Справа № 2 - 3025/2007р.
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02 липня 2007 року                Луцький
міськрайонний суд              Волинської
області

в складі:
головуючого - судді Веремчук Л.М.  при
секретарі  Ілюшик Н.О. з участю позивача
ОСОБА_1  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власним
будинком шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження власним будинком шляхом виселення.

Свій
позов мотивує тим,  що з січня 1993 року
по 13 жовтня 2003 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем.  Від шлюбу в них народилась дочка ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною
частиною господарських і побутових споруд,
що розташований в АДРЕСА_1. Відповідач вселився в будинок з часу
реєстрації шлюбу. Після розлучення спільне проживання з відповідачем стало
нестерпним,  що загрожувало життю і
здоров'ю позивачки та дитини. Вони були змушені залишити власний будинок і
тимчасово переїхати проживати до родичів у м. Івано-Франківськ. Відповідач у
спірному будинку не зареєстрований і проживає в ньому без згоди позивачки. Він не
пускає позивачку в будинок,  поміняв
замки у вхідних дверях,  поставив двоє
глухих воріт ключі від яких позивачці не дає.

Позивач
просить усунути перешкоди у здійсненні права власника на користування та
розпорядження 1/2 частиною житлового будинку у АДРЕСА_1 шляхом виселення
відповідача.

В
судовому засіданні позивач позов підтримала із зазначених підстав та просила
його задовольнити.

Відповідач
в судове засідання не з'явився,  хоча
належним чином був повідомлений про місце,
день та час розгляду справи,  а
тому суд зі згоди представника позивача вважає можливим провести заочний
розгляд справи по наявних доказах,
відповідно до вимог ч. 1  ст.  224 ЦПК України.

Заслухавши
пояснення позивача,  покази свідка
ОСОБА_4,  дослідивши матеріали
справи,  суд приходить до висновку,  що позов підставний та підлягає до
задоволення.

Відповідно
до  ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування
та розпорядження своїм майном.

З
договору дарування від 28 жовтня 1998 року (а.с. 5) вбачається,  що 1/2 частину жилого будинку з
господарськими і побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ОСОБА_1  отримала в дар,  тобто спірна частина будинку є власністю
ОСОБА_1  У відповідності до  ст.  24
Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР майно,
яке належало кожному з подружжя до одруження,  а також одержане ним під час шлюбу в дар або
в порядку успадкування,  є власністю кожного
з них.

2

Відповідно
до  ст.  12
Закону України "Про власність" громадянин набуває право власності на
доходи від участі в спільному виробництві,
індивідуальній праці,
підприємницької діяльності,
вкладення коштів у кредитні установи,
акціонерні товариства,  а також на
майно,  одержане внаслідок успадкування
або укладення інших угод,  не заборонених
законом.

Шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1  розірвано 13.10.2003
року,  що стверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу (а.с. 9). Як вбачається із будинкової книги (а.с. 6-7)
відповідач ОСОБА_2 не був зареєстрований в спірному будинку,  і не зареєстрований за вказаною адресою і в
даний час.  Відповідач чинить перешкоди
ОСОБА_1  у користуванні її власним
будинком,  з цього приводу позивач
зверталась в Луцький MB УМВС України у Волинській області,  що стверджується повідомленнями Луцького MB УМВС
(а.с. 24-25). Позивач повідомляла ОСОБА_2 нотаріально посвідченою заявою про
намір виселити його з квартири,  яка є її
власністю (а.с. 22) і потрібна їй для особистого проживання її і дитини.

Відповідно
до ч. 1  ст.  116 ЖК України,  якщо наймач,
члени його сім»ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле приміщення,  або використовують його не за
призначенням,  або систематичним порушенням
правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній
квартирі чи в одному будинку,  а заходи
запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними,  виселення винних на вимогу наймодавця або
інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Судом
встановлено,  що відповідач має житло за
місцем своєї прописки по АДРЕСА_2. Право на проживання у спірному будинку
відповідач втратив. Таким чином вимоги позивача підставні і підлягають до
задоволення із зазначених вище підстав та встановлених в судовому засіданні
обставин справи.

Керуючись
8, 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215, 224, 226 ЦПК України,   ст.
ст. 386, 391 ЦК України,  ч.1  ст. 116 ЖК України суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Виселити
ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 за неможливістю спільного проживання без надання
іншого жилого приміщення.

Рішення
може бути переглянуте судом,  що його
ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний
суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення протягом десяти днів
з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений
статтею 294 ЦПК України,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
Луцького міськрайонного суду              ЛМ. Веремчук