Справа № 22ц 1925-2007 року                    Головуючий 1 інстанції
- 40.                                Доповідач
апеляційної інстанції Лисенко
РІШЕННЯ

іменем України.

15
жовтня 2007 року.                                                                              м.
Миколаїв.

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової
Т.З. та Данилової О.О.,

із секретарем
судового засідання Варміш О.С.,

з участю :

представника
позивачки ОСОБА_2.,

представника
відповідача, яка одночасно є і 3-ю особою - ОСОБА_3.,

представника
3-ї особи ОСОБА_4., у
відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3переглянула рішення
місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1до Миколаївської загальноосвітньої школи 1-Ш
ступенів № 9 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу й компенсації за моральну шкоду.

Заслухавши
доповідь судці, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у дане
судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими
сторони їх стверджували ,-

установила:

5 липня
2006 року ОСОБА_1 пред'явила
позов Миколаївської загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів № 9 та Управління
освіти виконавчого комітету Миколаївської міської ради про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованої
заробітної плати й компенсації за моральну шкоду.

Його
обґрунтовувала тим, що з 28 серпня 2003 року за безстроковим договором
працювала у відповідача, обіймаючи останнім часом посаду оператора
комп'ютерного набору, а потім була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись
на те, що скорочення чисельності штатів у шкоді не було і, що при звільненні їй
не запропонували вакантну на той час посаду бібліотекаря, роботу по якій вона
могла за попереднім досвідом виконувати і на яку б пристала.

Посилаючись
на зазначені обставини просила поновити на роботі й стягнути середній заробіток
за час вимушеного прогулу та 2 000 гривень компенсації за моральну шкоду.

Крім того,
просила стягнути 1 437 гривень 48 копійок вчасно невиплаченої заробітної плати
за основною посадою та 651 гривню 60 копійок доплати за сумісництвом.

У
подальшому вона відмовилася від двох останніх позовних вимог, та від будь-яких
вимог до Управління освіти виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Ухвалою
місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 липня 2007 року така
відмова була прийнята ( а.с. - 122 ).

Відповідач
просив у позові відмовити, оскільки не допустив порушень чинного трудового
законодавства при звільненні позивачки з роботи.

Рішенням
місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2007 року позов
задоволено частково.

Ухвалено
поновити позивачку на роботі й з відповідача на її користь стягнуто 4 665

гривень 96
копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 гривень на
відшкодування моральних збитків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не
погоджуючись із цим, ОСОБА_3. рішення оскаржила й просила скасувати, оскільки,
як на її думку, суд дав неналежну оцінку зібраним по справі доказам та
неправильно застосував норми матеріального права, а саме, проігнорував надані
нею та представником   відповідача   докази
щодо   обгрунтованості   звільнення
ОСОБА_1

Апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду 1 інстанції змінити,
зменшивши розмір стягуваного середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
оскільки у цій частині суд постановив його без точного додержання норм
матеріального й процесуального права.

Вирішуючи
спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з
того, що відповідачем не надано доказів тому, що на час звільнення позивачки з
роботи, в школі мали місце зміни в організації праці або скорочення штату
працівників. Більше того, при звільненні позивачки відповідачем не додержано норм законодавства,
що регулюють вивільнення працівника, а саме, не запропоновано їй усі вакантні
посади, які та могла обійняти.

Тому,
відповідно до положень п. 1 ст. 40, статей 235, 237-1 КЗпП України її слід
поновити на роботі й стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та
компенсацію за моральну шкоду, достатнім розміром якої, на думку суду, буде
грошова сума у розмірі 500 гривень.

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1
інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

Так, за ст. 60
ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не
може грунтуватися на припущеннях.

В
матеріалах справи відсутні докази тому, що на час звільнення ОСОБА_1 з роботи в
Миколаївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 9 мали місце зміни в
організації праці або скорочення штату працівників. Не довів цього й
відповідач, хоча то є його обов'язком.

В той же
час, позивачка довела, що при її звільненні відповідачем не було додержано норм трудового
законодавства, що регулюють вивільнення працівника, а саме, їй не запропоновано
усі вакантні посади, які вона могла обійняти.

Так,
було на той час в школі була вільна посада бібліотекаря, вона могла й згодна
була б її обійняти, але їй роботу в шкільній бібліотеці не було запропоновано.

За
такого, позивачку слід поновити на роботі й стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Оскільки
такого ж з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення
апеляційної скарги немає.

Що ж до
твердження апелянта про упереджений розгляд судом справи, то воно не може бути
взяте до уваги, оскільки бездоказове.

Стосовно
наголошення ОСОБА_3 на безпідставному затягуванні судом розгляду справи, що на
її думку, привело до збільшення суми стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, то, дійсно, розгляд справи здійснювався тривалий час, але
це викликано необхідністю ретельного дослідження обставин спору, перевірки
взаємних стосунків позивачки з керівництвом школи.

Відносно
стягнення на користь позивачки відшкодування моральної шкоди, з чим не
погоджується особа, яка подала апеляційну скаргу, то суд вірно таке
відшкодування стягнув, оскільки  вже саме
по собі порушення  конституційного права
особи  на працю та на

отримання плати
за неї, викликає у працівника моральні страждання й дає йому право на їх
компенсацію.

В той же
час, в рішенні існує протиріччя між мотивувальною та резолютивною частинами
щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який слід стягнути
з відповідача на користь позивачки.

В мотивувальній
частині він становить 4 139 гривень 62 копійки і є вірним.

В резолютивній
же частині його виписано в розмірі 4 665 гривень 96 копійок.

За
такого помилково зазначену суму слід виправити на належну рішенням судової
колегії.

Відповідному
коригуванню підлягає і загальна сума стягнення.

Керуючись ст. ст. 307, 309,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення місцевого Центрального районного
суду м. Миколаєва від 3 липня 2007 року змінити.

Зменшити
розмір середнього заробітку, стягуваного з Миколаївської загальноосвітньої
школи І-ІІІ ступенів № 9 на користь ОСОБА_1з 4 665
гривень 96 копійок до 4 139 гривень 62 копійок, а загальний розмір стягнення -
з 5 165 гривень 96 копійок до 4 639 гривень 62 копійок.

В іншій частині
рішення залишити без зміни.

Рішення набирає
чинності з дня його проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути
оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.