Справа №2-1123/2007
РІШЕННЯ

Іменем України

З липня 2007
року

Сніжнянський
міський суд Донецької області

в складі:

головуючого
судді - Радченка В.Є.

при секретарі -
Улаєвій О.О.,  Смоліній М. С.

з участю:

позивачки -
ОСОБА_1  представника позивачки - ОСОБА_3
відповідача - ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Сніжне Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору,  стягнення вихідної допомоги,  компенсації за невикористану щорічну
відпустку та моральної шкоди в розмірі 1500 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
16.03.2007 р. звернулась до Сніжнянського міського суду Донецької області з
позовом до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору,  стягнення вихідної допомоги,  компенсації за невикористану щорічну
відпустку та моральної шкоди в розмірі 1500 грн. Позовні вимоги мотивує
тим,  що 15.08.2006 р. між нею та
відповідачем був укладений трудовий договір на невизначений строк,  відповідно до якого позивачка зобов'язана
здійснювати торгівлю продуктами харчування. На цей час вона бажає розірвати
трудовий договір,  про що попередила
власника. На її звернення надходять лише обіцянки,  що позбавляє її можливості офіційно
працевлаштуватися на нову роботу. 05.02.2007 р.,  в вихідний
день,  позивачка впала та травмувалася.
Звернулася до лікарні,  про що їй видана
відповідна довідка. По телефону вона сповістила про це відповідача,  але отримала відповідь,  що звільнена. Дуже хвилювалася з цього
приводу та 10.02.2007 р. звернулася до лікарні через поганий стан здоров'я. їй
був встановлений діагноз - гіпертонічний криз. Вважає дії відповідача з її
звільнення,  не повернення трудової
книжки,  не оплату лікарняного листка порушенням
трудового законодавства. Просить стягнути з відповідача на її користь
передбачену  ст.  44 КЗпП України вихідну допомогу,  компенсацію за невикористану відпустку та
моральну шкоду в розмірі 1500 грн.

2

В судовому засіданні
позивачка та її представник ОСОБА_3 позов підтримали в повному обсязі. Надали
пояснення,  аналогічні викладеним в
позовній заяві. Крім того,  в судовому
засіданні позивачка змінила підстави позову та просила розірвати вищезазначений
трудовий договір через невиконання ОСОБА_2 законодавства про працю та умов
трудового договору,  які виявилися в
незаконному відстороненні позивачки від роботи та в роботі за графіком,  не передбаченому трудовим договором.

Відповідач
в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі. Пояснив,  що дзвонив позивачці і з'ясовував,  чому вона не ходить на роботу. Позивачка прийшла
в магазин,  влаштувала істерику. Він
повністю розрахувався з позивачкою і вважає,
що не повинен оплачувати позивачці її лікарняні листки. Позивачка не
здавала йому будь-якого лікарняного листка. Трудова книжка позивачки
знаходилась в магазині позивача і пізніше позивачка забрала свою трудову книжку
05.04.2007 р. в Сніжнянському
центрі зайнятості. В судовому засіданні надав суду довідки (а.с.  23, 24,
35),  з яких вбачається,  що позивачка відсторонена від роботи з
03.02.2007 р. та відпустка їй не надавалася,
оскільки до 03.02.2006 р. вона не відпрацювала 6 місяців.

Заслухавши
доводи сторін,  дослідивши матеріали
справи,  суд прийшов до висновку про
обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно
до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і
фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного
допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі
трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у
порядку,  визначеному Міністерством праці
та соціальної політики України".

Згідно з
п. 6,  7 наказу Міністерства праці та
соціальної політики N 260 від 08.06.2001 р. ,
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 р. за N
554/5745 „Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною
особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною
особою" в разі закінчення строку трудового договору або припинення його
дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави
його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України,  про що сторони сповіщають державну службу
зайнятості,  яка зареєструвала трудовий
договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна
зняти трудовий договір з реєстрації,  про
що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього
запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках
трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору.

Цим
самим наказом затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною
особою,  в п. 17 якої (підстави
припинення договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України) передбачені
підписи обох сторін договору,  тобто не
тільки фізичної особи,  а й працівника.
Лише після підписів обох сторін договору (фізичної особи та працівника),  в п. 18 зазначеної форми трудового договору
передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з
реєстрації.

