Справа № 22-6457/2007
рік                           Головуючий у
1 інстанції Хомченко Л.І.
Категорія    34                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої
Новикової Г.В. суддів Маширо О.П.,
Лісового О. О. при секретарі Стефановій І.М.  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Донецьку цивільну справу по апеляції ОСОБА_1на рішення Калінінського
районного суду м. Гордівки від 7 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2 про розподіл майна та визнання права власності на квартиру,

установив:

До
апеляційного суду звернулась ОСОБА_2 з апеляційною скаргою на рішення
суду,  яким були частково задоволені її
позовні вимоги та визнане за нею право власності на 1/3 частину спірної
квартири.

Суд виходив
з того,  що відповідач до реєстрації
шлюбу мав у власності однокімнатну квартиру,
яку під час шлюбу сторони обміняли на 4-кімнату з доплатою у 3 300 грн.

Враховуючи
матеріальне становище сторін на час обміну квартир,  розмір проведеної доплати,  а також той факт,  що обміняна однокімнатна квартира була
власністю відповідача,  суд встановив
частку позивачки у цій спільній сумісній власності як 1/3,  а відповідача - 2/3.

В
апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду,  оскільки вважав його необгрунтованим,  таким,
що постановлене з порушенням вимог матеріального права.

Зокрема
вважає,  що майно,  яке було Придбане подружжям під час
шлюбу,  є їхньою сумісною власністю
незалежно від доходів та матеріального становища кожного із подружжя.

Крім
того,  вважає,  що суд безпідставно прийняв до уваги той
факт,  що позивач мав до шлюбу
однокімнатну квартиру,  яку вони потім
обміняли на 4-кімнату,  оскільки
4-кімнатна квартира придбана ними під час шлюбу,  тому вони мають рівні права на неі а у разі
розподілу їхні частки мають бути рівними.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши матеріали
справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу слід задовольнити
частково,  рішення суду скасувати та
ухвалити нове,  з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  сторони
з 27 квітня 1985 року по 10 жовтня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі
(а.с. 2, 3).

В період
шлюбу 3 березня 2000 року за договором міни сторони придбали 4-кімнатну
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5),  обмінявши
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2,  яка
належала на праві власності відповідачу ОСОБА_2

Згідно
зі з ч.1  ст. 60 СК України майно,  набуте подружжям за час шлюбу,  належить дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Однак
заінтересована особа може довести,  що
майно або його частина було придбане нею до шлюбу,  тоді це майно або його частина не будуть вважатись
спільним майном подружжя.

З
договору міни вбачається,  що та однокімнатна
квартира,  яка стала предметом міни,  належала на праві власності відповідачу
ОСОБА_2у на підставі договору дарування від 28 жовтня 1994 року (а.с. 5),  тому набута сторонами у шлюбі спірна квартира
не може бути спільною сумісною власністю сторін,  оскільки містить у собі частину особистої
власності відповідача.

З
договору міни вбачається,  що вартість
однокімнатної квартири відповідача складала на час укладання договору міни 7
081 грн.,  а вартість придбаної
4-кімнатної квартири на той час була 19 688 грн.,  тоді за спільні кошти сторін була куплена
частина спірної квартири вартістю 12 607 грн. (19 688 грн. - 7 081 грн. = 12
607 грн.).

Саме
частина придбаної квартири вартістю 12 607 грн. і є спільною власністю
подружжя. Сторони мають рівне право у цій спільній власності - по 6 303 грн. 50
коп. (12 607 грн. : 2 = 6 303 грн. 50 коп.).

Оскільки
предметом міни була власна квартира відповідача вартістю 7 081 грн.,  його частка у загальній вартості набутої
квартири становила на час укладання договору міни 13 384 грн. 50 коп. (7 081
грн. + 6 303 грн. 50 коп. = 13384 грн. 50 коп.).

Виходячи
з наведеного розрахунку,  ідеальні частки
сторін у спірній квартирі становлять: у позивачки - 32% або 8/25,  у відповідача - 68% або 17/25.

Апеляційний
суд не може прийняти до уваги довід апеляційної скарги про рівність часток
сторін у придбаному майні,  оскільки
частка відповідача має бути збільшена за рахунок вкладеного ним особистого
майна.

Таким
чином,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу слід задовольнити частково,  оскаржуване рішення суду скасувати та
ухвалити нове,  яким частково
задовольнити позовні вимоги позивачки.

Керуючись  ст.  ст.
309,  313,  316 ЦПК України,  апеляційний суд

вирішив :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Калінінського районного суду м. Горлівка від 7 червня 2007 року скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_1задовольнити частково та визнати за ОСОБА_1 право власності на
32% або 8/25 квартири АДРЕСА_1  а за
ОСОБА_2 визнати право власності на 68% або 17/25 квартири АДРЕСА_1.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.