РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
листопада 2007 року                                                            м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                     Горблянського
Я.Д.,

суддів:                                                                Девляшевського
В.А.,  Пнівчук О.В.,

секретаря                                                          Самуляк
О.М. ,

з
участю:      адвокатів                                      ОСОБА_1,  ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та Державного
територіально-галузевого об'єднання „Львівська залізниця" на рішення
Яремчанського міського суду від 31 серпня 2007 року,  -

встановила:

ОСОБА_4
та ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до Державного територіально-галузевого
об'єднання „Львівська залізниця",
виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради, ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
ОСОБА_3,  ОСОБА_8 про визнання недійсними
ордерів,  виселення та усунення перешкод
в користуванні житлом.

Свої
вимоги позивачі мотивують тим,  що
позивача ОСОБА_4 в липні 1973р. перевели працювати на станцію Ворохта і надали
трьохкімнатну квартиру в будинку насосної станції,  в якій вони проживають по даний час.  На дану квартиру у 1974 році ними було
укладено договір житлового найму на підставі ордера.

У 1989
році відповідач ОСОБА_8 за його згодою разом з сім'єю вселився в одну кімнату
його квартири і проживав в ній до 1992 року,
а потім перейшов разом з сім'єю

Справа №
22-ц-1280/2007р.                                  Головуючий
у І інстанції Гандзюк Д.М.

Категорія  29                                                            Доповідач
Горблянський Я.Д.

проживати в свій новозбудований будинок по вул.  Грицулівка в смт.  Ворохта.

В 2005
році йому стало відомо,  що у його квартирі
зареєстровані ОСОБА_7  та ОСОБА_3 на
підставі ордера 229 від 26.10.1989 року,
виданого ДУ 2 Львівської залізниці та ордера №11 від 27.10.1089 року,  виданого виконкомом Ворохтянської селищної
ради на ім'я ОСОБА_8 складом сім"ї з 5 осіб загальною площею 20, 00
кв.м.  Однак,  у будинку ніколи не було двох квартир,  а ордер видано на кімнату,  яку займає його сім'я. В 2006 році
відповідачка ОСОБА_3 з чоловіком захопили частину насосної станції разом з
однією кімнатою їхньої квартири та влаштували там столярну майстерню,  проводять ремонт,  чим перешкоджають нормально користуватися
квартирою. Тому просять їхню позовну заяву задовольнити.

Відповідачі
ОСОБА_7  та ОСОБА_3 подали зустрічний
позов до ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  третя особа на їхній стороні без самостійних
вимог - орган опіки і піклування про вселення,
усунення перешкод в користуванні квартирою,  відшкодування майнової і моральної
шкоди,  визнання недійсними договору
найму житлового приміщення та ордера.

Свої
вимоги мотивують тим,  що на підставі ордера
№ 229 від 26.10.1989 року,  виданого
Львівською державною залізницею,  та
ордера №11 від 27.10.1989р.,  виданого
виконкомом Ворохтянської селищної ради,
вони вселилися в одній кімнаті АДРЕСА_1. Ордер видано на вільне жиле
приміщення.

ОСОБА_4
та ОСОБА_5 в кінці 2005 року на деякий час самовільно зайняли частину житлової
площі,  якою користувалися вони,  поміняли замки на дверях,  поставили металеву решітку на вікно та
винесли дерев'яну шафу на подвір'я,  а зі
сторони своєї кімнати самовільно зробили двері в їхню житлову кімнату,  чим позбавили їх право користування жилим
приміщенням.

Рішенням
Яремчанського міського суду від 19.07.2006р. встановлено,  що однокімнатною квартирою площею 20
кв.м.  вони користуються законно і
відповідачі вже звільнили захоплену квартиру.

