Справа №22-к-1914 /2007
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

19
вересня   2007 року                                                                            м.  Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду
м.  Києва      в складі :

Головуючого
: судді                                                       Євтушенко
О.І.

Суддів:                                                  Мороз
Л.Л.,                              Білич
І.М. ,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня
2003 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2004
року в справі за позовом ОСОБА_1 до пологового будинку № 1 міста Маріуполя про
поновлення на роботі ,  стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу ,
відшкодування моральної шкоди.

встановила:

У квітні
2003 року ОСОБА_1. звернулася з вказаним позовом ,  посилаючись на те ,  що вона з 1972 року до березня 2003 року
працювала у відповідача та була звільнена з роботи за п.3  ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає
незаконним ,  оскільки до неї не застосовувалися
раніше дисциплінарні стягнення. Крім цього,
в наказі не вказано які порушення трудової дисципліни вона допускала в
роботі і за який проступок її звільнено. Звільнення пенсіонерів законом не
передбачено. Просила поновити її на роботі ,
стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та у
відшкодування моральної шкоди 2000 гривень.

В ході
розгляду справи ОСОБА_1. відмовилась від позову в частині відшкодування
моральної шкоди ,  відмова прийнята судом
,  провадження по справі в цій частині
закрито.

Справа
неодноразово розглядалася судами.

Рішенням
Іллічівського районного суду Донецької області від 24 грудня 2003 року
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23 березня
2004 року ,  ОСОБА_1. відмовлено у
задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі,  стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу.

У касаційній
скарзі поданій до Верховного Суду України ОСОБА_1.

ставить
питання про скасування постановлених судових рішень. Просить постановити нове
рішення яким задовольнити її заявлені позовні вимоги. Мотивуючи вимогу
невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Вивчивши
матеріали справи,  перевіривши доводи
касаційної,  скарги,  колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду м.  Києва
вважає,  що касаційна скарга підлягає
відхиленню.

Згідно з
частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права.

Відповідно
до вимог статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному. порядку
суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої
або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в рішенні суду,
чи відкинуті ним,  вирішувати
питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено,  й це вбачається з матеріалів справи,  що судові рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
відсутні передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені в
касаційній скарзі доводи,  висновків суду
не спростовують.

Керуючись
статтями 332,  337 ЦПК України,  Законом України «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697 та глави 2 розділу У ЦПК
України,  колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду м.  Києва,  -

ухвалила:

Касаційну
скаргу- ОСОБА_1 відхилити.

Рішення.
Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня
2003 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2004
року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.