Справа № 33ц-70107
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
листопада 2007 року                                                                                                 м.
Рівне

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області
в складі:

Василевича B.C.

Мельника Ю.М.

Хилевича С.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Івано-Франківської міської
ради про визнання ордеру недійсним, виселення, визнання недійсним свідоцтва про
право власності на житло, визнання першочергового права на отримання житла за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від ЗО
вересня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10
січня 2006 року,

встановила: 7 квітня 2003 року ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про
визнання ордеру недійсним, виселення, визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло, визнання першочергового права на отримання житла,
обґрунтовуючи тим, що з 27.11.1992 року вона перебуває на квартирному обліку
працівників, які потребують поліпшення житлових умов. Згідно із спільним
рішенням адміністрації та профспілкового комітету підприємства від 12.10.1998
року їй розподілено квартиру АДРЕСА_1. На час звернення до суду квартира не
звільнилась, оскільки там мешкає ОСОБА_2, якій спільним рішенням зазначених
органів від 13.08.1998 року розподілено спірну квартиру. 24.09.1999 року
відкрите акціонерне товариство „Плай", де працює позивач, здійснило
передачу всього житлового фонду на користь територіальної громади м.
Івано-Франківська відповідно до чинного законодавства. У квітні 2000 року
квартиру №6 в цьому будинку на підставі ордера міськвиконкому надано ОСОБА_3,
яка не була працівником підприємства. Відмову від вселення ж у квартиру
відповідач підготувала лише у вересні 2000 року. В тому ж році на квартиру №68
видано ордер ОСОБА_2. вважає, що вказаний ордер на вселення виданий з
порушенням вимог ст. 59 ЖК УРСР.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2005 року в
позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2006 року
рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, направити справу на новий
судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що попередні
судові інстанції грубо порушили норми процесуального права. Суд вирішив питання
про права й обов'язки осіб, які не брали участі в справі. Зокрема, судом не
враховано заяву позивача про залучення як відповідача до участі в справі
відкритого акціонерного товариства „Плай". Зазначене підприємство надало б
у суді вичерпні пояснення з приводу спору. Також судом не враховано інші
клопотання - про витребування доказів, заяву ОСОБА_2 про відмову від спірної
квартири. Пояснення відповідача про стан її здоров"я, що вона позбавлена
права вселення у квартиру №6 теж залишені судовими інстанціями поза увагою і
навіть не зафіксовані в протоколі судового засідання.

Вважає, що висновки суду про те, що рішення щодо позивача про надання їй
житлової площі, єнеправомірним, суперечить ст.ст. 52, 58 ЖК УРСР. Також вбачає
порушення ст. 55 цього Кодексу.

Колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
та справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє
законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Згідно з положеннями ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням
вимог матеріального і процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, і
доводи скарги висновків суду не спростовують. Відсутні й передбачені ст. 338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись п.п. 5,6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про
внесення змін до Закону України „Про судоустрій України" щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, ст.ст. 331,
332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області,

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 вересня 2005 року та
ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2006 року -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.