Головуючий у першій інстанції: Дворнік О.С
Справа № 22ц - 1236
Доповідач - Ващенко С.Є.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2007
року                                                                          м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючого - судді Ващенка С.Є.,

суддів: Варвус
Ю.Д., Кізюн О.Ю.,

при секретарі
Курдзіль М.В.,

з участю:
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_1

та його
представника ОСОБА_4

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-1236 за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12 квітня 2007 року за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної
ділянки, будинку і господарських будівель.

Заслухавши суддю
- доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

16 серпня 2006
року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та Малинецької сільської ради
Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на 1/2
частину самочинно збудованого будинку та хліву, розташованих на земельній
ділянці АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вказане майно було ним побудоване ще
під час шлюбу із ОСОБА_2, в якому вони перебували з 17.07.1988 року до
22.12.1998 року. У вересні 2006 року позивач змінив свої вимоги і просив
визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, будинку та
хліва за вказаною адресою, відмовившись при цьому від позовних вимог до
Малинецької сільської ради Хмельницького району. Зазначав, що спірний будинок
та хлів були побудовані, а земельна ділянка придбана під час його з
відповідачкою шлюбу і перебували у їх спільній сумісній власності, але вона

відмовляється
визнати за ним та у встановленому законом порядку оформити право власності на
1/2 їх частину.

Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від 12 квітня 2007 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_1 та
на 1/2 розташованих на ній частини житлового будинку і хліва. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 держмито в розмірі 102 грн.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і постановити
нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. В обґрунтування
своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_1 участі у будівництві не приймав через
свою неплатоспроможність і, крім того, пропустив строк позовної давності.

Апеляційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення  без  змін,
якщо  визнає,  що  суд
першої інстанції ухвалив  рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як видно з
матеріалів справи, суд правильно встановив фактичні обставини справи, дав
належну оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам і з дотриманням норм
матеріального та процесуального права ухвалив правильне і справедливе рішення.

Так, з рішення
Хмельницького районного суду від 10 грудня 1998 року у справі за позовом
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу видно, що до того часу сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 17.07.1988 року.

Сама ОСОБА_2та
її представник у суді першої інстанції не заперечили, що спірна земельна
ділянка була надана їй у 1992 році під будівництво будинку та господарських
будівель і частково визнали участь позивача та його родини у їх будівництві,
пояснивши, що його родичам борги за допомогу вони повернули і що позивач має
право на відшкодування затрат на будівництво.

Відповідачка
також пояснила суду, що на момент розірвання шлюбу будинок вже був побудований.

Факт
безпосередньої участі ОСОБА_1 та його родичів у будівництві підтвердили в суді
і свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Будь-яких
доказів на спростування вказаних обставин апелянт ні місцевому, ні апеляційному
суду не надала.

Таким чином,
відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України та Закону України „Про
власність", що діяв на час вирішення спору, збудований подружжям ОСОБА_12
будинок під час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, яке,
згідно з ч.1 ст.69 цього ж Кодексу, розірванням шлюбу не припиняється.

Пояснення ж
свідка ОСОБА_13, що позивач та його родичі не брали ніякої участі в
будівництві, не можуть бути визнані достовірними, оскільки вони спростовуються
наведеними вище поясненнями відповідачки, її представника та свідків, які
узгоджуються між собою. До того ж ОСОБА_13 є батьком відповідачки і
зацікавлений у вирішенні спору на її користь.

Зі змісту рішення
місцевого суду вбачається, що суд оцінив показання цього свідка у сукупності з
іншими дослідженими у судовому засіданні доказами. Тому твердження апелянта, що
суд не дав оцінки поясненням свідків з її боку та недостатньо перевірив стан
будівництва на час сумісного їх з позивачем проживання є безпідставними і не
можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого
рішення.

Доводи апелянта
з посиланням на пропуск ОСОБА_1строку позовної давності, який, на її думку,
почав спливати з часу розірвання шлюбу, також є безпідставним, оскільки чинне
законодавство не пов'язує цю обставину з початком перебігу строку, у межах
якого особа може звернутися до суду з вимогою захисту свого права власності. За
поясненнями позивача про порушення цього права він дізнався лише весною 2006
року, коли до нього почали доходити чутки, що відповідачка хоче оформити на
себе і продати спільно збудований будинок. ОСОБА_2ж факту реєстрації будинку у
червні 2006 року на своє ім'я не заперечила.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 12 квітня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців.