Справа №22-583/2007 р.                           Головуючий
у 1 -ій інстанції Мироненко І.П.
13.                                               Суддя
- доповідач Дяченко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 липня 2007
року.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючої -
Песоцької Л.І.

Судців                                                 -
Дяченко В.М., Шаліної Т.О.

При
секретарі - Жило І. А. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи :
приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Маріупольське бюро технічної інвентарізації про визнання договору
купівлі-продажу жилого будинку недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 23 квітня 2007
року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні
2006 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і приватного нотаріуса ОСОБА_4

Вказувала,
що власником будинку АДРЕСА_1 був її батько - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року о 08.15 год. В цей же
день нотаріусом ОСОБА_4 було посвідчено договір купівлі-продажу цього будинку,
укладений між діючою на підставі довіреності від імені батька її матір*ю -
відповідачкою ОСОБА_2, і ОСОБА_3

Посилаючись
на те, що при підготовці до вчинення угоди і під час її посвідчення були
сфальсіфіковані документи, а вона є спадкоємцем першої черги після смерті
батька, позивачка просила суд зазначений договір купівлі-продажу будинку
визнати недійсним.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 23 квітня 2007 року з
посиланням на те, що, згідно нотаріально-посвідченого заповіту від 31 липня
2006 року, спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його дружина - відповідачка
ОСОБА_2, а у звязку з цим позивачка, яка не є стороною за договором і
спадкоємцем померлого, не набула права вимоги на визнання оспорюваного договору
недійсним, в задоволенні позовних вимог позивачки відмовлено.

Не
погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на неповне
з*ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і
процесуального права, позивачка просить апеляційний суд скасувати рішення суду
першої інстанції, а справу направити на новий розгляд у суд першої інстанції.

Заслухавши
суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_6, які підтримали
доводи апеляційної скарги, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і третю особу ОСОБА_4,
які заперечували проти скарги, перевіривши матеріали

справи у
межах апеляційного оскарження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в
задоволенні позову з таких підстав :

Згідно
зі ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з*ясування судом
обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Вирішуючи
спір суд встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що жилий будинок
АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 і в цьому будинку, крім його та дружини - відповідачки
ОСОБА_2, з 2005 року зареєстровані його донька - позивачка ОСОБА_1 і онук
ОСОБА_7 Згідно чинного, нотаріально посвідченого заповіту від 31 липня 2006
року, ОСОБА_5 заповідав все своє майно своїй дружині, а 13 вересня 2006 року
надав дружині нотаріально посвідчену довіреність на право представництва його
інтересів з питань продажу зазначеного будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 року нотаріусом
ОСОБА_4, на підставі цієї довіреності був посвідчений договір купівлі-продажу
будинку між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 В
цей же день, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_5 помер.

З
посиланням на вимоги ст.ст. 1217,1223,1235,1261,215,15 ЦК України і
виходячи з того, що за наявності чинного заповіту позивачка не є спадкоємцем
після смерті батька, а від так не набула права вимоги на визнання недійсною
угоди купівлі-продажу будинку, укладеного від імені померлого його дружиною,
суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Але з
таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, оскільки правильно
встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про підстави відмови в
задоволенні позову, які не відповідають нормам матеріального права і при цьому
колегія суддів виходить з наступного

Згідно
зі ст. 1261 ЦК України,
позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті батька, тому не можна
погодитися з висновком суду про те, що вона не має права на пред'явлення цього
позову.

Згідно
ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний об'єм цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановлені законом. Правочин має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та
інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно
до ст. 215 ч.1 ЦК України,
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Із
пояснень відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і нотаріуса ОСОБА_4 вбачається, що при
житті вільне волевиявлення ОСОБА_5 було спрямоване на продаж спірного будинку.
І це об'єктивно підтверджується тим фактом, що подружжя ОСОБА_2 підшукали
покупця будинку - ОСОБА_3,
домовилися з ним про суттєві

умови
договору купівлі-продажу будинку, ще 13 вересня 2006 року звернулися до
нотаріуса для отримання консультації відносно оформлення продажу будинку і в
цей же день ОСОБА_5 надав дружині нотаріально посвідчену довіреність саме на
продаж цього будинку (а.с. 48,61-62). 26 вересня 2006 року нотаріус була
викликана за місцем проживання подружжя ОСОБА_2 для складання договору
купівлі-продажу будинку, де в присутності ОСОБА_5 і покупця ОСОБА_3 були
обговорені всі умови цього договору (а.с. 65-66), а ввечері цього ж дня нотаріусом
був підготований проект договору і інші документи. ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в період
з 07.30 до 08.45 год., договір
купівлі - продажу був підписаний відповідачкою ОСОБА_2 за довіреністю і
відповідачем ОСОБА_3 та посвідчений і оформлений нотаріусом.

При
таких обставинах колегія суддів вважає, що оскільки договір купівлі-продажу
будинку за своїм змістом не суперечить ЦК України і іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства, відповідачка, яка
підписала цей договір, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності і належні
повноваження, при житті волевиявлення власника було вільне і спрямоване на
продаж будинку, тобто на реальне настання правових наслідків, що обумовлені
договором і договір вчинено у формі, встановленої законом та до смерті ОСОБА_5,
і доказів іншого не надано, тому підстав, передбачених ст. 215 ч.1 ЦК України,
для визнання цього договору недійсним не вбачається і у зв'язку з цим в
задоволенні позовних вимог позивачці належить відмовити.

Надходячи
такого висновку, колегія суддів не може прийняти до уваги, як безпідставні,
доводи позивачки на обґрунтування своєї позовної заяви і апеляційної скарги про
фальсифікацію документів під час підготовки і укладання договору, оскільки ці
доводи об'єктивно нічим не підтверджені, ґрунтуються на припущеннях і
спростовуються наданими по справі доказами.

Не
спростовують висновків колегії суддів і доводи апеляційної скарги позивачки про
розбіжності у часі отримання нотаріусом необхідних за договором купівлі-продажу
будинку документів і часом настання смерті ОСОБА_5, оскільки вони стосуються
процесу оформлення додатків до договору, а не самого договору та його суті і за
поясненнями нотаріуса ОСОБА_4 деякі дані нею були дійсно отримані після
укладання даного договору, що не суперечить відповідному порядку оформлення
таких договорів, передбаченим діючими інструкціями.

На підставі
ст.ст. 203,215 ЦК України, керуючись ст.ст. 303,307,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 23 квітня 2007 року
скасувати.

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, посвідченого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
нотаріусом ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
протягом двох місяців з цього моменту шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.