Копія                                                               Справа № 2-817/2007
РІШЕННЯ Іменем   України

24   травня       2007   року         Вознесенський   міськрайонний   суд

Миколаївської
області в складі: головуючого - судді Ротар М.М., при секретарі -
Попенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вознесенську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

27.03.2007
року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання
її такою, що втратила право користування
житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому на
підставі договору купівлі-продажу житлового
будинку, посвідченого 24 листопада
2004 року
приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу належить житловий будинок АДРЕСА_1.

В листопаді 2004 року позивач надав згоду на вселення у належний йому житловий будинок своєму синові ОСОБА_3 та його
співмешканці ОСОБА_2 Після того як відповідачка ОСОБА_2 перестала
співмешкати з сином позивача він її виселив.

Але відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного
суду від 18.01.2006 року
відповідачка ОСОБА_2 була вселена в житловий будинок, як член сім'ї позивача, і зобов'язано позивача
не чинити перешкод ОСОБА_2 в
здійснені права користування. Посилаючись на те, що відповідачка більше як один рік без поважних причин в
спірному жилому приміщенні не проживала, при цьому з
його боку перешкод в цьому не було,
відповідно до ст. 405 ЦК
України позивач просить визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги.

Представник позивача повністю
підтримав позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 з позовним вимогами не погодилася,
пояснюючи це тим, що вселена у житловий будинок вона була тільки 14.12.2006
року, що підтверджується постановою
про закриття виконавчого провадження,
до того ж узимку вона не могла проживати у житловому будинку АДРЕСА_1, оскільки позивачем було відрізане опалення, електрична енергія та водопостачання, що на її думку є
поважною причиною.

Представник відповідачки повністю не погодився з
позовними вимогами.

Вислухавши пояснення сторін, представника відділу
державної виконавчої служби, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, при цьому суд
виходить з наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу позивачу ОСОБА_1 на праві
приватної власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_2 співмешкала з сином позивача та проживала у вищезазначеному житловому будинку з
листопада 2004 року,
як член сім'ї власника ОСОБА_1 до
травня 2005 року,
після чого була виселена позивачем.

Відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду
від 18.01.2006 року
відповідачка ОСОБА_2 була вселена до житлового будинку АДРЕСА_1, як колишній член сім'ї власника будинку ОСОБА_1

В судовому засіданні було встановлено, та підтвердилося
дослідженим в судовому засіданні виконавчим
провадженням № 244 по
справі № 3-33 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
вселення, що відповідачка ОСОБА_2 фактично була
вселена у спірний житловий будинок 14.12.2006 року, що підтверджується Актом державного виконавця
від 14.12.2006 року
та не заперечується сторонами по справі. Посилання позивача на те, що він не перешкоджав відповідачу ОСОБА_2
вселятися у житловий будинок в добровільному порядку не знайшло
свого підтвердження в судовому засідання,
оскільки відповідно до ст. 80 Закону України
«Про виконавче провадження» єдиним доказом добровільного виконання рішення суду
від 18.01.2006 року
про вселення ОСОБА_2 міг бути лише акт
підписаний позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2
та заява ОСОБА_2 про повернення останній виконавчого документу, який
відсутній в матеріалах справи.

Крім того в судовому засіданні було встановлено та
підтверджено поясненнями позивача ОСОБА_1, що ним в спірному будинку було відрізане опалення, водопостачання та електрична
енергія , що
на думку суду може бути віднесено до поважних
причин не проживання відповідачки у спірному житловому
будинку.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишнього члена сім'ї права користування
займаним приміщенням.

Відповідно до ч.1 СТ.405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних причин
понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю
між ними і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки відповідачка фактично вселилася у
спірний житловий будинок 14.12.2006
року і станом на сьогоднішній день
річний

строк   не закінчився, суд приходить до висновку
про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст..88 ЦПК України на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню сплачені ним та документально
підтверджені судові витрати по оплаті юридичної
допомоги адвоката в розмірі 300 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового
касового ордеру №
45 від 23.05.2007 року.

Керуючись ст.
10, 11,15, 130, 174, 209, 213-215, 218    ЦПК
України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті юридичної допомоги в
розмірі 300 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд
Миколаївської області через міськрайонний суд
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
протягом 10 днів
після проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заява про апеляційне оскарження.