Справа №2-142 2007 p.
РІШЕННЯ Іменем України

„25" травня 2007 року                                                                                                     м.Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого суддя -                                                                                    Шимчик Р.В.,

при секретареві -                                                                                         Середюк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні   в м.Жашків цивільну справу за

позовною
заявою   ОСОБА_1  до
ВАТ   „Тікич"   про
стягнення

матеріальних збитків,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ВАТ „Тікич" про стягнення матеріальних
збитків.

В обґрунтування
своїх позовних вимог позивач зазначив, що ухвалою Арбітражного суду Черкаської
області від 10 лютого 2000 року ВАТ „Тікич" с.Червоний Кут Жашківського
району Черкаської області визнано банкрутом та розпочато роботу ліквідаційної
комісії. ОСОБА_1 наказом №4 від 22 жовтня 2003 року був призначений на посаду
охоронника ВАТ „Тікич" з посадовим окладом 300 грн.

За час роботи
керівництвом ВАТ „Тікич" проведено з ним розрахунок по заробітній платі
включно по 01 липня 2004 року.

З 01 липня 2004
року він трудовими обов'язками не займався, так як колишній арбітражний
керуючий відсторонив його від роботи. Позивач неодноразово звертався до
останнього з проханням надати йому роботу або звільнити з займаної посади в
зв'язку з тим, що йому необхідно заробляти
кошти для проживання. Але робота йому не надавалася та з невідомих йому
причин він не був звільнений з роботи, що позбавило позивача можливості
працевлаштуватися на іншу роботу, чим ОСОБА_1спричинено матеріальної шкоди у
вигляді упущеної вигоди.

З приходом на підприємство нового арбітражного керуючого 25 вересня 2006
року наказом 01-2006-к/14-10-08-1005/17 позивач був звільнений з займаної посади
за ст..36 КЗпП
України, а саме за згодою сторін, про що був зроблений відповідний запис в
трудовій книзі.

При звільненні
керівництвом ВАТ „Тікич" не виплачено позивачу збитки (матеріальну шкоду)
у вигляді упущеної вигоди, які останній поніс з 01 липня 2004 року по день звільнення, що складає в загальній сумі
8100 грн (27 * 300 грн).

При зверненні до
відповідача з проханням виплатити позивачу вказану суму, останньому було в
цьому відмовлено.

На підставі
викладеного позивач просить суд стягнути з ВАТ „Тікич" на його користь
матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди в сумі 8100 грн.

Позивач та представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги
підтримали повністю, просили їх задовольнити, крім того позивач
пояснив, що він виконував фактичну роботу на ВАТ „Тікич" до 01 липня 2004
року, за що йому було виплачено заробітну плату. Після цього він не виконував
роботи, оскільки підприємством вона йому не надавалася з незалежних від нього
причин. І при цьому він не міг влаштуватися на іншу роботу, в зв'язку з чим
йому було спричинено збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 8100 грн.

2

Представник
відповідача позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов
не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що наказом №4 від 22 жовтня 2003 року на ВАТ
„Тікич", яке 10 лютого 2000 року постановою
Арбітражного суду Черкаської області визнано банкрутом, прийнято на період
ліквідаційної процедури ОСОБА_1 охоронником.

Наказом №01-2006-К/14-10-08-1005/17 від 25 вересня 2006 року ОСОБА_1
звільнено із займаної посади охоронника ВАТ „Тікич" на підставі ч.1 ст.36 КЗпП
України за згодою сторін.

У відповідності до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків
у результаті порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Згідно п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

У відповідності до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Позивач визнав в судовому засіданні, що жодної роботи після 01 липня 2004
року на ВАТ „Тікич" не виконував, трудова книжка
знаходилася в нього на руках, і в той же час ним не
надано суду доказів того, що він звертався до керуючих органів ВАТ „Тікич"
з проханням звільнити його з роботи після 01 липня
2004 року. Крім того, позивачем не надано
доказів того, що він намагався влаштуватися на роботу і цьому перешкоджало те, що його не було звільнено з ВАТ „Тікич". Щодо
наданої позивачем суду заяви про звільнення з роботи за згодою
сторін, яку він написав 25 травня 2004 року на ім'я арбітражного керуючого ОСОБА_2, суд не приймає її як доказ у справі,
оскільки позивач продовжував працювати в ВАТ
та отримувати заробітну плату до 01 липня 2004 року.

Позивачем не надано суду доказів того, що не звільнення з ВАТ „Тікич" перешкоджало йому влаштуватися на іншу роботу в період з
01 липня 2004 року по 25 вересня 2006 року.

Допитаний в якості свідка у справі ОСОБА_2. показав, що після призначення його ліквідатором ВАТ „Тікич" позивач в нього жодної
роботи не виконував і з проханням про звільнення після 01
липня 2004 року не звертався. При цьому додав, що після призначення його ліквідатором вказаного вище підприємства, він не міг
довгий час потрапити на територію ВАТ, оскільки
йому перешкоджала в тому охорона.

Таким чином, позивачем не доведено, що йому спричинено відповідачем матеріальні
збитки у вигляді упущеної вигоди.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.15, 16, 22 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212,214-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ВАТ „Тікич" про стягнення матеріальних
збитків залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Жашківський районий суд шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження, яка подається протягом 10 днів з дня проголошення,
або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.