Головуючий у першій інстанції   Тимошенко
Справа
№ 22ц - 3353/07
Доповідач апеляційної інстанції  Панасенков В.О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13   вересня
2007 року                                                                                              м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області  в складі:

головуючого -                                                    Панасенкова
В.О.

суддів:                                                                  Парапана
В.Ф.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі:                                                      Бондаренко
Н.В.

за участю:
відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області   від 17 березня 2006 року

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок,

встановила:

14 листопада
2005 року ОСОБА_4. звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення завдатку в сумі 4 040 грн.
та моральної шкоди в розмір 1 660 грн. В заяві позивачка ОСОБА_4. зазначала, що 08
січня 2004 року між нею та відповідачкою ОСОБА_1, яка діяла в інтересах
відповідачки ОСОБА_3 за дорученням, був укладений договір, згідно якому в
забезпеченні подальшого укладення договору купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1,
вона передала завдаток в сумі 400 дол.
США і зобов'язалася сплатити решту суми 1 300 дол. США до 15 травня 2005 року, коли цій
договір мав бути відбутися. Вона провела необхідний ремонт будинку, значно
поліпшивши його стан, але відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 не уклали договір
купівлі-продажу будинку в встановлений термін і відмовляються від його
укладення. Тому, вона вважає, що має право на повернення завдатку в подвійному
розмірі, в сумі 800 дол.
США, що еквівалентно 4 040 грн., і на відшкодування моральної шкоди в сумі 1 660
грн.

Посилаючись на
ці обставини, та на ст.
ст. 23, 570, 571, 1167 ЦК
України, позивачка ОСОБА_4.
просила суд позов задовольнити.

В судовому
засіданні 17 березня 2007 року позивачка ОСОБА_4.
змінила вимоги і просила суд визнати за нею право власності на житловий
будинок з вказаних підстав.

2

Рішенням суду
першої інстанції позов ОСОБА_4.
задоволено. Суд визнав за позивачкою ОСОБА_4.
право власності на житловий АДРЕСА_1 та стягнув з неї на користь
відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вартість будинку у сумі 6 565 грн. (що
еквівалентно 1 300 дол. США).

В апеляційній
скарзі відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи
тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необгрунтованим.

В запереченні на
апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_4.
просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судове
засідання не з'явилися позивачка ОСОБА_4.
та відповідачка ОСОБА_3,
але про розгляд справи вони повідомлені належним чином.

Позивачка ОСОБА_4. звернулася до
суду з телеграмою про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, але не
надала суду документів, підтверджуючих цю обставину.

Тому колегія
суддів вважає, що вказані особи не з'явилися до суду без поважних причин, і у
відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3, пояснення на
апеляцію відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 перевіривши матеріали
справи, законність і обгрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_4. набула право
власності на спірний житловий будинок, оскільки вона виконала зобов'язання за
договором про передачу завдатку з метою подальшого укладення договору
купівлі-продажу будинку від 08 січня 2004 року, а відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3
ухиляються від виконання умов договору.

Проте з таким
висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, оскільки висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи і суд неправильно застосував норми
матеріального права.

Відповідно до
ст. 328 ЦК України
право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття право власності не встановлена судом.

Як вбачається з
матеріалів справи, спірний житловий будинок належав ОСОБА_5., яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с. 28).

Після її смерті
відкрилася спадщина, яку прийняла відповідачка ОСОБА_3 (а.с. 26, 27), але до
теперішнього часу право власності на цей будинок у встановленому законом
порядку не оформлено.

3

08 січня 2004
року між позивачкою ОСОБА_4. та відповідачкою ОСОБА_1, яка є матір'ю ОСОБА_3,
був укладений договір, згідно якому позивачка передала останній гроші в сумі
400 дол. США за
житловий АДРЕСА_1, зобов'язалася утримувати будинок в повному обсязі, своєчасно
платити за користування електроенергією, водопостачання та інші розрахунки та
сплатити решту суми 1 300 дол.
США до 15 травня 2005 року, а відповідачка ОСОБА_1 отримала
гроші та дозволила користуватися земельною ділянкою (а.с. 2).

Таким чином,
фактично у простій письмовій формі між сторонами по справі, позивачкою ОСОБА_4. та відповідачкою
ОСОБА_1, яка не є власником спірного житлового будинку, був укладений
попередній договір.

До 15 травня
2005 року зобов'язання щодо виплати 1 300 дол.
США виконано не було, у зв'язку з чим в термін визначений попереднім договором
основний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був, що визнається
сторонами по справі.

Відповідно до
ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у
певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Законом може
бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений
основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови
основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у
порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не
встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній
договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка
необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім
договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням,
якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного
законодавства.

Зобов'язання,
встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не
укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або
якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.
1 ст. 220 ЦК України
у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Попередній
договір не укладений сторонами по справі у формі, встановленій для основного
договору, тобто в нотаріальній, і є нікчемним.

За таких
обставин, колегія суддів дійшла висновку, що сторони по справі не укладали
договору купівлі-продажу спірного житлового будинку у встановленому законом
порядку і законних підстав для набуття позивачкою ОСОБА_4. право власності
на спірний житловий будинок немає.

Тому позовні
вимоги ОСОБА_4. про
визнання права власності на спірний будинок є необгрунтованими, незаконними і
задоволенню не підлягають.

4

Не відповідність
висновків суду фактичним обставинам справи і незастосування норм матеріального
права до спірних правовідносин, яки виникли між сторонами, а саме ст. ст. 220
ч.1, 328, 635 ЦК України, є підставою для скасування рішення суду першої
інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.
ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч.1 п. п. 3, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської
області,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3 задовольнити, рішення Татарбунарського районного суду
Одеської області від 17 березня 2007 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні
позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок відмовити.

Рішення суду
апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням.