Справа №22ц-1401,  2007р.                                            Головуючий
в 1-й інстанції: Крисанова
5                                                                        Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2007 року травня
місяця «31» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого -
Прокопчук Л.П. Суддів: Вадзінського П.О.,

Воронцової Л.П.
при секретарі - Дягілєвій В.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від
12 квітня 2007 року у справі

за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажудійсним, визнання права
власності на майно, відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2007
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  про відшкодування майнової та моральної
шкоди, в обґрунтування якого посилався на те, що у 2004 році він придбав у
групи співвласників - колишніх членів КСП «Перемога» Іванівського району
частину належного їм майна, в тому числі 6 залізобетонних плит та 8
залізобетонних стовпів, які не були йому передані у володіння, оскільки не були
демонтовані і знаходились у складі огорожі зернотоку колишнього КСП «Перемога».

Вважає, що умови
договору купівлі-продажу ними були виконані: він передав співвласникам гроші, а
вони формально передали майно, вказавши місце, де воно знаходиться.

05 квітня 2006
року ОСОБА_2  передав ОСОБА_3 належні
йому (позивачеві) плити та стовпи. Він звернувся до ОСОБА_2 та Іванівського РВ
УМВС з приводу порушення його права власності. В ході проведення РВ УМВС
перевірки його заяви, ОСОБА_2  визнав
свою вину в порушенні його права власності на майно та зобов'язався його
повернути, однак обіцянку не виконує.

Вважає, що діями
відповідача йому заподіяна майнова шкода в сумі 4000 грн. - вартість належного
йому майна на час розгляду справи та моральна шкода, яка проявилася у душевних
стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з втратою майна, компенсацією яких є
витрати на придбання путівки на санаторно-курортне лікування в сумі 1700 грн.

В ході розгляду
справи ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги: з підстав вище зазначених, просив
визнати договір купівлі-продажу майна - шести залізобетонних плит та восьми
залізобетонних стовпів, укладений між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_11,ОСОБА_12, ОСОБА_13,  ОСОБА_14,
ОСОБА_15 ,   ОСОБА_16,

ОСОБА_17 , ОСОБА_18дійсним, визнати за ним право
власності на 6 залізобетонних плит та 8 залізобетонних стовпів, які знаходились
у складі огорожі гуртожитку колишнього КСП «Перемога» до 05.04.2006 року.

Рішенням
Іванівського районного суду від 12.04.2007 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись
з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати,
ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному об'ємі, посилаючись
на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Письмові
заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

В судове
засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з'явився, належним чином
повідомлений про місце та час розгляду справи, що не перешкоджає її розгляду у
його відсутність.

ОСОБА_2  апеляційну скаргу не визнав, просить її
відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає її підлягаючою частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд виходив з того, що факт купівлі-продажу
позивачем 6 залізобетонних плит та 8 стовпчиків 15.03.2003 року у 17
співвласників майнових паїв є правомірним і відповідачем не оспорюється, судом
не визнаний недійсним, і відповідно до ч.1
ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, а докази того, що відповідач продав належне позивачу
майно - відсутні. Оскільки доказів порушення відповідачем права власності
позивача судом не встановлено, суд вважав, що відсутні підстави для стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

З вище
зазначеними висновками суду колегія суддів погоджується частково з наступних
підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи і це встановлено судом, 15 березня 2003 року ОСОБА_1 придбав
у 17 співвласників майнових паїв колишнього КСП «Перемога» Іванівського району,
частину належного їм майна, серед якого 6 залізобетонних плит та 8
залізобетонних стовпчиків /а.с.
6,7,22-36/, сплативши їх вартість, на підтвердження чого співвласники
майна надали письмові розписки.

Правовідносини,
що виникли між ОСОБА_1 та 17 співвласниками майнових паїв, урегульовані нормами
ЦК України у
редакції 1963 року, який діяв на момент їх виникнення.

