УХВАЛА

іменем    України

2007 р.
листопада місяця «20» дня,  колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого:       Новікова Р.В. Суддів:       Філатової Є.В. Чистякової Т.І. При
секретарі:        Іванова O.K.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в М. Сімферополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду М. Сімферополя від 23 квітня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору доручення та визнання недійсним
договору дарування житлового будинку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору доручення та визнання недійсним
договору дарування житлового будинку.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що позивачці на
праві власності належав жилий будинок АДРЕСА_1. До 2005 року вона мешкала у
вказаному будинку разом зі своїми двома синами. В ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
старшій син ОСОБА_4,  а у ІНФОРМАЦІЯ_2
року - молодший син ОСОБА_5 Позивачка тяжко переживала смерть дітей,  находилася в глибокій депресії. Після смерті
дітей до ОСОБА_1почала приходити її двоюрідна сестра ОСОБА_2,  пропонувала свою допомогу для отримання
соціальної допомоги на поховання. Наполягала на тому,  що для цього їй необхідна нотаріально
посвідчена довіреність. ОСОБА_1не збиралася нікому дарувати свій дім,  оскільки цей будинок є її єдиним житлом,  вважала,
що надає відповідачам повноваження на оформлення допомоги. Але вони
зловмисно скориставшись її скрутним становищем обманули її і,  домовившись між собою,  заключили
договір дарування будинку. До січня 2006 року відповідачі приховували,  що стали власниками її будинку. У 2004
року,  2005 року,  2006 року позивачка жила у домі,  сплачувати витрати на його утримання,  комунальні послуги,  страховку. В січні 2006 року вона дізналася
про таки дії відповідачів і почала скаржитися у різні інстанції,  у лютому звернулася до суду,  просила визнати недійсними: договір доручення
від 15.09.2004 року наданий нею на ім'я ОСОБА_3 та договір дарування будинку
АДРЕСА_1 від 22.10.2004 року,  укладеного
між ОСОБА_3,  діяючою від імені
ОСОБА_1,  та ОСОБА_2

Відповідачі
вимоги не визнали,  пояснили,  що доручення ОСОБА_1 підписувала сама,  розуміла його зміст та суть,  тому просили у задоволені позову відмовити.

Рішенням
Київського районного суду М. Сімферополя від 23.04.2007 року ОСОБА_1 у
задоволені позову про визнання доручення від 15.09.2004 року від імені ОСОБА_1
на ім'я ОСОБА_3 про розпорядження будинком АДРЕСА_1 відмовлено. Позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання договору дарування

Справа
№22-ц-5751/2007р.                                       Головуючий
в 1 інстанції Кукта М. В.

Доповідач Філатова Є.В.

будинку
АДРЕСА_1 від 22.10.2004 року,  укладеного
між ОСОБА_1та ОСОБА_2 недійсним залишено без розгляду.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати,  ухвалити нове про задоволення її позовних
вимог. Вважає,  що судом порушені норми
матеріального і процесуального права. Висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи. У суду не було правових підстав для залишення без розгляду
її позовних вимог про визнання договору дарування дому недійсним.

Заслухавши
доповідача,  перевіривши матеріали
справи,  колегія вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення суду скасуванню з
поверненням справи на новий розгляд,
оскільки судом першої інстанції не з'ясований обсяг позовних вимог та
підстави з яких ОСОБА_1 оспорює договори.

З
позовної заяви ОСОБА_1та її пояснень у суді першої інстанції убачається,  що позивачка одночасно вважає угоди.
незаконними з приводу збігу важких умов,
помилки,  омани та зловмисної
домовленості відповідачів. Таки підстави суперечать один одному,  проте суд першої інстанції не вточнив до чого
зводяться позовні вимоги,  і саме з яких
правових підстав оспорюються угоди,  в
наслідок чого надав оцінку договору доручення тільки з підстав омани.

Невизначеність позовних вимог позбавляє суд апеляційної інстанції
перевірити доводи апеляційної скарги в частині оспорювання договору доручення і
вирішити питання по суті.

В
частині вимог про визнання незаконним договору дарування,  суд взагалі не розглядав вимог,  безпідставно залишивши їх без розгляду. При
цьому суд помилково застосував норми матеріального і процесуального
закону,  які не регулюють спірні правовідносини.

Визнання
угоди незаконною провадиться за правилами гл.16
ЦК України. На таки правовідносини поширюється передбачений 257 ЦК України
трирічний строк позовної давності. Проте,
суд посилався на норми  ст. 727,
728 ЦК України,  яка регулює умови та строки розірвання
договору дарування за ініціативою дарувальника. Крім того,  суд неправомірно до матеріальних строків
позовної давності застосував передбачені
ст.  73 ЦПК України наслідки
пропуску процесуальних строків.

Відповідно
до ч.5 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на
новий розгляд,  якщо суд розглянув не всі
вимоги і цей недолік не може бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції.

Виходячи
з наведеного і керуючись п.5  ст. 309,
315 Цивільного процесуального кодексу України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково,
рішення Київського районного суду М. Сімферополя від 23 квітня 2007 року
скасувати,  справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набуває
чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційну інстанцію до
Верховного Суду України протягом двох місяців зі дня проголошення.