- 32 (4)                                                   у 1 інстанції - Просолов В.М.
РІШЕННЯ

Іменем.    України

2007р.
жовтня 9 дня колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:                                     Михайлів
Л.В.

судд і
в:                                              Карнаух В.В.,  Митрофанової Л.В.

при
секретарі                                     Бондаренко
І.В.

за
участю сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від б
листопада 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5,  ОСОБА_6 до ОСОБА_4,  ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про вселення в квартиру та зустрічному позову ОСОБА_4,  ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_5,  ОСОБА_6 про
визнання втратившим право користуванням житловим приміщенням,  -

встановила:

В
вересні 2005 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про вселення,
посилаючись на те,  що ОСОБА_4
створила умови,  за якими він не міг
проживати у квартирі АДРЕСА_1,  де він
прописаний,  тому і залишив квартиру.

Відповідачі
у грудні 2005 року звернулись до суду з зустрічним позовом про визнання ОСОБА_5
втратившим право користування житлом,  в
обґрунтування позову посилаються на те,
що ОСОБА_5 з 198 4 року в квартирі не проживає без поважних причин.

У
вересні 2006 року до суду з позовом звернулись ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і просили
визнати факт їх не проживання в спірній квартирі з поважних причин та вселити в
квартиру АДРЕСА_1.

В жовтні 2006
року ОСОБА_4 та її діти уточнили позов і
просили  визнати  втратившими
право  користування  житловим приміщенням  як
ОСОБА_5  так  і
ОСОБА_6,  вказавши,   що  ОСОБА_6
залишив  Квартиру без  поважних

2

причин  у  2003  році  після
припинення  шлюбних  відносин
з ОСОБА_4

Рішенням
Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від б листопада 2006 року позов
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено.

Визнано
поважними причини відсутності понад шість місяців у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_5
та ОСОБА_6 та заселено їх у квартиру.

У
задоволенні позову ОСОБА_4,  ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання втратившими право користування
житловим приміщенням ОСОБА_6 та ОСОБА_5-відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 ставлять питання
про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення їх
позову. При цьому посилаються на порушення норм процесуального та матеріального
права. Суд помилково визнав поважними причини відсутності позивачів за спірною
адресою,  оскільки судом
встановлено,  що ОСОБА_5 у 1984 році
свідомо в добровільному порядку залишив квартиру синові з невісткою і переїхав
проживати в дім,  який належав його
дружині.

ОСОБА_6
добровільно переїхав до іншої жінки,
залишивши житло.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог,  колегія суддів
вважає,  що скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Постановляючи
рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і відхиляючи позов
ОСОБА_4,  ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  суд
першої інстанції виходив із того,  що
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були відсутні у спірній квартирі понад шість місяців з
поважних причин,  а саме,  ОСОБА_5 залишив квартиру з метою створення
умов для проживання сина та його сім'ї; ОСОБА_6 залишив квартиру з метою
уникнення сварок з дружиною.

Проте з таким
висновком районного суду погодитися не можна.

Суд
установив,  що квартираАДРЕСА_1згідно
ордера №7 від 21 травня 1963 року була виділена ОСОБА_5 на сім'ю із 4-х осіб.

В
квартирі на час розгляду справи зареєстровані усі сторони по справі,  а фактично проживають ОСОБА_4,  ОСОБА_2,
ОСОБА_1

ОСОБА_4
стала проживати в квартирі після укладення шлюбу з ОСОБА_6 з 1983 року за
згодою інших членів сім'ї.

У 1983 та 1987
роках народила доньок Ірину та Людмилу.

ОСОБА_5-
батько ОСОБА_6,  після одруження сина добровільно залишив квартиру у 1984
році і став проживати зі своєю дружиною за адресою АДРЕСА_2,  де проживає до теперішнього часу.

ОСОБА_6 у 2003 році
залишив сім'ю і впродовж часу з середини 2003 року квартирою не користується до
часу звернення

з

до суду.
З позовом ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_5 втратившим право користування
житлом,  тобто до 21.09.2006 р.(а.с.
100),  не заявляв про порушення його
права на житло,  не виявляв бажання
повернутися.

Як
зазначено в  ст. 71 ЖК України,  при тимчасовій відсутності наймача або членів
сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо
наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість
місяців,  цей строк за заявою відсутнього
може бути продовжено наймодавцем,  а в
разі спору - судом.

Як
вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5,
ОСОБА_6 відсутні в спірній квартирі понад шість місяців. Жодна із сторін
цього не заперечує.

При
цьому вони не надали суду доказів поважності причин відсутності понад шість
місяців.

Колегія суддів не може погодитися з висновком районного суду щодо
поважності причин відсутності ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1,  враховуючи обставини залишення житла,  а саме,
добровільно залишено житло сину та його сім'ї і не проживання у спірній
квартирі впродовж багато років. 21рік ОСОБА_5 не виявляв бажання проживати в
квартирі,  не претендував на неї,  не заявляв про порушення права на житло.

ОСОБА_6
залишивши сім'ю,  житло на свій
розсуд,  в суді апеляційної інстанції
пояснив,  що він став проживати з іншою
жінкою і не навів жодної поважної причини відсутності в спірній квартирі.

Посилання
суду І інстанції на сварки,  як причини
не проживання ОСОБА_6 в квартирі не підтверджені в судовому засіданні.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не навели причин,  що заважали їм проживати в житловому
приміщенні за адресою АДРЕСА_1,  які
можливо визнати поважними.

Оскільки
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були відсутні понад встановлений законом строк без поважних
причин,  то втратили право користування
житловим приміщенням суд відмовляє їм в позові про вселення,  і визнає втратившими право користування
житлом.

Колегія
вважає,  що такий висновок відповідає
принципу справедливості та розумності.

Відповідно
до  ст. 309 п.3 ЦПК України,  колегія суддів рішення районного суду
скасовує і ухвалює нове рішення.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307,  309п.3,
313,  316 ЦПК України,  колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

4

Рішення
Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від б
листопада 2006 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Визнати
втратившими право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1
ОСОБА_5,  ОСОБА_6.

В задоволені
позову ОСОБА_5,  ОСОБА_6 про визнання
поважними причин відсутності понад шість місяців у квартирі АДРЕСА_1та вселення
в квартиру -відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту оголошення,  але
може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.