Справа № 22 ц
Доповідач -   Костюченко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2007
року  Апеляційний суд Дніпропетровської
області   в складі:

головуючого -
Костюченко Н.Є. суддів - Повєткіна В.В.,
Пищиди М.М. при секретарі   - Качур
Л.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи-Новомосковська
держнотконтора, відділ імміграції та реєстрації фізичних осіб Новомосковського
відділу управління УМВС України в Дніпропетровській області - про визнання
недійсними свідоцтв, визнання права власності, вселення, виселення, визнання
недійсною реєстрації, -

встановив:

В
апеляційній скарзі позивачка просить скасувати частково рішення
Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня
2007року про часткове задоволення її позову, посилаючись на те,що суд
необгрунтовано відмовив у визначенні часток будинку, належних обом сторонам, не
визначив її право власності; необгрунтовано відмовив у вимогах про виселення
відповідачки та скасування її реєстрації, не стягнув моральну шкоду.

Під час
вирішення спору суд 1-ї інстанції встановив, що після смерті ОСОБА_4 позивачка
отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/6 частину спірної
квартири, а відповідач ОСОБА_2-
на 5/6 часток цієї квартири. Він же зареєстрував та поселив у цій квартирі
ОСОБА_3 і такі дії суд визнав законними, оскільки, на думку суду, як власник
частини квартири відповідач мав на це право. 1/6 частина квартири залишилась
відкритою. Враховуючи, що після смерті ОСОБА_4 в квартирі залишалась проживати
її матір - ОСОБА_5 яка мала право на частку у спадщині, суд прийшов до
висновку,що частки між сторонами були визначені невірно, однак вважав,що суду
не надано право самому встановлювати ці частки, для цього сторони повинні
звернутися до нотконтори. Оскільки позивачка є власником частки квартири, суд
вселив її у це житло.

Апеляційний
суд вважає рішення в частині відмови позивачці у її вимогах частково
незаконним, таким,що повинне бути частково скасованим у цій частині з
ухваленням нового рішення про задоволення вимог, виходячи із наступного.

Як
вбачається із справи - позивачка після смерті сестри - ОСОБА_4- ІНФОРМАЦІЯ_1.
отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/6 частину спірної
квартири, а чоловік померлої ОСОБА_2- отримав свідоцтво про право на спадщину
за законом на5/6 частин квартири з урахуванням його права на обов*язкову
частку.

Між тим,
встановленого на момент відкриття спадщини була жива мати померлої та позивачки
- ОСОБА_5,яка
згідно вимог ст.529 ЦКУ  1963року також

являлась спадкоємицею за
законом її черги, заяву про відмову від спадкового майна-не
подавала, однак ця обставина не була врахована нотаріусом при видачі свідоцтв,
а тому висновок міськрайонного суду про невірно визначені частки у
правовстановлюючих документах, виданих сторонам, є вірним. Однак його
твердження про неможливість їх визначення судом - помилкове, зроблене всупереч
вимог цивільного законодавства 1963року, тобто на час виникнення правовідносин.
З урахуванням встановлених судом 1-ї інстанції обставин справи щодо кількості
спадкоємців на майно померлої та їх прав, апеляційний суд вважає, що частка
позивачки у спадковому майні складає 1/3 частину, а частка відповідача - 2/3
частини спірної квартири. Тому вимоги про визнання за цими сторонами права
власності на ці частки підлягають задоволенню, а рішення суду про відмову у їх
задоволенні - скасуванню.

Всупереч
вимог ст.48 ЗУ «Про власність»
міськрайонний суд відмовив у виселенні та визнанні незаконною реєстрації (
прописки) відносно відповідачки ОСОБА_3, оскільки її реєстрація (прописка) та
вселення в спірне житло проведені без згоди другого власника квартири,тобто
позивачки, з порушенням встановленого законом порядку. Тому і в цій частині
рішення повинне бути скасоване та ухвалене нове рішення про задоволення цієї
частини вимог.

В той же час
позовні вимоги про стягнення з відповідача
моральної шкоди судом вірно залишені без задоволення, оскільки таке
відшкодування з данних правовідносин законодавством не було передбачене.
Рішення в цій частині повинне залишатися без змін. На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.307, 309 ч.1пп. 3,4 ЦПКУ, апеляційний суд -

Вирішив:

Апеляційну
скаргу - частково задовольнити.

Рішення
Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня
2007 року в частині відмови у позовних вимогах про визнання за сторонами права
власності на відповідні частки у спадковому майні, про визнання незаконною реєстрації
та виселення ОСОБА_3 з квартири - скасувати.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину, а за ОСОБА_2 право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати
незаконною реєстрацію (прописку) ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1.

Зобов*язати
відділення у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Новомосковського міського відділу УМВС України в Дніпропетровській області
зняти з реєстрації ОСОБА_3 за вказаною адресою та виселити її із квартири
АДРЕСА_1.

В іншій частині
- рішення залишити   без     змін.

Рішення
чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 2-місячний строк у
касаційному порядку.