Згідно з
п. 2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників ,  затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики
України № 58 від 29.07.1993 р. трудові книжки працівників,  які працюють на умовах трудового договору у
фізичних осіб -суб'єктів підприємницької діяльності   без створення юридичної особи з правом
найму,

3

зберігаються
безпосередньо у працівників. Зазначені фізичні особи роблять записи до трудових
книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до
укладених з працівниками письмових трудових договорів,  що зареєстровані в установленому порядку в
державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис:
"Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт)
за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору),  зареєстрованим у державній службі зайнятості
(зазначається повна назва центру зайнятості),
при цьому у графі 4 зазначається,
на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового
договору державною службою зайнятості: трудовий договір (номер),  зареєстрований (дата)"),  а при звільненні - запис: "Звільнений з
роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті
КЗпП України)" при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового
договору з реєстрації державною службою зайнятості: "трудовий договір
(номер) знято з реєстрації (дата)". Унесені фізичною особою до трудових
книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості,  який зареєстрував трудовий договір,  і засвідчуються його печаткою.

Відповідно
до  ст.
129 Конституції України,
ст.  10 ЦПК України,  цивільне судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Згідно з  ст.  60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані
подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього
судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

В
судовому засіданні встановлено,  що
позивачка 16.08.2006 р. прийнята на роботу продавцем за трудовим договором до
ОСОБА_2,  який є фізичною особою -
суб'єктом підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом
найму працівників. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки
позивачки з відповідним записом про прийняття на роботу (а.с.  26),
копією відповідного трудового договору,
зареєстрованого 18.08.2006 р.
в Сніжнянському міському центрі зайнятості за № 468 (а.с.  12) та жодною з сторін не заперечуються. До
цього часу позивачка з цієї роботи не звільнена,  що також підтверджується копією її трудової
книжки,  в якій відсутній запис про
підстави припинення трудового договору з посиланням на відповідні статті КЗпП
України,  та копією трудового
договору,  в якому відсутній запис про
зняття з реєстрації цього трудового договору.

В
судовому засіданні відповідач пояснив,
що позивачка „відсторонена від роботи" з 03.02.2007 р. та
підтвердив це своїми довідками (а.с.
23,  35). Позивачка в судовому
засіданні також пояснила,  що відповідач
необгрунтовано,  з лютого 2007 року не
допускає її до роботи,  мотивуючи
тим,  що вона,  нібито,
звільнена. Відповідно до  ст.  46 КЗпП України відсторонення від роботи
власником чи уповноваженим ним органом допускається у випадках: появлення на
роботі в нетверезому стані,  в стані
наркотичного чи токсичного сп'яніння; відмови чи ухилення від обов'язкових
медичних оглядів,  навчання,  інструктажу і перевірки знань з охорони праці
і протипожежної охорони; в інших випадках,
передбачених законодавством.
Відповідач не надав і не довів суду жодної з передбачених законодавством
підстав для відсторонення позивачки від роботи. Тому суд вважає,  що таке „відсторонена від роботи" є
порушенням трудового законодавства відповідачем.

Згідно з
трудовим договором (а.с.  12) позивачка
зобов'язана виконувати роботу продавця з 8.00 до 13.00,  або з 13.00 до 19.00 відповідно до графіку
(п.п. 2,  4 договору). Вихідні  дні
надаються  в  суботу,
неділю,    за  згодою
сторін   вихідні  дні
можуть

4

змінюватися,  про що сторони сповіщають одна одну не
пізніше ніж за два дні. Робота у вихідні,
святкові та неробочі дні допускається тільки за згодою працівника і
підлягає компенсації відповідно до чинного законодавства (п. 5 договору). В
судовому засіданні позивачка пояснила,
що фактично працювала добу (з 8.00 до 8.00) і після цього дві доби
відпочивала. Якщо її зміна приходилась
на святковий чи вихідний день - то вона в цей день все одно була вимушена йти
на роботу і працювати. Відповідач навіть слухати нічого не хотів про те,  що трудовим договором передбачений інший
графік роботи. Позивачка на такий графік роботи згоди не давала та робота в
вихідні,  святкові та неробочі дні їй
відповідачем не компенсувалася. Зазначені обставини підтвердив допитаний в
судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 та жодним чином не заперечувались з
боку відповідача. Через це суд прийшов до висновку,  що відповідачем порушувались умови трудового
договору.

Відповідно
до ч.3  ст.  38 КЗпП України працівник має право у
визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням,  якщо власник або уповноважений ним орган не
виконує законодавство про працю та умови трудового договору. Вищезазначені
обставини свідчать про невиконання відповідачем законодавства про працю та умов
трудового договору,  що є підставою для
задоволення позовних вимог в частині розірвання трудового договору між
позивачкою та відповідачем через невиконання останнім законодавства про працю
та умов трудового договору.

