Справа № 22ац-671 /07р                                                   Головуючий
у 1 інстанції Ткаченко Т.Б
№ 21                                                                            Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26       вересня 2007 р колегія суддів судової
палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової
Л.Л.

Кучерявої В.Ф.,  Трушкова М. М.

при секретарі
Стрілецькій О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства „ Бердянське автотранспортне підприємство № НОМЕР_3" про
відшкодування шкоди заподіяної при ДТП за апеляційними скаргами ВАТ „
Бердянське автотранспортне підприємство № НОМЕР_3" і представника позивача
ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м.  Маріуполя від 14 травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2005
року ОСОБА_1 звернувся до суду з даними позовними вимогами.

Зазначав,  що 11 жовтня 1973 року сталося ДТП,
внаслідок якого він був травмований. За вироком народного
суду Бердянського району Запорізької області від 15.01.1974 року винним в
скоєнні ДТП був визнаний водій автомобіля ГАЗ-НОМЕР_1 „ Волга" працівник
Бердянського АТП № 07111,  на час
розгляду справи реорганізоване у ВАТ „ Бердянське автотранспортне підприємство
№ НОМЕР_3. За висновком судової - медичної експертизи від 11.03. 1976 року він
втратив 70% працездатності без строку переогляду. Висновком МСЕК від 19.03.
1993 року був визнаний інвалідом 2 групи безстроково. До отримання травми він
працював слюсарем по зборці залізоконструкцій 4 розряду на Ждановському заводі
важкого машинобудування,  зараз ВАТ „
Маріупольський завод важкого машинобудування."

Ухвалою
колегії суддів судової палати у цивільних справах Донецької обласного суду від
30 вересня 1976 року йому була призначена до виплати - по 157,  Ібрб. щомісяця. Отримував вказану суму до 31
грудня 1991 року. Після грошової реформи,
з 1992року став отримувати 153 карбованця,  а з 1996 року - по 33, 26грн. щомісяця.

З 01.01.
1992 року Постановою КМУ № 391 від31.12. 1991 року був передбачений перерахунок
раніше визначених сум відшкодування шкоди виходячи з середньомісячного
заробітку по професії відповідного розряду виробничого підрозділу.

Проте,  відповідач зробити перерахунок суми виплати
по відшкодування шкоди ,  виходячи з
середнемісячного заробітку слюсаря по зборці залізоконструкцій 4 розряду
відмовився,  а з травня 2005 року   виплату вищезазначеної суми зупинив.

Вважав,  що АТП недоплатило йому за період з 01.01.
2001 року до 01.11. 2004 року 30 180, 09грн.,
а також в період з 01.01. 2001 року до 30.06 2005 року заподіяло
моральну шкоду в сумі 3 000грн. Просив стягнути зазначені суми з відповідача.
Надалі неодноразово змінював свої позовні вимоги в бік збільшення. Останньою
заявою про збільшення позовних вимог,
просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по
відшкодуванню шкоди ,  за період з
01.01..1992 року до 05.04. 2007 року в сумі 48 830, 88грн.,  за період з 01.01. 1998 року до 01. 03.

2007
року компенсацію відшкодування шкоди в сумі 15 964, 19грн. та зобов'язати
відповідача виплачувати йому щомісяця -з 01.04 2007 року 1 122, 28грн,  з 01.07. 2007 року -1 176, 15грн,  з 01. 10. 2007 року - 1229, 08грн. та
зобов'язати відповідача провадити перерахунок виплат при збільшення розміру
мінімальної заробітної плати.

Рішенням
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 14 травня 2007 року позов задоволений
частково.

Стягнуто
з ВАТ „ Бердянське автотранспортне підприємство НОМЕР_3" Запорізької
області на користь ОСОБА_1 одноразово в рахунок відшкодування майнової шкоди
недоплачену суму в зв'язку з пошкодженням здоров'я за період з 01.01. 1992 року
до 30 04. 2007 року - 39053, 39грн.,
компенсацію за несвоєчасно виплачену суму відшкодування шкоди -13 483,
34грн,  судові витрати в сумі 1123,
95грн.,  а всього -53 660, 68грн. і
починаючи з 01.05. 2007 року у відшкодування майнової шкоди по 795, 88грн
щомісяця до збільшення мінімальної заробітної плати. Стягнуто на користь
держави судовий збір в сумі 525грн, 37коп і витрати на ІТЗ в сумі 30грн. В
решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах: представник позивача ОСОБА_2 просить змінити рішення
суду в частині відмови в відшкодуванні моральної шкоди і стягнути з відповідача
на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 3000грн.,  посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права.

ВАТ „
Бердянське автотранспортне підприємство НОМЕР_3 Запорізької області просить
рішення суду скасувати,  в задоволенні
позову відмовити,  посилаючись на те,  їх підприємство не є правонаступником
Бердянського АТП 07111 і неможе відповідати перед позивачем за заподіяну його
здоров'ю  шкоду.

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення
ОСОБА_1,  його представника ОСОБА_2,  представника відповідача ОСОБА_3,  які доводи своїх скарг підтримали,  перевіривши законність і обгрунтованість
рішення,  колегія суддів вважає,  що скарги підлягають відхиленню з наступних
підстав.

Згідно
із вимогами статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін,  якщо
визнає,  що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи
позов в частині відшкодування майнової шкоди і відмовляючи в задоволенні позову
в частині відшкодування моральної шкоди,
суд першої інстанції виходив з положень закону про відшкодування
майнової і моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки та
висновків судової - бухгалтерської експертизи.

З таким
висновком суду  не можна не погодитися.