Статтею 44 ЦК України (1963р.)
ч.1 п.2 передбачено, що у письмовій формі повинні укладатися угоди громадян між
собою на суму понад 100 крб., за винятком угод, зазначених у статті 43 цього
Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української
РСР.

Тобто, діючим на
момент укладення 15.03.2003 року договору купівлі-продажу 6 плит та 8
стовпчиків між позивачем та 17 співвласниками майна, передбачено його письмову
форму, якої сторони дотрималися /а.с.
22-36/.

Відповідно до
ч.2  ст. 47 ЦК України (1963р.), суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною, якщо одна з
сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального
посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди.

Угода
купівлі-продажу від 15.03.2003 року не потребує нотаріального посвідчення, сторонами
повністю виконана, тому визнання її дійсною в судовому порядку не потребує,
тому з зазначених підстав у задоволенні в цій частині позовних вимог ОСОБА_1
слід відмовити.

Крім того,
позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним повинні бути
пред'явлені до 17 співвласників майнових паїв, а не до ОСОБА_2, чого позивач не
зробив ні у позовній заяві, ні у ході розгляду справи; ні ОСОБА_2 , ні 17
співвласників не оспорюють договір і право власності позивача.

Оскільки договір
купівлі-продажу від 15.03.2003 року укладено з дотриманням, передбаченої ЦК України
письмової форми, ОСОБА_1 є власником придбаного у співвласників майнових паїв
майна: 6 залізобетонних плит та 8 залізобетонних стовпчиків і у задоволенні
позовних вимог про визнання права власності на зазначене майно з вище
зазначених підстав слід відмовити.

Колегія суддів
не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 у частині відшкодування майнової шкоди, який не
відповідає обставинам справи, що є підставою відповідно до п.3 ч.1  ст.
309 ЦПК України для скасування судового рішення у зазначеній частині.

Із відмовного
матеріалу №167 Іванівського РВ УМВС вбачається, що ОСОБА_2  при дачі пояснень по факту крадіжки майна,
належного ОСОБА_1, визнав, що 08.05.2006 року з огорожі току він продав 6 плит
та 8 стовпчиків, вважавши їх своїми, а оскільки вони належить ОСОБА_1,
зобов'язався їх повернути останньому, про що написав власноручно розписку
/а.с.  7,8 відмовного матеріалу/. Ці
пояснення та розписка спростовують покази ОСОБА_2  в ході розгляду цивільної справи, майже через
рік від дня винесення постанови про відмову у порушенні кримінальної справи про
те, що він продав ОСОБА_3 у квітні 2006 року п'ять плит, помічених та належних
йому.

Оскільки майнова
шкода заподіяна ОСОБА_1 винними діями ОСОБА_2, вона підлягає відшкодуванню
відповідно до  ст. 1166 ЦК України, тому
колегія суддів вважає можливим постановити у зазначеній частині позовних вимог
нове рішення про їх часткове задоволення в розмірі 800 грн., оскільки позивач
визначаючи розмір шкоди в сумі 4000 грн. та зазначаючи, що це ціна майна на час
розгляду справи, не ствердив її доказами, і колегія суддів визначає вартість 6
залізобетонних плит та 8 залізобетонних стовпчиків відповідно до ціни,
зазначеної у накладній від 03.03.2003 року /а.с.  7I та заяви,
поданої ОСОБА_1 до Іванівського РВ УМВС про крадіжку майна, в якій він

зазначив, що йому заподіяно збитки в сумі 800 грн. /а.с.
2 відповідного матеріалу/.

Колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в сумі 1700 грн., але
з тієї підстави, що вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач
обґрунтовує матеріальними витратами - вартістю санаторно-курортної путівки, яку
б він хотів придбати.

Керуючись  ст.
ст.  303,307,309,314 ЦПК України,
на підставі  ст.  ст.
44,47 ЦК України
(1963р.),  ст. 1166 ЦК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іванівського
районного суду від 12 квітня 2007 року у частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, та
ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 800 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення суду
набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох
місяців.