Справа №2-1183/2007 p.
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем    України

31 травня 2007
року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого                                            судді            Линника В.Я,

при
секретарі                                                               Бойчук
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Ірпінська державна нотаріальна контра, про визнання договору дарування
недійсним, -

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом
до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Свій позов обґрунтовував тим, що він 27.10.2001
року за договором дарування, посвідченого Ірпінською державною нотаріальною
конторою, подарував квартиру АДРЕСА_1, що
була його власністю, своїй дочці ОСОБА_2, яка є відповідачкою по справі.

Вважав, що цей договір є мнимою угодою, оскільки відповідачка уклала даний
договір про людське око, ключі відповідачці не передавались, він продовжує
мешкати в квартирі, несе всі витрати по утриманню квартири, провів ремонтні
роботи у квартирі в 2005
р. Відповідачка не цікавиться квартирою, нічого не сплачує, квартирою не
користується, ремонтних робіт в квартирі не проводить.

Вважаючи, що оспорюваний договір укладено без наміру створити юридичні
наслідки, просив суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 27.10.2001 р. між ним та
ОСОБА_2 недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги,
підтвердили обставини, наведені в позовній заяві, просили задоволити позов.

Відповідачка позов не визнала, зазначила, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладався
добровільно за ініціативою позивача. Вона зареєструвала за собою право
власності на подаровану їй квартиру в БТІ, не переїздила проживати в цю
квартиру, оскільки її батько -
позивач по справі, просив залишитись там проживати разом із своєю дружиною.
З цих же підстав їй не було передано ключ від вхідних дверей в квартиру. Крім
того, вона надавала 100,00
грн. щомісячно позивачу на сплату комунальних послуг та 200,00 грн. на
проведення ремонту квартири.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, від Іртиської
державної нотаріальної контри надійшла заява, в якій Ірпінська державна
нотаріальна контра підтвердила проведення посвідчення спірного договору дарування
квартири між сторонами, зазначивши, що договір було укладено за взаємною згодою
сторін, сторонам було роз'яснено вимоги чинного законодавства щодо недійсності
угод, а також роз'яснено суть та наслідки заповіту, договорів довічного
утримання, дарування і при цьому сторони наполягали на оформленні договору
дарування.

Крім цього Ірпінська державна нотаріальна контра просила слухати справу за
відсутності їх представника.

Тому суд, заслухавши думку сторін, ухвалив справу слухати
у відсутність представника третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача,
свідчення свідків, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 27.10.2001 року (а.с. 7), посвідченого
Ірпінською державною нотаріальною конторою (далі - «договір дарування квартири»), позивач ОСОБА_1 подарував
відповідачці - своїй
дочці ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, що
була його власністю.

2

Цей договір було
укладено добровільно за ініціативою позивача. За домовленістю між сторонами
позивач разом із своєю дружиною залишився проживати в подарованій квартирі, а
відповідачка не реєструвалася в ній, залишаючись проживати за адресою: АДРЕСА_2.

Судом також встановлено,
що позивач разом із своєю дружиною ОСОБА_3 після
укладення договору дарування продовжували проживати в подарованій відповідачці
квартирі, яка складається із однієї* кімнати площею 18,3 кв.м.,
сплачували комунальні послуги за проживання, проводили ремонт квартири.

Ці обставини
було визнано сторонами в судовому засіданні, а тому дані обставини не
підлягають доведенню.

Позивач та
свідок ОСОБА_3 також
підтвердили, що відповідачці не надавалися ключі від квартири, оскільки вони
продовжували там проживати.

Крім того, судом
встановлено, що відповідачка хоч не проживала в подарованій їй квартирі, однак
надавала грошові кошти позивачу на утримання квартири в розмірі 800,00 грн., що
засвідчила свідок ОСОБА_3

Встановлені
судом обставини підтверджуються також актом перевірки житлових умов заявника
від 02.02.2007 р. (а.с.
8), довідкою
УЖКГ «Біличі» від 01.02.07
№ 8 (а.с. 9), копією
паспорту позивача (а.с. 10),
довідкою Ірпінського БТІ від 10.04.07
№ 328 (а.с. 11).

Відповідно до ч.
1 ст. 243 ЦК УРСР, який діяв на час
укладення спірного договору дарування квартири, за договором дарування одна
сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Як зазначено в
ст. 58 ЦК УРСР недійсною
є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки
(мнима угода).

Згідно з п. 7 договору
дарування квартири (а.с. 7)
відповідачка набула права власності на квартиру з часу укладення договору
при умові його нотаріального засвідчення.

В п. 11 спірного
договору дарування квартири зазначено, що сторони по договору підтверджують, що
ця угода відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру мнимої та
удаваної, а також не є зловмисною.

Таким чином,
виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку, що договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 27.10.2001 p., було
укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2за їх взаємною згодою, з повним розумінням вимог
чинного законодавства щодо недійсності угод та з бажанням настання юридичних
наслідків укладення даного договору.

Суд не бере до
уваги посилання позивача та його представника на те, що договір дарування
квартири було укладено відповідачкою про людське око, тому що вона не проживала
в подарованій їй квартирі, не мала від неї ключів та не завозила туди свої
речі, оскільки, як встановив суд, подарована квартира має лише одну кімнату, в
якій з дозволу відповідачки проживає позивач із своєю дружиною. Поселення в цю
квартиру відповідачки лише погіршило б умови проживання позивача та
відповідачки. Крім того, судом було встановлено, що відповідачка надавала
позивачу кошти на утримання квартири.

Позивач, як
фактичний користувач спірної квартири, сплачував комунальні послуги за
проживання в ній, що відповідає вимогам чинного законодавства і не є підставою
вважати договір дарування квартири недійсним.

Крім того, судом
встановлено, що позивачем безпідставно пропущено строк позовної давності для
звернення з даним позовом до суду.

На підставі
вищевикладеного, керуючись ст. 58,
243 ЦК УРСР, ст. ст. 209,214,
215 ЦПК України суд,-

вирішив:

Відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування
недійсним.

Рішення в повному обсязі буде виготовлено до 06.06.2007 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів та наступного подання апеляційної
скарги протягом двадцяти днів після подання заяви.