Справа № 2-23/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

14 травня 2007 року                                                                               Рівненський районний суд

Рівненської
області В особі судді Сидоренко С.М. при секретарі Шевцовій Р.В.
за участю представника позивача ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2 представника
відповідача ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановив:

Позивач
зазначає , що згідно договору позики від 28 лютого 2004 року відповідачка ОСОБА_2 позичила у нього 10000 доларів США , що на день подачі позову еквівалентно 50500 грн., які зобов'язалася повернути до кінця
2004
року, за умови передачі правовстановлюючих
документів на дільницю по виготовленню м'ясних
продуктів та напівфабрикатів в с. Грушвиця Перша по вул.
Радянській ,15-а Рівненського району . Як
вбачається вищевказаний борг та договір позики виник з договору купівлі продажу венсанізолятора від 21.09.2003 року та витрат
пов'язаних з переобладнанням та зміною його цільового призначення .
У визначений сторонами строк борг відповідачкою не був повернутий, хоча зазначені у вищевказаному
договорі позики правовставлючі документи на дільницю по виготовленню м'ясних
продуктів та напівфабрикатів були ОСОБА_4 виготовлені та передані ОСОБА_2. На підставі зазначеного позивач звернувся до суду та
просить стягнути з відповідачки неповернуту суму боргу, 3 % річних простроченої суми боргу , витрати по оплаті державного мита та витрати
надання правової допомоги .

Представник
позивача підтримав позов в повному обсязі просить суд постановити рішення яким
стягнути з відповідачки на користь позивача борг в сумі 50500 гривень, 3% річних простроченої суми боргу за 28 місяців, що складає 3535 гривень, та витрати по наданню правової
допомоги, а всього 55548 гривень.

Відповідачка
позов не визнала, та зазначила що розписки вона не
писала та грошей у ОСОБА_4 ніколи не позичала, а тому просить відмовити в задоволенні поданого до неї позову.

Суд
заслухавши сторін, представників сторін, свідків , дослідивши письмові докази надані
сторонами прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає до
задоволення .

Відповідно до
ст. 151 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за заявою
осіб, визначених у статті 5 цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на
підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказами.

Позивачем
суду було надано розписку згідно з якої вбачається , що відповідачка позичила у позивача 10000 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 50500 грн., які зобов'язалася повернути до кінця 2004 року, за умови передачі правовстановлюючих документів на дільницю по виготовленню м'ясних продуктів та напівфабрикатів в с Грушвиця Перша по вул. Радянській, 15-а Рівненського р-н . Як вбачається з розписки борг та
договір позики виник з договору купівлі продажу венсанізолятора від 21.09.2003 року і витрат пов'язаних з переобладнанням
та зміною його цільового призначення.

В зв'язку
запереченням відповідачки позову та згідно її клопотання про те що в розписці
стоїть не її підпис , по справі була призначена судова-почеркознавча експертиза. Відповідно до висновку № 41 від 30 січня 2007 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз останнім
було надано висновок, про те що підпис від імені ОСОБА_2, розташований після слів „ В чому і

розписуюсь ОСОБА_2„ над записом прізвища „ОСОБА_2" в борговій розписці
від її імені від 28 лютого 2004 року - виконаний самою ОСОБА_2 . Таким чином суд не бере до уваги
показання відповідачки про те , що вона не підписувала розписку від
28
лютого 2004 року про позику грошей , оскільки останнє спростовується висновком судової
почеркознавчої експертизи,
яка доводить зворотне .

Відповідно до
ст. 526
ЦК України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до  звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій
стороні (позичальникові) у власність гроші, а позичальник
зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Як вбачається
зобов'язання про повернення суми позиченого відповідачкою в даному випадку порушено.

Відповідно до
положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,
а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів
не встановлений договором або законом.

В суді було
встановлено , що між сторонам и було укладено договір позики про що свідчить подана позивачем до суду розписка . Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до
ст. 1049
ЦК України позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо
договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути
повернена  позичальником  протягом
тридцяти днів  від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що стороні, на користь якої
постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі
судові витрати, хоча б ця сторона і була звільнена від оплати судових витрат
на користь держави.

На підставі наведеного суд прийшов
до висновку про повне задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК
України, ст.526, ч.2 ст.625,ст.1046, ч.1ст.1049 ЦК України,

суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути на
користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2 50500 гривень - кошти за договорами позики, 3 % річних простроченої суми боргу в розмірі 3535 гривень ,513 гривень - судові витрати (оплата держмита, оформлення квитанції з
оплати держмита), 1000 гривень витрати на правову допомогу, а всього 55548 (п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот
сорок вісім ) гривень.

На рішення
може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне

оскарження.