна із сторін
або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,  встановлених законом,  такий правочин може бути визнаний судом
недійсним /оспорюваний правочин/.

Постановляючи
рішення ,  суд правильно виходив з
того,  що батькам позивачки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на праві власності належав будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати
позивачки. Спадщини після смерті матері позивачка не приймала. Після смерті
дружини батько позивачки зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2
помер батько позивачки ОСОБА_4 Спадщину після його смерті прийняла відповідачка
ОСОБА_2,  котра 11 грудня 1990 року одержала
в Баришівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на
спадщину за законом на весь будинок після смерті ОСОБА_4 /а.с. 25./ Вказане
свідоцтво про право на спадщину    не
визнане недійсним.

27 листопада
2004 року     між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений та  нотаріально
посвідчений     договір дарування ,  згідно з яким ОСОБА_2  подарувала ,      а
ОСОБА_3 прийняв у дар      спірний
будинок./ а.с.  27-28/. Договір дарування
оформлений у відповідності з вимогами закону .

Доводи позивачки
про те ,  що відповідачка ОСОБА_2 не є
власником цілого будинку,  після смерті
свого чоловіка прийняла спадщину лише на 3/8 частини будинку ,  тому могла подарувати лише З/ 8 частини,  а позивачка прийняла спадщину після смерті
матері та батька,  і за нею має бути
визнано право власності на 5 / 8 частин будинку,  в цій частині договір дарування має бути
визнаний недійсним ,  спростовуються
матеріалами справи ,  в тому числі
свідоцтвом про право на спадщину
за   законом     № 2790,
виданим   Баришівською державною

нотаріальною конторою 11 грудня 1990 року/реєстр №4/,  поясненнями в позивачки в судовому засіданні
про те ,  що спадщини після смерті матері
діти не приймали,  все майно залишилося
батькові; що після смерті батька вона та брат на виклик нотаріуса не пішли до
нотаріальної контори,  бо між ними- та
відповідачкою були хороші відносини,
вони не хотіли їх псувати,  вірили
ОСОБА_2. У 1990 році весь будинок був оформлений на відповідачку,  позивачка не оспорювала цього ,  бо вважала ОСОБА_2 матір"ю,  остання обіцяла скласти на неї заповіт ,  склала його у 1992 році.

За
наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те
,  що підстав для визнання договору
дарування частково недійсним немає та ухвалив законне і обґрунтоване рішення
про відмову в позові.

Доводи
апеляційної скарги про те ,  що
.позивачка прийняла спадщину як після смерті матері,  так і після смерті батька шляхом вступу в
управління та володіння спадковим майном спростовуються матеріалами справи
,  в тому числі поясненнями самої
позивачки про те ,  що спадщини після
смерті матері вона не приймала ,  а -на
спадщину після смерті батька не претендувала ,
не бажаючи псувати хороших відносин,
що склалися між нею та мачухою ,
тому погодилася ,  щоб весь
будинок успадкувала ОСОБА_2,  котра
обіцяла скласти на користь позивачки заповіт,
що у 1990 році ОСОБА_2 оформила на своє ім"я право власності на
весь будинок,  що позивачка просила
відповідачку подарувати їй будинок ,
проте остання    відмовилася.

Ці ж
обставини підтвердила свідок ОСОБА_6,
котра пояснила що позивачка говорила їй про те,  що ОСОБА_2 оформила право власності на весь
будинок на себе ,  " все рівно воно
буде її".

Свідоцтво
про право на спадщину за законом від 11 грудня 1990 року на ім"я
відповідачки   ОСОБА_2 неоспорене   і не визнане недійсним.

Інші
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду ,  викладених у рішенні.

Суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  підстав для  його скасування немає.

Керуючись с т.
ст.  308,  315 ЦПК України,  колегія суддів ,  -

ухвалила:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1
відхилити.    Рішення
Баришівського  районного  суду
від  20     листопада 2006 року    залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена-в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.