Через
неправомірні дії ОСОБА_4 їхня сім'я зазнала матеріальних збитків на суму 5500
грн.,  а саме вартість двох кафельних
пічок - 4 тис.  грн.,  робота за кладку пічок -500 грн.,  пральна машинка - 200 грн.,  журнальний столик 100 грн.,  шафа,
стіл - 300 грн.,  диван - 200 грн.
та 200 грн. вартість задатку.

Вони
позбавлені можливості жити повноцінним життям,
знаходяться в стані морального пригнічення і дискомфорту,  не можуть проживати в даній квартирі НОМЕР_1
та закінчити в ній ремонт. Тому кожному з них завдано моральної шкоди по 10
тис.  грн. Оскільки ордер №47 від
20.07.1973р. ОСОБА_4 не видавався,  а цей
ордер є підробленим,

фальшивим,  договір найму жилого приміщення від
05.01.2974 року укладений з порушенням чинного законодавства,  то вони не можуть служити підставою для
вселення та проживання ОСОБА_4. Тому просять їхні позовні вимоги
задовольнити,  а позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити.

Рішенням
Яремчанського міського суду від 31.08.2007 року поновлено строк позовної
давності щодо визнання недійсними ордерів.

Позов ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано
недійсним ордер №229,  виданий ДУ №2
служби будівель і споруд управління Львівської залізниці 26.10.1989р. та ордер
№11,  виданий виконкомом Ворохтянської
селищної ради 27.10.1989р. ОСОБА_6 та членам його сім"ї.

Виселено
ОСОБА_8,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_3,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_8 з приміщень площею 19 кв.м.  і площею 16, 2 кв.м.  квартири в будинку АДРЕСА_1. Зобов'язано
Державне територіально-галузеве об'єднання „Львівська залізниця" надати
виселеним особам інше жиле приміщення.

Зобов'язано
ОСОБА_8,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_3 та членів їх сім"ї не чинити
ОСОБА_4,  ОСОБА_5 перешкоди користуватися
квартирою в будинку АДРЕСА_1.

В решті позовних
вимог та в зустрічному позові відмовлено.

Стягнуто
з ОСОБА_8,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4,  ОСОБА_5 40 грн. 50 коп. судових витрат.

Не
погоджуючись з даним рішенням,  ОСОБА_3
та Державне територіально-галузеве об'єднання „Львівська залізниця" подали
апеляційні скарги.

ОСОБА_3
в своїй апеляційній скарзі посилається на те,
що рішення постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального
права.

Судом
прийнято до уваги тільки докази протилежної сторони,  а їхні докази проігноровано.

Раніше
до її сім"ї звертався з позовом ОСОБА_4 про визнання їх такими,  що втратили право користування житловим
приміщенням.  19.07.2006р. Яремчанський
міський суд відмовив йому в позові,
оскільки було встановлено,  що
твердження ОСОБА_4 щодо поселення їх не в свою квартиру НОМЕР_1,  а в його квартиру,  яка є єдиною в будинку АДРЕСА_1 є
безпідставними.

Тоді ж
судом було встановлено,  що вони є
користувачами житлового приміщення в іншій квартирі.

Однак
раніше встановлені обставини судом,
рішення якого набрало законної сили,
знову доводились при розгляді даної цивільної справи.

Про
те,  що вона вселилася в квартиру НОМЕР_1
будинку 22 на законних підставах суду було надано ряд доказів у письмовій
формі,  однак суд не дав їм належної
оцінки.

В основу
постановленого рішення судом були покладені сумнівно оформлені і підроблені
ОСОБА_4 документи,  а саме договір найму
жилого приміщення,  який не відповідає
типовому договору та ордер,  який є підроблений
в комп'ютері на кольоровому принтері. Тому просить дане рішення скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в позовних вимогах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та
задовольнити її позовні вимоги повністю.

