Головуючий у 1-й інстанції - Блонський В.К.
Справа №22ц-1598
Доповідач - Самчук П.П.
Категорія №44
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2007
року                                                                                м.
Хмельницький

Апеляційний суд
Хмельницької області

в складі:       головуючого - судді -        Самчука П.П.

суддів -                                                 Рищука
П.К., Юзюка ОМ.

при секретарі -                                     Козіцькій
А.Б.

з участю:      ОСОБА_1, Шлюкера Е.В., Гордигази В.В. і
адвоката Гіппіуса О.Б.

розглянув у
відкритому судовому засіданні цивільну справу №22ц-1598 за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області
від 26 липня 2007 року по справі за позовом виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради до ОСОБА_1 про демонтаж самовільно
розміщеного металевого гаража.

Перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд

встановив:

Виконавчий
комітет Старокостянтинівської міської ради 16 лютого 2007 року звернувся в суд
з позовом, вказавши, що 03 липня 2006 року інспектором ДАБК було складно
протокол №41 про адміністративне порушення, вчинене громадянкою ОСОБА_1,
оскільки вона самовільно розмістила гараж на відстані 4,5 м до жилого будинку
по АДРЕСА_1, про що винесено припис, яким зобов'язано провести демонтаж
вказаного тимчасового металевого гаража та накладено штраф у розмірі 34 грн.

Оскільки ОСОБА_1
не зважаючи на припис, не демонтувала гараж, тому просив винести рішення, яким
зобов'язати її здійснити демонтаж самовільно розміщеного тимчасового металевого
гаража, що по АДРЕСА_1 в м. Старокостянтинів.

Рішенням
Старокостянтинівського районного суду від 26 липня 2007 року позов задоволено
та зобов'язано ОСОБА_1 здійснити демонтаж самовільно розміщеного металевого
гаража, розміщеного на прибудинковій земельній ділянці загального користування
по АДРЕСА_1 у м. Старокостянтинові і звільнити займану земельну ділянку, яка
належить Старокостянтинівській міській раді.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 рішення суду вважає неправильним, просить скасувати і ухвалити
нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись, що суд дав неправильну
оцінку фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню
з ухваленням нового рішення із-за невідповідності висновків суду обставинам
справи.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_2, вдовою якого є ОСОБА_1, як працівникові цеху
лінійно-кабельних споруд №38 (УЛКС - 38) Технічного вузла союзних магістральних
зв'язків та телебачення №3 (ТУСМ - 3), в 1979 році було видано службовий
мотоцикл марки МТ 10-36 випуску 1979 року, а в 1980 році за погодженням з
місцевими органами влади та без заперечення зі сторони сусідів для зберігання
зазначеного мотоцикла за місцем проживання по АДРЕСА_1 в м. Старокостянтинові
на прибудинковій території на відстані близько 5 м від жилого

будинку було
встановлено металевий гараж розміром 2,0 х 3,0 м . В дальнішому за спільним
рішенням адміністрації та профкому ТУСМ - 3, протокол №39 від 20 січня 1992 р.
в зв'язку з закінченням терміну експлуатації вказаний мотоцикл, як
нерентабельний для підприємства, був реалізований ветерану праці, пенсіонеру,
інваліду 1-ї групи ОСОБА_2 за 171 крб., а металевий гараж було передано
безкоштовно, що підтверджується копією виписки із протоколу №39 від 20.01. 1992
року, копією оціночного акту від 12.02. 1992 року, копією виписки з наказу начальника
ТУСМ - 3 від 13.02. 1992 року №13-к та копією акту прийому передачі основних
засобів від 13.02. 1992

року №1, згідно
якому комісія прийшла до висновку, що вказаний мотоцикл вигідніше реалізувати
ОСОБА_2 (а.с. 15-19). Зазначений металевий гараж з моменту його установки в
1980 році і по теперішній час ніколи не переміщався і не переставлявся на інше
місце і щодо його розміщення не було претензій ні з боку органів місцевої влади
і інших служб та мешканців будинку, і тому числі і мешканки цього будинку ОСОБА_3,
яка лише в 2006 році написала скаргу в міськвиконком.

Виконавчий
комітет Старокостянтинівської міської ради звернувся в суд 16 лютого 2007 році,
тобто, майже через 27 років після встановлення гаража. При цьому, як вбачається
зі змісту позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог та протоколів
попереднього і судового засідань, представник міськвиконкому не заявляв
клопотання про поновлення строку позовної давності.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР та ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність, яка може в даному застосовуватись, встановлена тривалістю у
три роки.

ОСОБА_1 в
запереченні на позовну заяву від 26 березня 2007 року просила відмовити
позивачу в розгляді справи в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

У відповідності
з ч.4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

З врахуванням
таких конкретних обставин справи апеляційний суд вважає необхідним відмовити
виконавчому комітетові Старокостянтинівської міської ради в позові в зв'язку з
пропуском строку позовної давності. Суд прешої інстанції неправильно визначив
відлік строку позовної давності з часу звернення ОСОБА_3 зі скаргою в
міськвиконком в 2006 року, оскільки гараж був встановлений в 1980 році, а також
неправильно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст.
307, 309, 314, 317, 319 ЦПК України, ст. 267 ЦК України, апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення
Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 липня 2007
року скасувати і ухвалити нове рішення.

Старокостянтинівській
міський раді відмовити в позові до ОСОБА_1 про демонтаж металевого гаража,
розташованого на прибудинковій земельній ділянці по АДРЕСА_1 в м.
Старокостянтинові.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.