Справа № 22-ц- 1754/07          Головуючий суду   1
18                         Доповідач суду
апеляційної інстанції Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

19
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючого -
Паліюка В.П.,

суддів - Шолох
З.Л., Лівінського І.В.,

при секретарі
судового засідання - Негрун І.О., за участю:

·
представника позивача - Заливчого Я.В.,

·
відповідача ОСОБА_2. та його представникаОСОБА_3., розглянувши   у відкритому   судовому
засіданні   у м. Миколаєві   цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2на   рішення Ленінського    районного суду м. Миколаєва  від  7
червня  2007 року   у справі за

позовом
Закритого        акціонерного    товариства
комерційний    банк    „ПриватБанк" до    ОСОБА_1та ОСОБА_2про виконання умов
кредитного договору та договору поруки, та
зустрічним позовом

ОСОБА_2до Закритого акціонерного товариства комерційний банк
„ПриватБанк" (далі „ПриватБанк") та ОСОБА_1про визнання недійсним
договору поруки,

встановила:

В липні 2005 року „ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1.
та ОСОБА_2. про виконання умов кредитного договору та договору поруки.

Позивач зазначав, що між „ПриватБанком" (в особі його Миколаївської
філії) та ОСОБА_1. 27 вересня 2004 року укладено кредитний договір, за умовами
якого відповідач отримав 8 000 грн. до 15 вересня 2005 року з виплатою 34 %
річних. Він зобов'язався щомісячно погашати основну суму кредиту та відсотки
згідно графіку погашення, як додатку до договору.

Крім того, у випадку порушення строків погашення кредиту відповідач повинен
сплачувати 68 % річних від суми непогашеної заборгованості, а також сплачувати
неустойку при порушенні зобов'язання відповідно до виписаних у договорі умов.

З метою забезпечення цього кредитного зобов'язання „ПриватБанк" уклав
з ОСОБА_2. договір поруки від 12 лютого 2005 року. Відповідно умов договору
поруки поручитель відповідає перед кредитором, як солідарний боржник, у тому ж
розмірі, що і боржник.

Посилаючись на невиконання умов кредитного договору, позивач просив
стягнути з відповідачів солідарно 8 537,57 грн. заборгованості станом на 17
червня 2005 року.

В подальшому позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог і
остаточно просив стягнути 41 028,69 грн. заборгованості станом на 20 липня 2006
року, із яких :

·
заборгованість по простроченому кредиту 4 278,59 грн.;

·
заборгованість по простроченим відсоткам   3 527,40 грн.;

·
пеня 33 222,70 грн.;

В
листопаді 2005 року ОСОБА_2. звернувся до суду з зустрічним позовом до
„ПриватБанку" та ОСОБА_1. про визнання недійсним договору поруки,
укладеного на забезпечення зазначеного кредитного договору.

В
обґрунтування свого позову він посилався на те, що не давав згоди на укладення
договору поруки, а підписав його під впливом обману працівників банку, які
надали йому цей договір разом з іншими документами при оформленні його
кредитного договору.

Посилаючись
на викладене та вимоги ст. 230 ЦК
України, просив задовольнити його зустрічний позов.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2007 року позов
„ПриватБанку" задоволено. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь
„ПриватБанку" 41 028,69 грн. заборгованості по кредитному договору та
410,29 грн. судових витрат. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2., посилаючись на незаконність та необґрунтованість
рішення місцевого суду, просив його скасувати та постановити нове, яким
задовольнити його зустрічний позов та звільнити від цивільно - правової
відповідальності за первісним позовом „ПриватБанку".

Заслухавши
суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обгрутованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги „ПриватБанку", суд повно, всебічно дослідив обставини
спору, дав належну оцінку доказам по справі та прийшов до вірного висновку про
те, що позичальник порушив умови кредитного договору. А тому, повинен нести
відповідальність перед банком за несвоєчасне повернення кредиту у відповідності
до умов, передбачених кредитним договором.

Відмовляючи
у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд також обгрунтовано вважав, що
відсутні підстави, передбачені ст. 230 ЦК
України, для визнання договору поруки недійсним. В зв'язку з чим, разом з
позичальником повинен нести солідарну відповідальність перед позивачем і
поручитель, з яким 12 лютого 2005 року був укладений договір поруки про
забезпечення кредитного зобов'язання у повному обсязі.

Доводи
апелянта про те, що договір поруки за формою, змістом та порядком його
укладення не відповідає вимогам ст. 553 ЦК
України необгрунтовані, оскільки пов'язані з невірним тлумаченням вимог
законодавства щодо забезпечення виконання зобов'язання, одним із яких і є
договір поруки.

Разом з
тим, визначаючи розмір неустойки за кредитним договором, суд не врахував, що
він значно перевищує розмір збитків і не застосував вимоги ч.3 ст. 551 ЦК України про її
зменшення.

Так, із
матеріалів справи вбачається, що заборгованість за вказаним кредитним договором
станом на 20 липня 2006 року становить 7 809,99 грн., із яких     -  4
278,59     грн.     заборгованість  по
простроченому  кредиту     з

відсотками та 3
521,40 грн. заборгованість
по простроченим відсоткам, а неустойка (пеня) становить - 33 222,70 грн., що
значно перевищує можливі збитки у зв'язку з порушенням зобов'язання (а.с. 82).

В
зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки підлягає   зменшенню до 300
грн.

Викладене
свідчить, що рішення суду підлягає зміні на підставі п.4 ч.1  ст. 309 ЦПК України.

В
зв'язку із зміною рішення місцевого суду, у відповідності до ч.5 ст. 88 ЦПК
України, підлягає зміні і розподіл судових витрат. На користь позивача підлягає
стягненню 106,50 грн. судових витрат в рівних частинах з обох відповідачів.

Керуючись ст.
ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2007 року змінити,
виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позовні
вимоги Закритого акціонерного товариства комерційний банк
„ПриватБанк"   задовольнити
частково.

Стягнути
з ОСОБА_1та ОСОБА_2солідарно на користь Закритого акціонерного товариства
комерційний банк „ПриватБанк" 8 105,99 грн. заборгованості по кредитному
договору, а також по 53,25 грн. судових витрат з кожного.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.