Відповідно
до положень статті 457 ЦК
України в ред. 1963
року,  якщо каліцтво або інше ушкодження
здоров'я заподіяно організацією не зобов'язаною сплачувати за потерпілого
внески по державному соціальному страхуванню,
ця організація повинна відшкодувати потерпілому шкоду за правилами
статей 440,  441,  450 цього Кодексу у частині ,  що перевищує суму одержуваної ним допомоги
або призначеної йому після ушкодження його здоров'я і фактично одержуваної ним
пенсії.

Постановою
КМУ № 391 від 31.12. 1991 року „ Про перерахунок розміру відшкодування
шкоди,  заподіяної працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я ,  пов'язаним
з виконанням ними трудових обов'язків " встановлений новий порядок
розрахунку розміру відшкодування
шкоди,  визначеного до 1992 року
виходячи з середньомісячного
заробітку  за 4

з

квартал
1991 року для професії відповідного розряду,
посади і виробничого підрозділу,
де потерпілий працював до трудового каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я.

Постановою
КМУ від 26.05. 1992 року № 276" Про заходи виконання постанови Верховної
Ради України від 29.04. 1992 року" Про підвищення соціальних гарантій для
населення „ передбачено,  що з 01.05.
1992 року перерахунок суми відшкодування шкоди проводиться ,  виходячи із середньомісячного заробітку для
відповідних робітників за січень - квітень 1992 року ,  відкоригований на величину фактичного
підвищення тарифних ставок та посадових окладів.

Законом
України „ Про індексацію грошових доходів населення „ № 1228 від 03.07. 1991
року з наступними змінами передбачено збільшення грошових доходів громадян у
зв'язку з індексацією починаючи з першого місяця слідуючого за місяцем в якому
був офіційно оприлюднений індекс споживчих цін,
в межах прожиткового мінімуму відповідних груп населення.

За змістом ч.3 статті 1195 ЦК України,
яка діє з 1 січня 2004 року шкода,
завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я ,  відшкодовується без урахування пенсії,  призначеної у зв'язку з втратою
здоров'я,  або пенсії,  яку вона одержувала до цього,  а також інших доходів.

Судом
першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи,  що 11.10. 1973 року позивачу були заподіяні
тілесні ушкодження і шкода з вини водія автомобіля ГАЗ -НОМЕР_1 „ Волга"
належного Бердянському АТП 07111. Був визнаний інвалідом 2 групи безстроково з
втратою 70% працездатності. Ухвалою Донецького обласного суду від 30.09. 1976
року з АТП на користь позивача був стягнута майнова шкода по 157рб. 16коп.
щомісяця . Після грошової реформи з 1992 року він став отримувати по 153крб.
,  а з 1996 року по 33, 26грн. щомісяця.
Відповідач відшкодовував йому шкоду в зазначених розмірах до травня 2005
року,  а після цього виплати припинив.
Від проведення перерахунку розміру шкоди,
згідно з вимогами вищезазначених норм закону,  з урахуванням наданих документів,  відмовився.

За
висновком судової - бухгалтерської експертизи від 29 березня 2007 року
підприємство недоплатило позивачу з 01.01. 1992 року до 30.04. 2007 року - 39
053, 39грн.,  компенсацію за несвоєчасно
виплачену суму у відшкодування шкоди -13 483, 34грн. і повинно сплачувати
щомісяця,  починаючи з 01. 05. 2007 року
по 795, 88грн.

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про задоволення
позовних вимог щодо відшкодування шкоди ,
в розмірі вказаних у висновку експертизи.

Наведене
відповідачем в апеляційній скарзі про те,
що ВАТ Бердянське АТП № НОМЕР_3 не є належним відповідачем у справі є
неспроможним і спростовується наявним у справі документами.

Так,  згідно наказу
Міністерства автомобільного транспорту УРСР№ 91 від 29.04. 1986року"Про

присвоєння індексів та галузевих кодів підприємствам і
організаціям та перейменування

організацій" були затверджені індекси та галузеві
коди підприємств і організацій,  згідно
додатку

№15 до вказаного наказу,
Бердянському автотранспортному підприємству 07111 були

встановлені індекс підприємства -НОМЕР_2,  галузевий код НОМЕР_2,  а згідно додатку № 9 до наказу

Міністерства автомобільного транспорту УСРС №286 від
29.12. 1987 року „ Про генеральну

схему управління галуззю автомобільного транспорту
загального користування „ Бердянському

автотранспортному підприємству НОМЕР_2 „ був встановлений
індекс підприємства та галузевий

код НОМЕР_3. За змістом Уставу ВАТ „ Бердянське
автотранспортне підприємство НОМЕР_3",
останнє

утворено шляхом перетворення державного підприємства
Бердянське АТП НОМЕР_3                та       є

правонаступником
майнових прав та обов'язків державного підприємства „Бердянське автотранспортне
підприємство НОМЕР_3.

Доказів
про те,  що ВАТ „ Бердянське АТП
НОМЕР_3" не є належним відповідачем у справі,  як суду першої інстанції так і апеляційному
суду надано не було.

Наведене
представником позивача в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості відмови в
позові про відшкодування моральної шкоди,
висновків суду не спростовує. Як вбачається із позовної заяви і пояснень
позивача,  він вважає,  що моральна шкода була заподіяна йому
внаслідок несвоєчасного надання відповідачем необхідних документів суду під час
знаходження справи в суді першої інстанції.

З
урахуванням зазначеного,  колегія суддів
вважає ,  що рішення суду відповідає
встановленим обставинами справи,
ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і
підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307,  308 ЦПК України,  колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ВАТ „ Бердянське автотранспортне підприємство № НОМЕР_3 і
представника позивача Пашковської К.Я. відхилити.

Рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя від 14 травня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може
бути оскаржена протягом двох

місяців
в касаційному порядку.