Інші
доводи позивачки про невиконання відповідачем законодавства про працю та умов
трудового договору (незаконне звільнення,
не оплата листка непрацездатності) - не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні. Позивачка до цього часу не звільнена. Крім того,  в судовому засіданні вона пояснила,  що листок непрацездатності вона не здавала
відповідачу. Відповідач також підтвердив,
що позивачка не здавала йому листок непрацездатності. Через це суд
вважає,  що відповідачем не порушувались
вимоги законодавства про оплату листка непрацездатності. В судовому засіданні
позивачка не просила суд стягнути на її користь з відповідача оплату за
лікарняним листком (а.с.  2) і тому суд
ці вимоги не розглядав,  розглядаючи справу
в межах позовних вимог з врахуванням конституційного принципу
змагальності,  а також передбачених  ст.
10,  11,  60 ЦПК України принципів змагальності,  диспозитивності та обов'язку доказування
обставин на підставу своїх вимог.

Статтею
44 КЗпП України передбачено,  що при
розірванні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим
органом законодавства про працю чи трудового договору працівнику виплачується
вихідна допомога в розмірі,
передбаченому колективним договором,
але не менше трьохмісячного середнього заробітку. Оскільки колективний
договір не укладався - суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь
позивачки вихідна допомога в розмірі трьохмісячного середнього заробітку.

Відповідно
з вимогами п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати,  затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 8 лютого 1995 року № 100,
який застосовується у випадках виплати вихідної допомоги (п.п. є п. 1
Порядку),  середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи,  що передують події,  з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо
останніх два календарних місяця працівник не працював,  середня заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник
не відпрацював жодного робочого дня,
середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу
пункту 4 цього Порядку. Цей абзац передбачає,
що коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати і
працівник не мав заробітку не з вини працівника,  розрахунки проводяться виходячи з
установлених йому в

5

трудовому договорі
тарифної ставки,  посадового (місячного)
окладу. Позивачка не працювала через незаконне відсторонення з роботи,  тобто не з власної вини,  починаючи з лютого 2007 року (більше 4-х
календарних місяців). Тому,  суд не може
взяти для розрахунку середньої заробітної плати позивачки останні два її
календарних місяці роботи чи два календарних місяці,  що їм передують,  та прийшов до висновку про необхідність
провести розрахунки виходячи з установленого позивачці в трудовому договорі
місячного окладу в розмірі 375 грн. Вихідна допомога в розмірі трьохмісячного
середнього заробітку складає: 375 грн. х 3 = 1125 грн. Сама ця сума підлягає стягненню
з відповідача на користь позивачки в якості вихідної допомоги.

Статтею
83 КЗпП України передбачено,  що у
випадку звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі
невикористані ним дні щорічної відпустки. Пунктом 6 трудового договору
(а.с.  12) передбачена тривалість
щорічної оплачуваної відпустки позивачки 24 дні. Ця відпустка позивачкою не
використовувалась,  компенсація їй не
сплачувалась,  що підтверджується
поясненнями останньої,  не заперечується
відповідачем та підтверджено довідками відповідача (а.с.  23,
35). Згідно з ч. 1  ст.  79 КЗпП України щорічна основна відпустка
повної тривалості надається працівникам після спливу 6 місяців безперервної
роботи,  тобто на цей час позивачка має
право на відпустку повної тривалості 24 дня та на компенсацію за 24 дні
невикористаної щорічної відпустки.

Відповідно
з п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати,  затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 8 лютого 1995 року № 100,
який застосовується також у випадках виплати компенсації за
невикористані відпустки (п.п. а п. 1 Порядку) - нарахування такої
компенсації,  тривалість якої
розраховується в календарних днях шляхом ділення сумарного заробітку за останні
перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований
період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого
періоду (за винятком святкових і неробочих днів,  встановлених законодавством). Одержаний
результат перемножується на число календарних днів відпустки. В п. 2 цього ж
порядку визначено,  що працівникові,  який пропрацював на підприємстві,  в установі,
організації менше року,  середня
заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи,  тобто з першого числа місяця після оформлення
на роботу до першого числа місяця,  в
якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану
відпустку. Таким чином,  позивачці
необхідно обчислювати середню заробітну плату з 01.09.2006 р. (з першого числа
місяця після оформлення на роботу) до 01.07.2007 р. (першого числа місяця в
якому виплачується компенсація за невикористану відпустку),  тобто за 10 календарних місяців.

Сумарний
заробіток позивачки за фактично відпрацьований період складає 3750 грн. з
наступного розрахунку:

10
календарних місяців (фактичний час роботи) х 375 грн. (установлений позивачці в
трудовому договорі місячний оклад,  який
береться для розрахунку згідно з вимогами пункту 2 та останнього абзацу пункту
4 Порядку обчислення середньої заробітної плати) = 3750 грн.

