Справа № 2ц-5951/2007                            Головуючий в суді 1
Ходирєва I.B. Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

06
листопада 2007 року                                                    колегія
суддів судової палати у

цивільних
справах апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого
судді   Свинцової Л М

Суддів                                                  Савченко ВО.,  Карташова О.Ю.,

При
секретарі.                                   Малошонок
0.0,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Луганської
області в м.  Луганську апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення місцевого Антрацитівського міськрайонного суду Луганської
області від 21 серпня 2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про встановленні межи суміжних земельних ділянок,  наданих у користування,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
місцевого Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 21 серпня
2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволеніп повністю.

Встановлено
межі суміжних земельних ділянок,  наданих
у користування ОСОБА_2
та ОСОБА_1 для обслуговування житлових будинків,  за адресою. АДРЕСА_1,  відновивлено межі у вигляді прямої лінії між
крапками "6»,  «7»,  «18»на кадастровому плані,  складеному Антрацитівським міським відділом
Луганської регіональної філії центру державного земельного кадастру,  тобто межу відновлено у тому вигляді,  якою вона була до 3 травня 2006 року. З
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті понесені нею витрати у сумі 116грн.

ОСОБА_1 не погодився з
цим рішенням та звернувся з апеляційною скаргою,  в якій просив рішення скасувати та ухвалити
нове рішення. У суді апеляційної інстанції відповідач уточнив зміст
резолютивної частини апеляційної скарги,
просив ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог
позивачки.

У
доводах апеляційної скарги відповідач посилався на незаконність оскаржуваного
рішення.

На думку
апелянта суд не прийняв на увагу,  що за
договором купівлі-продажу від 02.07.1991 року
відповідач купив у ОСОБА_3 АДРЕСА_2.   У  цьому  договорі
вказано  розмір  земельної
ділянки,    що закріплена за
будинком відповідача - 1402 кв. Метри.

Відповідно
до  ст.
158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельний спір
в межах населених пунктів відносно меж земельних ділянок,  які знаходяться в користуванні та у власності
громадян,  а також додержання громадянами
правил добросусідства.

Заперечень на
апеляційну скаргу не надходило.

Суд
першої інстанції,  розглядаючи дану
справу по суті,  встановив,  що сторони є суміжними землекористувачами.

Позивачка
ОСОБА_2 надала земельно-кадастрову документацію та просить відновити межу своєї
земельної ділянки,  яка була встановлена
колишніми землекористувачами,  і існувала
раніше,  тобто до 03.05.2006 року.

За
договором дарування від 16.06.2005 року позивачка одержала у дар АДРЕСА_2. Цей
будинок розташований на земельній ділянці,
площа якої не зазначена. У договорі вказано,  що така площа буде визначена у державному
акті на право власності на землю.

Відповідач
ОСОБА_1 придбав
АДРЕСА_2 у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.1991 року.

ОСОБА_3
згідно рішенню виконкому Н.Нагольчицької селищної Ради № 153 від 18.06.1991
року оформив право власності на будинок,
за будинком закріплено земельну ділянку площею 1492 кв.м.

Суд
першої інстанції дійшов висновку,  що
ОСОБА_3 спочатку провів відчуження будинку відповідачеві,  а потім оформив своє право власності на цей
будинок.

З
архівних довідок № 03/257 від 29.06.2006 року видно,  що в архівних документах Нагольчіцької
селищної Ради відомостей про виділення земельних ділянок під будівництво
будинків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 нема.

З
наданих суду первинних генеральних планів земельної ділянки. схематичного плану
будівництва кварталу вул.  Кірова ,  плану земельної ділянки в технічному плані на
житловий будинок позивачки,  свідчень
свідків ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7 витікає,  що до 03.05.2006 року суміжні співвласники користувалися
спірними земельними ділянками,  межа між
якими проходила у вигляді прямої лінії,
що в кадастровому плані співпадає з крапками 6,  7,  18.

Рішенням
Н.Нагольчицької селищної Ради № 3/2 від 05.06.2006 року позивачці для
обслуговування житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_2у приватну
власність передана земельна ділянка площею 0, 1432 з пропозицією оформити
державний акт на право приватної власності на землю.

В
процесі тривалого користування земельними ділянками ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розміри і
межі цих ділянок визначилися довільно за погодженням сторін.

Зсув
межі земельної ділянки у бік земельної ділянки позивачки,  а не у бік іншої земельної ділянки іншого
суміжного користувача відповідач ОСОБА_1
пояснив тим,  що сусід зліва
встановив стаціонарну межу,  а позивачка
зможе збільшити розміри своєї ділянки за рахунок земель загального
користування,  оскільки її ділянка є
крайньою.

Акт,  складений погоджувальною комісією
Н.Нагольчіцької селищної Ради від 22.05.2006 року про встановлення межі між спірними
земельними ділянками не може бути покладений в основу рішення,  оскільки складений без прив'язки до
місцевості або земельно-кадастрової документації.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідача,  обговоривши доводи апеляційної скарги,  законність та обгрунтованість оскаржуваного
рішення,  вважає апеляційну скаргу
такою,  що не підлягає задоволенню за
наступних підстав.

