УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

31
жовтня   2007 року                                                                                  м. Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -
Доценко Л.І.

суддів - Мартинової К.П.,
Журавльова О.Г.,

при секретарі -
Сутула Я.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Криничненської сільської ради
Белградського району Одеської області про визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності на будинок, визнання права власності на 13 частину будинку
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Белградського районного суду
Одеської області від 26 березня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

24 жовтня 2006
року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили
виселити їх сина ОСОБА_3 та невістку ОСОБА_4 з домоволодіння, розташованого
АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення. При цьому позивачі посилалися
на те, що вказане домоволодіння належить їм на праві власності. Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в цьому будинку без реєстрації та своєю
поведінкою вони створюють умови, за яких проживання з ними в одному будинку
неможливе, оскільки вони постійно вчиняють лайки та бійки, ображають позивачів.
Як вказували позивачі, вони неодноразово зверталися в різні інстанції зі
скаргами на неправомірні дії відповідачів, але відповідачі свою поведінку не
змінюють.

Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов, заявлений до них не визнали. ОСОБА_3 заявив
зустрічний позов, в якому просив визнати частково недійсним свідоцтво про право
власності на 13 частину цього будинку, посилаючись на те, що станом на
14.04.1991р. вказаний двір відносився до типу колгоспного, він раніше був
членом цього двору і на вказану дату членство в дворі не втратив, а тому
вважає, що має право на 13 частину будинку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлений до них позов не визнали.

Рішенням
Белградського районного суду Одеської області від 26 березня 2007 року позов
ОСОБА_3 задоволений. Суд вирішив визнати частково недійсним свідоцтво про право
власності на домоволодіння, розташоване АДРЕСА_1 серія ЯЯЯ №082960, видане 7
квітня 2005 року Криничненською сільською радою Белградського району Одеської
області. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 13 частину домоволодіння,

Головуючий у першій інстанції - Тимошенко І.В.                      Справа №22ц-3754 07

Доповідач- Доценко Л.І                                                                Категорія ЦП: 30

2

розташованого
АДРЕСА_1. В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до

ОСОБА_3, ОСОБА_4
про виселення відмовити.

Попередити
ОСОБА_4, що в разі неправомірної поведінки та

порушення правил
спільного проживання в одному будинку, вона може бути виселена з

домоволодіння
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили рішення Белградського районного суду Одеської
області від 26 березня 2007 року скасувати та направити справу до суду першої
інстанції на новий розгляд, оскільки вважають, що воно постановлене з
порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши суддю- доповідача, доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи
позов ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та
визнання права власності на 13 частину будинку на підставі ст.ст.123,126 ЦК України в
редакцій 1963року, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 14 квітня
1991року двір АДРЕСА_1 зберіг статус колгоспного, оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2
працювали в колгоспі і вийшли на пенсію з колгоспу. До складу колгоспного двору
станом на 1981 рік входили ОСОБА_1, ОСОБА_2
та їх син ОСОБА_3  після закінчення
школи в 1981 році поступив до Одеського інституту інженерів морського флоту, де
навчався на денній формі навчання. В 1983 році він був призваний на строкову
військову службу, яку проходив в період з 27.04.1983року по 28.04.1985року.
Після чого продовжив навчання за денною формою, у червні 1989 році закінчив
вказаний учбовий заклад. Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що на 14.04.1991року ОСОБА_3 не втратив право на долю в майні колгоспного
двору, оскільки з червня 1989року не пройшло три роки. Тому ОСОБА_3 придбав
право власності на 13 частину вказаного будинку.

Відмовляючи в
позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі
ст.ст.116,157 ЖК України із будинку АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_3 не може бути виселений , оскільки він є власником 13 частини
будинку, а до ОСОБА_4 жодного разу не були застосовані будь- які міри
попередження або громадського впливу, вона не була притягнута до будь- якого
виду відповідальності за неправомірну поведінку. Таким чином, суд першої
інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що правових підстав передбачених
ст.116,157 ЖК України для виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 не встановлено.

Розглядаючи
спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив
і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апелянтів
про те, що ОСОБА_3 втратив право на свою долю в колгоспному дворі, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказуються, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожного дня    порушують правила    спільного проживання в    одному

3

будинку, ображають їх, тому вони
мають бути виселені із будинку на підставі ст.116 ЖК України.

Колегія суддів
не приймає до уваги дані доводи, оскільки до відповідачів не були застосовані
міри попередження і вони не були притягнуті до відповідальності, у зв;язку з
чим немає правових підстав для застосування ст. 116 ЖК України.

Враховуючи все вищевикладене,
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.
209, 307 ч.іп.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів у цивільних справах
Апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Белградського районного суду Одеської області від 26 березня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту    її
проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.