Державне
територіально-галузеве об'єднання „Львівська залізниця" в своїй
апеляційній скарзі посилається на те,  що
суд безпідставно поновив пропущений строк на визнання ордерів недійсними,  оскільки рішенням суду від 19.07.2006р.
встановлено,  що ОСОБА_4 знав про
існування оскаржуваного ордеру,  що він
сам дозволив поселитися ОСОБА_8 та членам його сім"ї у квартиру
АДРЕСА_1,  тобто у приміщення,  на яке видано залізницею ордер. Дане рішення
не оскаржувалось та набрало законної сили. Ще в 1989р. ОСОБА_4 повідомляв
тодішнього начальника Івано-Франківського відділення Львівської залізниці про
звільнення однокімнатної квартири АДРЕСА_2,
яку клопотав надати ОСОБА_8 та членам його сім"ї.

Суд
безпідставно зіслався на висновок будівельно-технічної експертизи,  що у будівлі по АДРЕСА_1 знаходиться тільки
одна квартира,  що не відповідає дійсним
обставинам справи.

Крім
цього,  суд вважав безпідставно
встановлену обставину,  що позивачі
вселилися в будівлю АДРЕСА_1 на підставі ордера №47 від 20.07.1973р. та
користуються цим житлом до цього часу згідно Договору найму жилого приміщення в
будівлях Львівської залізниці від 05.01.1974р. Однак даний Договір найму та
ордер не є належними та допустимими доказами,
оскільки договір підписаний не посадовою особою,  а кимось іншим.  В ордері не зазначено особи,  яка його підписала,  та назву станції залізниці. Ордер скріплений
не Службою будівель і споруд Управління Львівської залізниці,  тобто не його печаткою,  а печаткою іншого підрозділу. Однак,  суд на це уваги не звернув,  не призначив почеркознавчу експертизу.

Оскільки
жиле приміщення ОСОБА_4 зайняв без передбачених законом підстав,  то видача спірного ордеру Домоуправління
НОМЕР_1 Львівської залізниці ОСОБА_8 та членам його сім"ї не порушило
законне право ОСОБА_4

Тому просить дане рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,  яким
відмовити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в позові,  а
також стягнути з них судові витрати по справі.

Апелянтка
ОСОБА_3 та представник Державного територіально-галузевого об'єднання
„Львівська залізниця" ОСОБА_11
апеляційні скарги підтримали,
просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та задоволення зустрічного позову.

Представник
позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_12  та представник органу опіки і
піклування ОСОБА_13 просять апеляційні скарги відхилити,  а рішення суду першої інстанції залишити без
змін.

Розглянувши
матеріали справи,  оцінивши зібрані
докази,  колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення апеляційних скарг,  а рішення суду першої інстанції до скасування
з ухваленням нового рішення.

Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 згідно наказу №86 від 05.07.1973 року
переведено працювати начальником станції Ворохта.

Відповідно
до ордера №47 від 20.07.1973 року йому надана квартира на двох осіб розміром
95, 4 кв.м. ,  яка знаходиться в
приміщенні насосної станції АДРЕСА_2 (а.с.
208,  т.1),  а 05.01.1974р. на підставі ордера був укладений
договір найму житлового приміщення (а.с.
94,  т.1). В наданій їм квартирі
сім'я ОСОБА_4 проживає по даний час.

Як
вбачається з довідки від 19.10.1989 року на
ст.  Ворохта Львівської залізниці
прийомоздатчиком ОСОБА_14  звільнена
однокімнатна квартира АДРЕСА_2. На підставі заяви ОСОБА_8 від 19.10.1989р. та
клопотання тодішнього начальника станції Ворохта ОСОБА_4 згідно дозволу
начальника відділення дороги та голови райпрофсоюзу від 26.10.1989р. ОСОБА_8
26.10.1989р. видано ордер 229 на однокімнатну квартиру площею 20, 00 кв.м.  в АДРЕСА_2 (а.с.  38,
т.2; а.с.  39, 40, 47, 48 - т.2;
а.с.  5,
т.1),  та ордер №11 - 27.10.1989р.

В даній
квартирі ОСОБА_8 сім'єю проживав з 1989 року,
що підтверджується рядом доказів,
а сім'я ОСОБА_4 ніяких претензій не мала і не заявляла відносно спірної
кімнати жодного права.

Відповідно
до  ст.
58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є
ордер. Сторони поселилися в житло на підставі виданих ордерів.

Статтею
59 ЖК України визначено підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення
недійсними.

Вимогу
про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня
його видачі. Однак жодна із сторін у встановлений законом строк не зверталася
про

визнання ордерів
недійсними,  хоча як встановлено колегією
суддів вони знали про видачу ордерів на житло.

Рішенням
Яремчанського міського суду від 19.07.2006 року встановлено,  що відповідачі є законними користувачами
жилого приміщення в квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1,  а також спростовано твердження ОСОБА_4 про
те,  що сім"я ОСОБА_8 поселилася не
в своїй квартирі НОМЕР_1,  а в його,  яка є єдиною в будинку 22 (а.с.  56-57,
т.1). Дане рішення ніким не оскаржувалось і вступило в законну силу.

Відповідно
до ч.3  ст.  61 ЦПК України обставини,  встановлені судовим рішенням у
цивільній,  господарській або
адміністративній справі,  що набрало
законної сили,  не доказуються при
розгляді інших справ,  у яких беруть
участь ті самі особи або особа,  щодо
якої встановлено ці обставини.

Фактично
судом першої інстанції встановлено правомірність і законність користування
сторонами жилими приміщеннями,  в які
вони поселилися і проживають.

Колегією
суддів встановлено,  що сім'я ОСОБА_4
ніколи не проживала у кімнаті,  яку
виділено і проживала сім"я ОСОБА_8.

Спірне
житло та все приміщення насосної станції є власністю Державного
територіально-галузевого об'єднання „Львівська залізниця",  представник якої підтвердив факт надання
сім'ї* ОСОБА_8 спірної квартири на законних підставах.

Однак в
судовому засіданні не знайшло своє підтвердження факт незаконного отримання
сім'єю ОСОБА_4 ордера на жиле приміщення,
а тому колегія суддів не знаходить підстав для визнання даного ордера
недійсним.

Щодо
укладеного ним договору найму жилого приміщення від 05.01.1974 року,  то він ні до чого сторін не зобов'язує,  оскільки укладений з порушенням чинного
законодавства,  не конкретизований,  а тому не може бути доказом по справі. Також
колегією суддів встановлено,  що на даний
час сторони займають ті приміщення,  в
яких вони проживали раніше,  тобто
перешкод в їхньому користуванні одна другій не чинять.

Тому
колегія суддів приходить до висновку,  що
сторонами позови до суду пред'явлено безпідставно,  а тому вони до задоволення не підлягають.
Сторони також не довели факт заподіяння матеріальної і моральної шкоди
вказаними діями.

Оскільки
суд першої інстанції вище наведеного не врахував і частково задовольнив позов
ОСОБА_4 та ОСОБА_5,  то дане рішення
підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні
позову.

На
підставі наведеного та керуючись
ст.   ст.  307,
309,  313,  314,
316 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

вирішила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_3 та Державного територіально-галузевого об'єднання „Львівська
залізниця" задовольнити частково.

Рішення
Яремчанського міського суду від 31 серпня 2007 року скасувати та постановити
нове рішення.

В
задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Державного територіально-галузевого
об'єднання „Львівська залізниця",
виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради, ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
ОСОБА_3,  ОСОБА_8 про визнання
недійсними ордерів,  виселення,  усунення перешкод в користуванні житлом,  а також у зустрічному позові ОСОБА_7,  ОСОБА_3,
третя особа на їх стороні орган опіки і піклування до ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про вселення,  усунення перешкод в користуванні
квартирою,  відшкодування майнової і
моральної шкоди визнання недійсними ордера та договору найму жилого приміщення
відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення
вступає в законну силу з моменту проголошення,
однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.