Пунктом   3     ст.     158   ЗК   України   передбачено,     що
органи   місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок,
що  перебувають у  власності
і  користуванні  громадян,
та додержання    громадянами    правил
добросусідства,     а    також
спори    щодо розмежування меж
районів у містах.

Згідно з
п.2  ст.
124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини,  що виникають в державі.

Отже,  виходячи з цього,  земельні спори,  підвідомчі органам місцевого
самоврядування,  коли сторони звернулися
безпосередньо до суду за вирішенням такого спору( незалежно від того,  розглядалися вони попередньо органом
місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних
ресурсів),  розглядаються місцевим судом.  На це вказується також у п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7.

Фактично
позивачка у даній справі звернулася до суду з вимогами до відповідача про
усунення порушень її права користування земельною ділянкою для обслуговування
житлового будинку та господарських побудов відповідно до  ст.
152 ЗК України,  якою передбачено
способи захисту прав на земельні ділянки.

.
Виходячи із змісту її позовних вимог,
позивачка посилалася на те,  що
відповідач порушив її право користування земельною ділянкою шляхом перенесення
огорожі,  що частково розділяла суміжні
(з відповідачем) земельні ділянки у сторону земельної ділянки позивачки,  у зв'язку з чим площа її ділянки зменшилася.
При цьому фактично позивачка просила суд вирішити питання про відновлення,  а не встановлення,  межі

Суд
першої інстанції повністю вирішив такі позовні вимоги позивачки. Повно,  всебічно та об'єктивно дослідив всі
встановлені при розгляді справи обставини та надав їм вірну правову
оцінку,  тобто вирішив справу у
відповідності з вимогами ЦПК України.

Суд
першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те,  що в процесі тривалого користування
земельними ділянками колишніми власниками будинку № 117 ОСОБА_4 и будинку № 115
- ОСОБА_3 розміри і межі земельних ділянок для обслуговування житлового будинку
та господарських споруд визначилися цими особами через погодження обох
власників будинку.

ОСОБА_3,  як правильно встановив суд першої
інстанції,  спочатку передав у власність
відповідача АДРЕСА_2,  а тільки потім оформив право власності на проданий
будинок,  про що свідчать договір
купівлі-продажу житлового будинку,
датований 02.06.1991 року,  та
рішення № 153 від 18.06.1991 року виконкому Антрацитівської районної ради про
оформлення права власності ОСОБА_3 на житловий АДРЕСА_2. Тільки цим рішенням
було закріплено за будинком земельну ділянку площею 1492 кв.метри. При продажу
будинку ОСОБА_3 відповідачеві розмір земельної ділянки для обслуговування цього
будинку та господарських споруд не визначався.

Відповідачем
не надано судові документів про те,  яка
саме ділянка передавалася йому у користування. Відсутні дані про розмір
земельної ділянки,  що була передана у
користування попереднього власника будинку ОСОБА_3 до продажу ним будинку
відповідачеві.

Таким
чином,  суд дійшов правильного
висновку,  що розмір земельної ділянки
позивачки до самовільної зміни його відповідачем у сторону зменшення,  склався за давністю користування,  а тому відповідач діяв безпідставно,  порушив право користування позивачки
земельною ділянкою.

Акт,  складений погоджувальною комісією
Н.Нагольчіцької селищної Ради 22.05.2006 року про встановлення межі між
спірними земельними ділянками з доданими до нього схемами земельних ділянок
сторін,  обгрунтовано не був взятий судом
першої інстанції як доказ правомірності дій відповідача,  який зсунув межу у

бік земельної
ділянки позивачки,  оскільки на
схемі-плані вказані лише розміри однієї сторони земельних ділянок сторін та
відсутня прив'язка до місцевості. Крім того,
ця схема-план з
наведеною межею значно відрізняється від планів земельних ділянок сторін,  які містяться в матеріалах справи,  оскільки межева лінія вказана не прямою,  а ламаною.

Колегія
суддів вважає,  що суд ухвалив законне та
обгрунтоване рішення,  яке відповідно
до  ст.
308 ЦПК України не може бути скасоване.

Раз, ом
з тим,  в резолютивній частині рішення
слід уточнити суть позовних вимог ОСОБА_2 про відновлення,  а не встановлення межі суміжних земельних
ділянок,  оскільки позивачка просила про
усунення порушень її права користування своєю земельною ділянкою з боку
відповідача,  який переніс металеву
огорожу ,  що існувала між земельними
ділянками,  у сторону ділянки позивачки.

Керуючись  ст.
ст.  307, 308,  313,
314,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
місцевого Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 21 серпня
2007 року залишити без змін,  уточнивши в
резолютивній його частині у першому епізоді назву позову "про відновлення
межі суміжних земельних ділянок,  наданих
у користування",  а у другому
епізоді перше слово викласти "Відновити" замість
"Встановити"

На
ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду
України протягом дврх/місяців з дня її проголошення.