АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007
року жовтня 09 дня колегія суддів Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого:      Віхрова В. В.,

Суддів:

Гайдук
В. І.,       Дерев'янка О. Г.,

Козлова С.
П.,     Красвітної Т. П.,

розглянувши
відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про
судоустрій України» (в редакції Закону України № 697-V від 22.02.2007) в порядку касаційного провадження у
судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовами ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Броварського районного суду Київської області від 10 березня 2004 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовами до ОСОБА_2  про відшкодування майнової і моральної шкоди,  заподіяної внаслідок пошкодження належного їй
на праві власності автомобіля «Тойота-Е»,
що мав перевагу у русі на перехресті,
через дії ОСОБА_2 ,  який не дав дороги цьому автомобілю,  у зв'язку з чим просила стягнути на свою
користь за висновком експерта-оцінювача 27 869 гривень 65 коп. на відшкодування
майнової шкоди,  5 000 гривень на
відшкодування шкоди здоров'ю,  а також 25
000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Броварського районного суду Київської області від 10 березня 2004 року позов
ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди задоволений частково і стягнуто на її
користь з ОСОБА_2  14 875 гривень 75 коп.,  позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної
шкоди також задоволений частково і стягнуто на її користь з ОСОБА_2  10 000 гривень,  та
зобов'язано ОСОБА_1 передати ОСОБА_2  пошкоджений автомобіль «Тойота-Е»,  д/н НОМЕР_1,  після
відшкодування ним 14 875 гривень 75 коп.

Ухвалою
апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2004 року рішення
місцевого суду залишене без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2  вказує на незаконність судових рішень через
порушення норм процесуального права щодо меж розгляду справи судом першої
інстанції,  порядку з'ясування обставин
справи,  що потягло також неправильне
застосування норм матеріального права,  у
зв'язку з чим просить скасувати постановлені у справі судові рішення з передачею
справи на новий розгляд.

Заслухавши
суддю-доповідача,  вивчивши матеріали
справи в межах касаційної скарги,  суд
дійшов висновку,  що касаційна скарга
підлягає задоволенню повністю за таких підстав.

Вирішуючи спір
суди виходили з наступних обставин справи.

Близько
18 год. 19.05.2002
відповідач,  керуючи автомобілем «Опель-Фронтера»,  д/н НОМЕР_2,
на перехресті вулиць Київської і Лісової в с.
Зазим'я Броварського району Київської області,  прямуючи дорогою на вулиці Київська,  в порушення вимог дорожніх знаків 2.1 і 2.4
п. 33 та вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху не дав дорогу автомобілю

справа № 33ц-219 кс/07                                                                                            6-27947 кс04

Кічинська О. Ф.                                                                                                              40

Віхрoв Я. Я.

«Тойота-Е»,  д/н НОМЕР_1,  який належить на праві власності позивачу,  внаслідок чого автомобіль позивача отримав
ушкодження,  вартість ремонту яких значно
перевищує дійсну вартість автомобіля,
яка складає 14 557 гривень.

Позивач
внаслідок зіткнення отримала травми і втратила 30 % професійної
працездатності,  перенесла фізичний біль
та емоційний стрес,  виникли фізичні та
емоційні розлади здоров'я,  порушення її
прав тривають тривалий час.  через що
справедлива сатисфакція визначена у 10 000 гривень.

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції виходив з
того,  що,  оскільки зіткнення сталося на перехресті
нерівнозначних доріг,  і відповідач
прямував другорядною дорогою,  то він не
дав дороги автомобілю позивача,  який мав
перевагу у русі. Відповідно,  шкода
заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,  і відповідач має відповідати за заподіяну
шкоду на загальних підставах згідно зі
ст.  ст.  440,
440 і ЦК УРСР,  як про це
відзначив Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови від 27.03.1992 за №
6,  а саме за наявної вини лише
відповідача йому шкода не відшкодовується,
а він є зобов'язаним відшкодувати позивачу завдану шкоду у повному
обсязі. При цьому,  обираючи спосіб
захисту,  суд першої інстанції стягнув з
відповідача відшкодування майнової шкоди,
зобов'язавши позивача передати відповідачу лишки пошкодженого автомобіля
«Тойота-Е»,  д/н НОМЕР_1.

З цими
висновками погодився суд апеляційної інстанції,
залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Суд,  зважуючи,
що провадження в цивільних справах ведеться за нормами
цивільно-процесуального права,  чинними
на час розгляду справи,  вчинення окремих
процесуальних дій,  не знаходить за
можливе погодитися з висновками апеляційного і місцевого судів.

