Справа № 22ц-5136/2007                                         Головуючий
1 -ї інстанції - Дмитрієв О.Ф.
-19                                                             Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

9 серпня
2007 року                                                                                                        м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючої - Кондратьєвої О.М. ,  суддів - Шевченко В.Ю.,  Бабенко П.М. ,  при секретарі - Білявській І.Є.,  за участю - сторін,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Старобешівського районного суду Донецької області від 15 травня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Заготівельно-роздрібного підприємства „Арніка",  3-я особа - Відділ державної виконавчої
служби Старобешівського районного управління юстиції,  про відшкодування моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_13вернувся
до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення
Старобешівського районного суду Донецької області від 15 травня 2007 року,  яким йому відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

В
апеляційній скарзі позивач просив скасувати зазначене рішення,  оскільки вважав,  що суд не врахував всі обставини по
справі,  а саме,  що моральну шкоду він пов"язував з
тяганиною у виплаті заробітної плати,  з
неможливістю свого лікування через відсутність грошей. Просив задовольнити його
позов та стягнути з ЗРП „Арніка" моральну шкоду за понесені ним моральні
страждання у зв'язку із невиплатою заробітної плати.

Суд
першої інстанції,  відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
його позову,  дослідив глибину фізичних
та душевних страждань позивача,  характер
завданої шкоди,  ступінь вини відповідача,  оглянув копії квитанцій від 26.05.2004 року
№42,  від 29.04.2005 року №47,  наданих ВДВС Старобешівського РУЮ,  що підтверджують виконання рішення суду від
17.12.2002 року на користь позивача,  а
також ощадну книжку позивача,  згідно з
якою ним отримані кошти в погашення заборгованості по заробітній платі,  підстав для відшкодування шкоди не знайшов.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  дослідивши матеріали цивільної справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню,  а рішення суду - скасуванню з таких підстав.

Відповідно
до  ст.
309 ЦПК України,  підставою для
скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення є
неправильне застосування судом норм матеріального права,  невідповідність висновків суду обставинам по
справі.

Суд 1-ї
інстанції,  відмовляючи в задоволенні
позовних вимог,  прийшов у рішенні до
висновку про те,  що завдана ОСОБА_1 моральна шкода
полягала в ображенні патріотичних почуттів позивача,  позбавленні можливості нормально харчуватись.
Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача,  дані про виконання рішення суду щодо

погашення
заборгованості по заробітній платі,
суд,  керуючись  ст.  23
ЦК України,  не знайшов підстав для відшкодування
моральної шкоди.

Апеляційний
суд вважає,  що висновки суду не
ґрунтуються на законі,  виходячи з
наступного.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_13вернувся до
суду з позовом до ЗРП „Арніка" про відшкодування моральної шкоди,  посилаючись на те,  що рішенням Старобешівського райсуду Донецької
області від 17 грудня 2002 року на його користь стягнута заборгованість по
оплаті праці в розмірі 4951 грн. 92 коп. Між тим,  з вини відповідача рішення суду тривалий час
не виконувалось,  оскільки відповідач
оскаржував спочатку судове рішення,
потім - дії державної виконавчої служби,
в зв"язку з чим він був позбавлений можливості придбати необхідні
ліки,  санаторні путівки,  що порушило його нормальний спосіб життя.
Вищевказану суму він отримав тільки в травні 2005 року,  а тому просив стягнути з ЗРП „Арніка" у
відшкодування моральної шкоди 45349, 37 грн.

Обставини
справи свідчать про те,  що вимоги
позивача стосуються питань виконання судового рішення.

Згідно з
вимогами  ст. 1 Закону України „Про
державну виконавчу службу",
своєчасне,  повне і неупереджене
примусове виконання рішень,  передбачених
законом,  є завданням державної
виконавчої служби.

Заходи
примусового виконання рішень,  права та
обов"язки державних виконавців передбачені
ст.  ст.  4, 5 Закону України „Про виконавче провадження".

Згідно
зі  ст. 88 вказаного Закону,  за порушення вимог цього Закону,  невиконання законних вимог державного
виконавця громадянами чи посадовими особами та інш. на винних осіб за
постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби
накладається штраф.

На
підставі викладеного,  Апеляційний суд
приходить до висновку,  що будь-які
правовідносини між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ЗРП „Арніка" стосовно
стягнення за рішенням суду заборгованості по заробітній платі відсутні,  оскільки питання щодо виконання судового
рішення належить до компетенції Державної виконавчої служби,  але вимог про відшкодування моральної шкоди
до ДВС позивач не заявляв.

Що ж
стосується заявлених вимог до ЗРП „Арніка" про відшкодування моральної
шкоди,  то Апеляційний суд виходить з
вимог пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від
31.03.1995 p.,  яким передбачений розгляд спорів про відшкодування
заподіяної фізичній особі моральної шкоди лише у випадках,  коли право на її відшкодування передбачено
спеціальним законодавством.  Будь-яким
спеціальним законом стягнення моральної шкоди внаслідок неналежного виконання
відповідачем рішення суду не передбачено,
тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
слід відмовити,  оскільки вони не
грунтуються на законі.

Керуючись  ст.
ст.  309,  314-316 ЦПК України,  Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
частково задовольнити. Рішення Старобешівського районного суду Донецької
області від 15 травня 2007 року скасувати.

Відмовити
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Заготівельно-роздрібного підприємства „Арніка",  3-я особа - Відділ державної виконавчої
службиХтаробешівського районного управління юстиції,  про відшкодування моральної шкоди.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.