Справа №
РІШЕННЯ

Іменем України

20
червня 2007 р.                                                                                                  м.Макіївка

Гірницький
районний суд м.Макіївки Донецької області в складі:

головуючого
- судді:                                          Завгороднього
Є.П.

при
секретарі:                                                    Мінку
В.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Фенікс»
про стягнення компенсації за невикористані відпустки і стягнення моральної
шкоди,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом.

У
судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила суду,  що з 19.08.1996 р по 01.07.2004 р. вона
працювала у відповідача інженером відділу збуту. 01.07.2004 р. вона звільнилась
за власним бажанням,  але при звільненні
їй не була виплачена компенсація за 72 дня невикористаних щорічних відпусток за
1996-2000 pp.
Цими діями відповідача їй була спричинена моральна шкода,  яка полягає в тому,  що вона була змушена працювати без відпочинку
і компенсацію за це не отримала. Моральну шкоду вона оцінює в 25 000 грн. До
цього часу з такими заявами вона до суду не зверталась,  так як не знала закону. Просить суд стягнути
з відповідача компенсацію за 72 дня невикористаних щорічних відпусток і
моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Представник
відповідача позовні вимоги не визнав і пояснив суду,  що позивачка фактично знаходилась у щорічних
відпустках і в 1997 році з дозволу керівництва вона їздила в Херсонську область
до родичів разом чоловіком. Улітку 1998-1999 pp. позивачка їздила
до друзів у місто Київ. її мати працювала начальником відділу кадрів,  однак у зв'язку з тим,  що згідно рішення трудового колективу не
нараховувати відпускні,  а проставляти в
табелях робочі часи накази на відпустки за 2 роки не видавались. Крім цього,  на момент звільнення і протягом часу після
цього з червня 2004 року до теперішнього часу позивачка не заявляла ніяких
претензій про невиплату їй компенсації за невикористані відпустки. Вважає,  що позивачка пропустила строк на звернення з
таким позовом і просить відмовити їй в стягненні компенсації і моральної шкоди.

Заслухавши
сторони,  дослідивши матеріали справи суд
вважає,  що позовна заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлені такі факти та правовідносини.

Згідно
копії трудової книжки на ім'я ОСОБА_1
позивачка була прийнятий на роботу до відповідача 19.08.1996 р. і звільнена
за власним бажанням 01.07.2004 р. (а.с.6-7)

Згідно
копії наказу від 19.08.1996 р. ОСОБА_1 була прийнята на роботу до відповідача
інженером відділу збуту (а. с. 29)

Згідно
копії наказу від 30.06.2004 р.
ОСОБА_1. звільнена за власним бажанням з 01.07.2004 р. (а.с. 30)

Згідно
довідки про нараховану і виплачену заробітну плату позивачу з 2000 р. по
червень 2004 року щомісячно була нарахована і виплачена заробітна плата і
нараховані і

виплачені
відпускні 2001-2003 pp.
А за 2004 при звільненні була виплачена компенсація за невикористану
відпустку,  (а.с.17-19).

Згідно
копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Фенікс»
зареєстрований 12.12.2001 р. (а.с.31)

Відповідно
до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» з відповідними змінами - заробітна
плата - це винагорода,  обчислена,  як правило у грошовому виразі,  яку за трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно
до ст. 24 Закону України «Про відпустки» з відповідними змінами - у разі
звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі
невикористані ним дні щорічної відпустки,
а також додаткової відпустки працівникам,  які мають дітей.

Відповідно
до ч. 1 ст. 233 Кодексу Законів про працю - працівник може звернутися с заявою про
вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) мусу в
тримісячний строк з дня,  коли він
дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права,  а у справах про звільнення - в місячний строк
з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно
роз'яснення,  яке міститься у п. 25
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про оплату праці» суди мають враховувати,  що у справах про оплату праці діє тримісячний
строк звернення із заявою до КТС,  або
безпосередньо до суду,  який обчислюється
з дня,  коли працівник дізнався або
повинен був дізнатися про порушення свого права (ст.ст.225,  233 КЗпП) і відповідно до цього з'ясовувати
зазначену дату. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення
або,  якщо в цей день він не був на
роботі,  наступного дня після його
звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування
відповідальності,  передбаченої ст.117
КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з
наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості
затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення
до суду є самостійною підставою для відмови в позові,  однак якщо суд установить,  що останній є необгрунтованим,  він відмовляє в його задоволенні саме з цих
підстав.

Судом
встановлено,  що позивач працював у
відповідача з 19.08.1996 р. і 01.07.2004р. була звільнена за власним бажанням.
За весь період роботи їй щомісячно була нарахована і виплачена заробітна плата
і надані щорічні відпустки за період 2001-2003 pp. і
виплачена компенсація за невикористану відпустку за 2004 р. Також судом
встановлено,  що позивачу за період
роботи з 1996 р. по 2000 р. не надані щорічні відпустки і при її звільненні
компенсація за 72 дні невикористаних щорічних відпусток не була виплачена.

Таким
чином,  суд доходить до висновку,  що на день звільнення 01.07.2004 р. позивачу
було відомо про те,  що їй не виплачена
компенсація за невикористані відпустки,
але вона без поважних причин пропустила тримісячний строк звернення до
суду і її пояснення про те,  що вона не
знала закону і тому не звернулась за захистом своїх прав,  суд не приймає до уваги і не вважає ці доводи
як поважну причину пропуску строку. Тому позовна заява ОСОБА_1 являється
необгрунтованою і їй необхідно відмовити в стягненні компенсації за 72 дня
невикористаної відпустки і моральної шкоди.

На
підставі ст. ст. ст. 1 Закону України «Про оплату праці» ,  ст. 24 Закону України «Про відпустки»,  ч. 1 ст. 233 Кодексу Законів про працю та
керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. «Про
практику застосування судами законодавства про оплату праці» та ст. ст. 10,  11,
15,  57,  77,
208,  209,  213-215,
218 ЦПК України,  суд,

Вирішив:

Позовну
заяву ОСОБА_1 до ТОВ
«Фенікс» про стягнення компенсації за невикористані відпустки і стягнення
моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.