Суд під
час розгляду цієї справи виходить з того,
що згідно зі  ст.  335 ЦІ ІК України він не обмежений доводами
касаційної скарги,  якщо виявить
неправильне застосування норм матеріального права,  але,  у
всякому випадку,  вирішує лише питання
права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні судів чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Як
вбачається з протоколів судових зсідань місцевого та апеляційних судів,  судових рішень у цій справі,  під час розгляду справи не досліджувалися
протоколи огляду місця події,  огляду
транспортних засобів,  будь-які інші
докази щодо дорожньої обстановки на місці дорожньо-транспортної пригоди на час
такої пригоди,  а висновки про місце і
механізм зіткнення зроблені судами лише на підставі скасованої постанови про
відмову у порушенні кримінальної справи,
яка з огляду на  ст.  ст.
31-32 ЦПК України 1963 року за жодних обставин не звільняє сторони від
доказування,  коли зазначені протоколи та
інші докази,  на підставі яких була
внесена

постанова
і зроблені у ній висновки,  не
досліджувалися судами. Рівно,  не
вмотивовано визнання судом певних фактів з кола зазначених,  як загальновідомих для цього регіону.
Відповідно,  суд першої інстанції
встановив обставини за  ст.  202 ЦПК України 1963 року з порушенням
принципу змагальності за  ст.  15 ЦПК України 1963 року і у супереч  ст.
202 ЦПК України 1963 року,  не
обгрунтувавши своє рішення належними і допустимим доказами,  які б були ним досліджені у судовому
засіданні,  а суд апеляційної інстанції
доводи апеляційної скарги з цього приводу належним чином не перевірив,  порушивши
ст.  ст.  299,
301 ЦПК України 1963 року.

Колегія
суддів відзначає,  що значення доріг на
перехресті,  як головна та
другорядна,  за змістом п.п. 1.10,  8.1,
16.11,  16.15 Правил дорожнього
руху визначається на час проїзду перехрестя,
а висновок про протиправність дій відповідача у цій справі залежить від
встановлення наявності саме на час пригоди дорожніх знаків на перехресті,  виду і стану дорожнього покриття та напрямків
руху автомобілів відносно один одного. Звідси,
порушення процесуального закону під час ухвалення рішення у справі та
його перевірки в апеляційному порядку призвели до ймовірного встановлення
обставин справи - її неправильного вирішення.

Крім цього,  суд звертає увагу,  що за постановленими судовими рішеннями ні
суд першої,  ні суд апеляційної інстанцій
не з'ясували того,  на якому правовому
титулі відповідач користувався автомобілем і,
відповідно,  чи є він стороною у
зобов'язанні,  через що норма
матеріального права у такому випадку застосована без достатніх на то підстав.

Відповідно
до  ст.  1
Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод
будь-яке втручання публічної влади щодо поваги права власності має бути
законним,  і позбавлення такого права
можливе лише на умовах передбачених законом,
у зв'язку з чим покладення на відповідача цивільного обов'язку без
достатніх підстав,  які передбачені
національним правом,  порушує наведені
вимоги конвенційних норм.

Таким
чином,  наявні обставини за ч. 2  ст.
338 ЦПК України,  що перешкоджають
суду касаційної інстанції вирішити справу за суттю вимог,  а судові рішення у справі підлягають
скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції,  за якого належить встановити фактичні
обставини,  що мають значення для
справи,  зокрема,  дорожню обстановку на час пригоди,  напрямок і швидкість руху,  суворо дотримуючись принципів змагальності та
диспозитивності.

Разом з
цим належить звернути увагу,  що суд
першої інстанції,  порушуючи сі .сі. 4.
15і,  203 ЦПК України 1963 року,  обираючи спосіб захисту за його висновками
порушеного права,  виніс умовне
рішення,  покладаючи цивільний обов'язок
на позивача,  коли щодо відповідних вимог
провадження у цій справі не порушувалося,
а такий спосіб захисту не передбачений
ст.  ст.  203,
453 ЦК УРСР і  ст.  ст.
22,  1192 ЦК України,  що згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних
положень цього Кодексу застосовуються до прав і обов'язків сторін у
справі,  як до таких,  що продовжують існувати.

Керуючись,   ст.
ст.  333,  336,
338 ч. 2 ,  342-345 ЦПК України,  колегія суддів. -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2
задовольнити  повністю.

Рішення
Броварського районного суду Київської області від 10 березня 2004 року і ухвалу
апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2004 року скасувати повністю.

Справу
передати на новий розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області
в іншому складі.

Ухвала набирає
законної сили з моменту оголошення,
остаточна і оскарженню не підлягає.