РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 вересня 2007 року                                                                                       м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької
області у складі:

головуючого : Іващука В.А., суддів :
Ковальчука О.В., Колоса С.С., при секретарі: Цехмістер О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання запису в
інвентарній справі БТІ, визнання права власності на 1/2
будинку, визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Літинського районного суду Вінницької області
від 24 грудня 2004,

встановила:

У вересні 2004 року ОСОБА_1., ОСОБА_2. звернулись в суд із позовом до ОСОБА_3 в якому ставлять питання про визнання
за ними права приватної власності на 1/2
частину будинковолодіння по АДРЕСА_1, визнання незаконним свідоцтва про право приватної власності в порядку
спадкування від 26 травня 2003 року
на ОСОБА_3 на будинковолодіння по АДРЕСА_1 та присадибну ділянку, про
зобов'язання Літинського бюро технічної інвентаризації
внести зміни в інвентарну справу в частині реєстрації спірного будинку в
реєстрі за №3-650, зареєструвавши власниками 1/2 будинку ОСОБА_1та ОСОБА_2. в рівних долях. Просили
поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом прав.

Зазначили, що в ІНФОРМАЦІЯ_1помер їх батько ОСОБА_3., який мав на праві власності 1/2 частину будинку АДРЕСА_1. На той час вони були неповнолітні тому спадщину прийняла їх матір - ОСОБА_4., а батькова матір - ОСОБА_5
відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_4

Справа №22-1926    2007 рік       Категорія: 5     Головуючий у суді першої інстанції Білик
Н.В.

Суддя-доповідач: Івашук В.А.

2

Батькова матір проживала поАДРЕСА_2, була там прописана. Померла вона ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказують, що остання отримала свідоцтво про право власності на спірну частину будинку
неправомірно, оскільки воно видано на підставі рішення Літинської райради №96
від 16 червня 1988 року, що носить загальний характер. В
інвентарній справі помилково зареєстрована власником спірної
частини будинку ОСОБА_5

Зазначили, що
відповідач після смерті матері - ОСОБА_5 розпоряджається
спадщиною, отримав відповідне свідоцтво 26 травня 2003 року та останні 3 роки не допускає їх до хати, права на
яку їх позбавлено через невідповідність
запису в інвентарній справі та з вини нотаріуса.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 24 грудня

2004 року позов задоволено. Вирішено:

Визнати заОСОБА_1 та ОСОБА_2. право власності в порядку

скасування  на
1/2 житлового  будинку АДРЕСА_1

Визнати недійсним свідоцтво про право власності в порядку спадкування від 26 травня 2003 року на ім'я ОСОБА_3 на 1/2 будинку
поАДРЕСА_1

Зобов'язати Літинське БТІ внести зміни в інвентаризаційну справу №3-650 на будинковолодінняАДРЕСА_1 записавши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 власниками 1/2 будинку в рівних долях.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що причина пропуску строку позовної давності є поважною, тому порушене право
підлягає захисту.

Відповідач ОСОБА_3. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають значення для справи, неповне
з'ясування обставин, що мають значення для справи,
порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та
закрити провадження у справі.

Представник позивачів просив апеляційну скаргу відхилити , а рішення суду залишити без змін, посилаючись на безпідставність та
необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну
скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові з наступних
підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 не була власником спірної частини будинку по АДРЕСА_1, а
свідоцтво про право власності на цю частину будинку
ОСОБА_5 отримала безпідставно при проведенні
інвентаризації житла згідно рішення виконкому райради №96 від 16 червня 1988 року. Власником спірної частини будинку був ОСОБА_3. і після його смерті позивачі    прийняли
спадщину фактично

3

вступивши
в управління та володіння, оскільки робили ремонт в будинку, розпорядились
урожаєм, доручили своєму представнику доглядати за будинком у їх відсутність.
Оскільки ОСОБА_5 від спадщини після смерті ОСОБА_3 (її сина) відмовилась
(а.с.14), то позивачі вважали, що будинок є їх власністю і перешкод їм ніхто не
чинив аж до 2000 року.

Ухвалюючи
рішення суд першої інстанції поновив строк позовної давності та при цьому
виходив із того, що причина пропуску строку позовної давності є поважною і
порушене право підлягає захисту оскільки про заповіти та свідоцтва про право
власності на спірну частину будинку в порядку спадкування позивачі не знали.
Про порушення права дізнались в 2000 році.

Проте з такими
висновками погодитись не можна. Такі висновки не відповідають обставинам
справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального
права.

Із матеріалів
справи вбачається, що спадщина відкрилася після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2
(свідоцтво про смерть -а.с.20).

Статтею 549 ЦК УРСР визнавалося, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи
подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Позивачі не
довели, що їх мати чи вони самі прийняли цю спадщину, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази щодо цього.

Висновок суду, щодо
прийняття ними спадщини не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Відмова від
спадщини ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 (матері позивачів) після смерті ОСОБА_3
(а.с.14) не є таким доказом оскільки особа на користь якої відмовилась від
спадщини ОСОБА_5 не прийняла спадщини.

Доводи
позивачів, які суд прийняв до уваги, а саме, що вони прийняли спадщину фактично
вступивши в управління та володіння, оскільки робили ремонт в будинку,
розпорядились урожаєм, доручили своєму представнику доглядати за будинком у їх
відсутність не підтверджені доказами у справі.

Доводи позивачів
також спростовуються судовим рішенням Літинського районного суду Вінницької
області від 25 березня 2004 року (а.с.52 -53) згідно якого у позові їх матері -
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на
житловий будинокАДРЕСА_1, про визнання права власності 1/2 вказаного будинку,
продовження строку позовної давності та інші, відмовлено.

4

У судовому рішенні встановлені обставини,
зокрема про те, що ОСОБА_4. після смерті ОСОБА_3 спадщини, а саме У2
спірного будинку не приймала.

Відповідно ст.550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини,
встановлений статтею 549 цього Кодексу, може
бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що позивачам вказаний строк
судом не продовжувався.

За встановлених обставин підстав для продовження строку прийняття спадщини
не вбачається.

Разом із цим позивачі ставили питання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом прав ( зі змісту цієї
їх вимоги - питання про поновлення строку позовної давності
відповідно правил ст.ст. 71, 80 ЦК УРСР).

За змістом
вказаних вище норм ЦК
УРСР, якщо пропущений шестимісячний строк не
буде продовжений, то пропуск строку, встановленого ст.71 цього Кодексу, не має значення оскільки для
вирішення безпідставних вимог строку давності не встановлено.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає за безпідставністю вимог.

Суд першої інстанції не звернув на це уваги, зробив висновки які не відповідають обставинам справи та неправильно застосував
норми матеріального права.

Відповідно ч.1 п.п.3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення
є невідповідність висновків суду обставинам справи та
порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або
процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги щодо > невідповідності висновків суду обставинам справи
колегія суддів знайшла обґрунтованими.

Виходячи із зазначеного, рішення суду залишатись в силі не може та підлягає скасуванню з ухваленням нового-рішення про
відмову у позові.

Вимоги апеляційної скарги про закриття провадження у справі не можуть бути задоволеними оскільки ст.310 ЦПК України, якою
визначені підстави для скасування рішення із закриттям
провадження у справі, не містить таких підстав на які
посилається апелянт.

На підставі викладеного, керуючись 303, 307.ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316
ЦПК України, колегія суддів,

5

вирішила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Літинського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2004 у цій справі
скасувати. Ухвалити нове:

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання запису в інвентарній справі БТІ, визнання права власності на 1/2
будинку, визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадкове
майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Літинського районного суду
Вінницької області від 24 грудня 2004 року відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення та протягом двох місяців може бути
оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України.