Справа № 33ц-75107 Категорія: 33 УХВАЛА
листопада 2007 року                                                                                                 м.
Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в
Хилевича С.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківського міського управління
земельних ресурсів, ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3; про визнання недійсними державних актів на
право приватної власності на землю, визнання незаконними рішень
Івано-Франківської міської ради, визнання недійсним договору дарування за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від З
березня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 4
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради,
виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківського
міського управління земельних ресурсів, ОСОБА_2, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3; про
визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю,
визнання незаконними рішень Івано-Франківської міської ради, визнання недійсним
договору дарування, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_2 у 1993 році неправомірно
приватизувала земельну ділянку площею 0, 0847 га АДРЕСА_1, яку позивач, бувши
власником однієї з квартир цього будинку, вважала прибудинковою територією,
також проведено неправомірно забудову та подальшого відчуження ділянки на
Рішенням  Івано-Франківського
міського суду  від  3 вересня 2006 року у позові ОСОБА_1
відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 4 липня 2006 року
рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу -
без'задоволення.

ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі просить скасувати
рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, направивши справу на
новий розгляд до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що попередніми судовими інстанціями
порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В ході розгляду справи судом першої інстанції здійснено повне фіксування
судового процесу технічними засобами, однак не було дозволено відтворення
технічного запису судового засідання на вимогу представника позивача. Ухвалене
судом рішення не містить переконливої відповіді по суті заявлених вимог до
відповідачів, а також суд у своєму рішенні лише зазначив великий перелік
письмових доказів, які є у справі, і переписав судове рішення зміст письмового
пояснення виконавчого комітету.

На думку позивача, на час ухвалення рішення про передачу земельної ділянки
в приватну власність в ОСОБА_2 суд не перевірив повноваження органу
міськвиконкому вирішувати з цього приводу земельні питання, оскільки вирішення
таких питань Земельним кодексом України віднесено до компетенції міської ради.
Також судом не дослЦПКувався факт передачі та прийняття будинків у комунальну
власність територіальної громади міста.

Судом не взято до уваги положення Постанови Верховної Ради України „Про
прискорення земельної реформи та приватизації землі" від 13.03.1992 року.

Крім того, попередніми судовими інстанціями не дано обґрунтованих висновків
на певні факти, а саме на те, хто приймав рішення у 50-х роках минулого
століття про план присадибної ділянки за будинком АДРЕСА_1 згідно схеми,
виготовленої бюро технічної інвентаризації, де зазначено господарську споруду,
яка знаходиться в користуванні позивача, про що вказали свідки.

Висновок судів про загальну площу у складеній план-схемі (а.с. 126) вважає
таким, що не відповідає дійсності, оскільки представник позивача не
підтверджував вказану площу, а навпаки - заперечив у судовому засіданні.

Разом із тим, позивач у касаційній скарзі задає ряд запитань з приводу
нез'ясованих, на його думку, обставин.

Суд першої інстанції розглянув не всі позовні вимоги, а також порушив
строки судового розгляду, встановлений ст. 157 ЦПК України.

Колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
та справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє
законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Згідно з положеннями ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, і
доводи скарги висновків суду не спростовують. Відсутні й передбачені ст. 338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись п.п. 5,6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про
внесення змін до Закону України „Про судоустрій України" щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, ст.ст. 331,
332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити. Рішення   Івано-Франківського міського суду від 3
березня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 4
липня 2006 року - залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає.