Справа № 22-3467 / 2007р.                                     Головуючий у 1
інстанції: Федоренко Р.Г.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
жовтня 2007 року                                                                               М.Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:
Пільщик Л.В.

Суддів:            Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.

При секретарі:
Петровій О.Б. розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну   скаргу

ОСОБА_1

на рішення
Заводського районного суду М.Запоріжжя від 26 липня 2007року

по справі за
позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1 про визнання угоди купівлі - продажу дійсною та
визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому
2007року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання угоди купівлі - продажу
житлового будинку АДРЕСА_1  дійсною, та
визнання права власності на вказаний будинок.

У
позовній заяві ОСОБА_2 зазначав,
що 18 липня 2005 р. уклав з ОСОБА_1 угоду , за якою купив у неї за 12500 грн.
будинок АДРЕСА_1. Вартість будинку була сплачена відповідачці й остання
передала будинок у користування. У зв'язку з тим , що убиральня є самовільною
будівлею договір не було оформлено нотаріально. Відповідачка від нотаріального
оформлення договору ухиляється.

Рішенням
Заводського районного суду м.Запоріжжя від 26 липня 2007року позов задоволено.

Визнано
договір купівлі - продажу житлового будинку укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
18.07.2005року, дійсним. Визнано право власності на спірний житловий будинок за
ОСОБА_2

Не погоджуючись
із зазначеним рішенням ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу. В   обґрунтування   апеляційної
скарги   ОСОБА_1   посилається   на
неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, в
зв'язку з чим ставить питання про

скасування
рішення  суду першої інстанції, ухвалення
нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши
суддю - доповідача, пояснення сторін , доводи адвоката ОСОБА_3 , обговоривши
доводи скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Постановляючи
рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_1
фактично продала належний їй будинок, оскільки отримала гроші за цього і
передала будинок покупцю.

Проте з такими
висновками погодитися не можна.

Відповідно
до ст.657 ЦК України договір купівлі -продажу житлового будинку укладається у
письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно
до ст.220 ЦК у разі
недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий
договір є нікчемним. Частина 2 цієї статті передбачає , що якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або "часткове виконання договору, але одна із
сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий
договір дійсним.

Згідно ст.638 ЦК України договір
є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов
договору.

Виходячи
із змісту зазначених норм договір купівлі-продажу вважається укладеним , коли
сторони досягли згоди про всі істотні його умови та не було в наявності
передбачених законом обмежень.

В даному випадку
суд не застосував дані норми закону , а тому не міг зробити правильні висновки
про права та обов'язки сторін.

Суд
виходив лише з факту передачі грошей та будинку. Між тим коли сторони не
досягли повної згоди щодо умов укладення договору купівлі-продажу будинку,
проведені ними передача будинку і грошей не може бути підставою для визнання
договору купівлі продажу дійсним на умовах, що пропонуються однією і з сторін.

Про
відсутність одностайності у сторін щодо умов договору видно як із розписок ,
так і з пояснень сторін та показань свідків. Зокрема, ОСОБА_2 вказував, що
домовилася про купівлю будинку за 5000 грн., а потім ОСОБА_1 стала вимагати
доплати і він передав ще 7500 грн.. Позивачка стверджувала , що взяла лище 7500
грн. як завдаток .Свідки ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6  ОСОБА_7 пояснювали , що ОСОБА_1 отримала
гроші, проте вимагала доплатя через зміну цін. Свідок ОСОБА_8 стверджував, що
отримані гроші завдаток за будинок. Вважаючи, що між нею і позивачем не було
досягнуто взаємної згоди про умови договору, відповідачка погоджувалася
повернути одержану суму ( а.с.39)

Відповідно
до ст.317 ЦК України
право володіння, користування та розпорядження майном належить власнику. Як
вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1
на момент укладання угоди 18 липня 2005 р не була власником будинку за
правовстановлюючими документами. Право власності на спірний будинок за ОСОБА_1
визнано у порядку спадкування рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.1299 ЦК України право
власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації
цього майна. Державна реєстрація проведена 2 серпня 2005 р. ( а.с. 11). Таким
чином, 18 липня 2005 р.
ОСОБА_1 не вправі була укладати угоди щодо спірного будинку.

Оскільки
по справі не встановлено досягнення сторонами повної згоди щодо умов укладення
договору купівлі-продажу і в наявності були передбачені законом обмеження для
її оформлення, позов про визнання угоди дійсною та визнання права власності на
жилий будинок за ОСОБА_2
не може бути задоволений.

На
підставі ст.ст. 220, 317,638,657,1299 ЦК
України та керуючись ст.с.307,309,314,316 ЦПК України, колегія судців,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від
26 липня 2007року скасувати.

Постановити нове
рішення.

Відмовити
у задоволені позову ОСОБА_2до ОСОБА_1 про визнання дійсною угоди про
купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1 від 18липня 2005 року та визнання
права власності на жилий будинок.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Верховного
Суду України протягом двох місяців.