Справа № 22ц-6129/2007                                              Головуючий
1 -і" інстанції - Федько Г.М.
18                                                                                  Доповідач-
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

9 серпня
2007 року                                                                                                      м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючої - Кондратьєвої О.М. ,  суддів - Шевченко В.Ю.,  Бабенко П.М. ,  при секретарі - Білявській І.Є.,  за участю - представника заявника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого
акціонерного това­риства Комерційного банку „ПриватБанк" на ухвалу
Микитівського районного суду м.
Горлів-ки Донецької області від 16 червня 2007 року по справі за заявою
Закритого акціонерного това­риства Комерційного банку „ПриватБанк" про
видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

ЗАТ КБ „Приватбанк" звернулось
до Апеляційного суду Донецької області з апеляцій­ною скаргою на ухвалу
Микитівського районного суду м.  Горлівки
від 16 червня 2007 року,  якою йому
відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

В
апеляційній скарзі позивач просив скасувати зазначену ухвалу,  оскільки вважав,  що з наданих суду матеріалів про видачу
судового наказу на підставі правочину,
вчиненому у пись­мовій формі,  не
вбачається спору про право. Обов'язок боржника щодо сплати кредитної забор­гованості
та право кредитора на відповідну вимогу до боржника передбачено письмовим
пра-вочином та нормами законодавства,
ніяких заяв чи заперечень від боржника щодо наявності спору про право
також не надходило.

Суд
першої інстанції,  відмовляючи у прийнятті
заяви ЗАТ КБ „ПриватБанк",  виходив з того,  що їз доданого Договору вбачається,  що на день звернення з заявою до суду строк
дії до­говору не припинений і,  як
наслідок,  суми заборгованості по
процентах і комісії за користуван­ня кредитом,
пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором,  остаточно не визначе­ні. Також із Договору
випливає,  що позичальник має право за
узгодженням з банком здійсню­вати дострокове (як повне,  так і часткове) погашення кредиту,  вносити клопотання про перене­сення термінів
платежів при виникненні тимчасових фінансових або інших труднощів. Таким
чином,  в прийнятті заяви
відмовлено,  оскільки із самої заяви і
поданих документів вбачається спір про право.

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення
представника ЗАТ КБ „ПриватБанк",  дослі­дивши матеріали цивільної справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляція підлягає задоволенню,  а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи
в прийнятті заяви,  суд послався на
наявність спору про право і вважав за неможливий розгляд заяви в порядку
наказного провадження.

Апеляційний
суд вважає,  що такий висновок суду
зроблений з порушенням норм проце­суального права.

Згідно з
вимогами п.1 ч.1  ст.  96 ЦПК України,  судовий наказ може бути видано,  якщо заявлено вимогу,  яка ґрунтується на правочині,  вчиненому у письмовій формі.

Як
свідчать обставини справи,  між ЗАТ КБ „ПриватБанк"
та ОСОБА_1 23 листопада 2006 р. був укладений в простій письмовій формі
кредитний договір НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 3630 грн.
строком до 23.05.2008 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у
розмірі 1, 0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту,  щомісячної винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 79, 86 грн. та єдиноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 330 грн. в обмін на зобов"язання
позичальника з повернення кредиту,
сплати відсотків,  винагороди,  комісії в зазначені в заяві та Умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам строки. Станом на 07.06.2007 р. забор­гованість
ОСОБА_1 за основною сумою кредиту становила 3630, 00 грн.,  по нарахованим відсот­кам за користування
кредитом - 533, 61 грн.,  по комісії за
користування кредитом - 479, 16 грн.,
пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань - 54, 08 грн.,  а всього 4696, 85 грн. На підставі на­веденого
ЗАТ КБ „ПриватБанк"
просив суд видати судовий наказ про стягнення з боржника за­значених сум.

Будь-які відомості про те,  що
ОСОБА_1 заперечував проти заявлених вимог або не пого­джувався з вказаною сумою
боргу з матеріалів справи не вбачаються,
зустрічний позов ОСОБА_1 не заявлявся.

Апеляційний
суд вважає,  що подана ЗАТ КБ „ПриватБанк"
заява відповідає вимогам чинного законодавства і підстави у суда для відмови у її
прийнятті були відсутні.

В разі подання
в подальшому боржником заяви про скасування судового наказу,  суд при наявності підстав для її
задоволення,  згідно з ч.3  ст.
106 ЦПК України,  повинен
роз"яснити,  що заявлені стягувачем
вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних
правил щодо пред"явлення позову.

На
підставі наведеного,  ухвала суду не може
бути залишена без змін і підлягає скасуван­ню.

Керуючись  ст.
310 ЦПК України,  Апеляційний
суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Закритого акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк"
задовольнити.

Ухвалу
Микитівського районного суду м.  Горлівки
Донецької області від 16 червня 2007 року скасувати. Матеріали за заявою ЗАТ КБ „ПриватБанк"
повернути до Микитівського ра­йонного суду м.
Горлівки для вирішення питання про їх прийняття.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпо­середньо
до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання законної
сили.