Кількість
календарних днів відпрацьованого періоду (10 календарних місяців фактичного
часу роботи за винятком святкових і неробочих днів,  встановлених законодавством) складає 207 днів
з наступного розрахунку :

6

Вересень
2006 p. (21) + жовтень 2006 p. (22) +
листопад 2006 p. (22) + грудень 2006 p. (21) +
січень 2007 p. (21) + лютий 2007 p. (20) +
березень 2007 p. (21) + квітень 2007 p. (20) +
травень 2007 p. (19) + червень 2007 p. (20) =
207 днів.

3750
грн. (сумарний заробіток позивачки за фактично відпрацьований період): 207 днів
(кількість календарних днів відпрацьованого періоду) = 18, 12 (одержаний
результат,  який підлягає перемноженню на
число календарних днів відпустки).

18, 12 х
24 (число календарних днів відпустки) = 434 грн. 88 коп. (грошова компенсація
за невикористану щорічну відпустку).

Таким
чином,  з відповідача на користь
позивачки підлягає стягненню грошова компенсація за невикористану щорічну
відпустку в розмірі 434 грн. 88 коп.

Доводи
позивачки про заподіяння їй моральної шкоди відповідачем,  який заявив про її звільнення та неправомірно
відмовив у поверненні трудової книжки - не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні. Відповідно до ч. 1
ст.  237і КЗпП відшкодування
власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться в
випадку,  якщо порушення його законних
прав призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових
зусиль для організації життя. Позивачка не довела в судовому засіданні факту
заподіяння їй моральних страждань чи втрати нормальних життєвих зв'язків,  необхідності додавати додаткових зусиль для
організації життя,  не довела самого
факту вищезазначених порушень з боку відповідача. Через це суд прийшов до
висновку про необхідність відмовити позивачці в частині позовних вимог про
стягнення моральної шкоди з відповідача на її користь.

Відповідно
до ч.3  ст.  88 ЦПК України,  якщо позивача,  на користь якого ухвалено рішення,  звільнено від сплати судового збору,  він стягується з відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином,  з відповідача на користь держави,  на підставі
ст.  З Декрету Кабінету Міністрів
України „Про державне мито" від 21.01.1993 р. підлягає стягненню судовий
збір в розмірі 51 грн. Крім того,  з
відповідача підлягають стягненню витрати з інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи в розмірі 30 грн. (отримувач: УДК в м.
Донецьку,  ,  МФО:
834016,  Банк: Державний бюджет
м.  Донецька Ворошилівського району,  призначення платежу: „інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільної справи в Сніжнянському міському суді Донецької
області,  код суду № 33).

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  221,  38 ч.3,
44,  83 КЗпП України,  Порядком обчислення середньої заробітної
плати,  затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100,   ст.
ст.  10,  11,
60,  209,  212,
213,  214,  215,
88 ЦПК України,  постановою
Кабінету Міністрів України № 1258 від 21 грудня 2005 р. „Про затвердження Порядку
оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ
та їх розмірів",   ст.  З Декрету Кабінету Міністрів України „Про
державне мито" від 21.01.1993 р.,  суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання  трудового   договору,
стягнення   вихідної  допомоги,
компенсації  за

7

невикористану
щорічну відпустку та моральної шкоди в розмірі 1500 грн. - задовольнити
частково.

Розірвати
на підставі ч.3  ст.  38 КЗпП України трудовий договір від
15.08.2006 p.,  зареєстрований 18.08.2006 р. за № 468 в Сніжнянському
міському центрі зайнятості,  укладений
між ОСОБА_1 та фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності без
створення юридичної особи з правом найму працівників ОСОБА_2,  через невиконання ОСОБА_2 законодавства про
працю та умов трудового договору.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 1125 (одна тисяча сто
двадцять п'ять) гривень.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку
в розмірі 434 (чотириста тридцять чотири) гривні 88 коп.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 51 (п'ятдесяти однієї)
гривні.

Стягнути
з ОСОБА_2 витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної
справи в розмірі 30 (тридцять) гривень (отримувач: УДК в м.  Донецьку,
,  МФО:
834016,  Банк: Державний бюджет м.  Донецька Ворошилівського району,  призначення платежу: „інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільної справи в Сніжнянському міському суді Донецької
області,  код суду № 33).

Рішення
може бути повністю або частково оскаржено сторонами,  іншими особами,  які беруть участь у справі,  а також особами,  які не брали участь у справі,  якщо суд вирішив питання про їх права та
обов'язки до Апеляційного суду Донецької області через Сніжнянський міський суд
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.