Справа № 22-3640                                   Головуючий у
2007 р.                                                       Ярошенко
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
жовтня 2007 року                                                                      м.
Запоріжжя

Колегія
судців судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:   Бондара
В.О.

Суддів: Прокопенка О.Л. Маловічко С.В.

При
секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

12
жовтня 2006 року ОСОБА_13вернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В позові
зазначав, що 13 вересня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено
договір займу, згідно якого він передав у борг 2000 грн. у строк до 14 вересня
2006 року.

У
зв'язку з тим, що ОСОБА_2
по теперішній час свої зобов'язання не виконав, просив суд стягнути з
відповідача на його користь 2000 грн.

Рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2007
року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив
рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому
засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що оскільки
відповідно до вимог ст. 1046 ЦК
України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками, а фактично передачі грошей в сумі 2000
грн. за розпискою від ОСОБА_1 до ОСОБА_2
не відбулося, тому договір позики не може вважатися укладеним.

Розглядаючи
спір, колегія судців вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив
обставини по справі, надані сторонами докази і ухвалив справедливе рішення.

Судом
встановлено, підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується,
що 13 вересня 2006 року між сторонами було досягнуто усну домовленість про
купівлю-продаж КІШ до автомобіля МАЗ.

Як
вбачається з матеріалів справи позивач за вказаний товар просив 3500 грн.,
проте сторони дійшли згоди в сумі 2600 грн. При цьому ОСОБА_2 залишив ОСОБА_1
600 грн і паспорт.

Відносно
решти грошей в сумі 2000 грн. ОСОБА_2
написав розписку, в якій зазначено, що він зайняв у ОСОБА_1 2000 грн. і
зобов'язується цю суму повернути наступного дня (а. с. 27)

Таким
чином, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що
передача грошей за розпискою між сторонами не відбулася.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2007
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців.