УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15
жовтня 2007 року                                                                                        м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в.
складі-.

головуючого - Станкевича В.А. суддів       - Ступакова О.А.

~
Гайворонського С. П. при
секретарі - Ісаєвої Ю.С.  розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7 ,
3~тя особа Рада опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації
міста Одеси про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним,  виселенні та вселенні та зустрічному позову
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 до ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_8,
3-тя особа Рада опіки та піклування Суворовської районної І державної адміністрації
міста Одеси про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна
дійсним,  за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Суворовського районного суду м.
Одеси від 15 березня 2007 року, -

встановила:

Позивачі
звернулися з позовом до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
3-тя особа Рада опіки та піклування Суворовської районної державної
адміністрації міста Одеси про визнання договору купівлі - продажу квартири
недійсним,  виселенні та вселенні,  мотивуючи свої вимоги тим,  що 6 грудня 2002 року Суворовським районним
судом міста Одеси ухвалене рішення,  яким
визнане розпорядження органа приватизації № 17476 від 16.07.1996 року,  свідоцтво про право власності на квартиру
АДРЕСА_1,  видане так ім'я ОСОБА_8,  16.07.1996 року за В 16-3074 -
недійсним.  Цим же рішенням договір
купівлі-продажу згаданої вище квартири,
укладений 19.07.1996 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_6,  визнаний недійсним зі стягненням із ОСОБА_8
на користь останнього,  тобто
ОСОБА_6.,  грошової суми.

Головуючий
у першій інстанції -Гудіна Н.І.          Справа
№ 22ц-2544/2007 р.

Доповідач
- Станкевич В.А..                                         Категорія
ЦП 12

Суд
зобов'язав ОСОБА_6. з усіма
проживаючими з ним особами виписатися зі спірної квартири,  вселивши в неї позивача ОСОБА_9. та ОСОБА_2.
Рішення суду набуло чинності 8.01.2003 року. ОСОБА_10.  є опікуном неповнолітньої ОСОБА_2. у
відповідності до розпорядження Київської районної адміністрації міста Одеси №
170 від 06.02.1998 року.

Прийняте
судом рішення виконувалося службою державного виконавця Суворовського районного
управління юстиції міста Одеси по виконавчому листі № 2-25 виданому 26.04.2004
року Суворовським районним судом міста Одеси,
виконавче провадження № В-12/608.

18.06.2004
року при виконанні рішення державним виконавцем вияснилося,  що квартира АДРЕСА_1 продана,  покупцем є відповідачка ОСОБА_3

Таким
чином,  знову порушені житлові права
позивача ОСОБА_9. і неповнолітньої ОСОБА_2..

16.12.2004
року позивачка ОСОБА_3  звернулася до
суду із зустрічнім позовом,  мотивуючи
свої вимоги тим,  що 08.06.2004 року вона,
ОСОБА_3,  її неповнолітній син
ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 і її дочка -
студентка ОСОБА_11 купили в рівних частинах у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1

Договір
купівлі-продажу зазначеної квартири засвідчений приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу по реєстрі 4795.

23.06.2004
року БТІ й РОН зареєстрували квартиру АДРЕСА_1 на праві приватної власності на
їх ім'я,  реєстраційний номер НОМЕР_1.

У
договорі купівлі-продажу вартість квартири зазначена відповідно до
інвентаризаційної оцінки 9 200 грн.,  але
дійсна вартість квартири була визначена ОСОБА_6 й становила 18 200 доларів США,
що за курсом Нацбанку становить 96 460 грн.

На
підтвердження отриманої від нас зазначеної суми за спірну-«квартиру ОСОБА_6
видав їм власноручно написану розписку й засвідчив у п 2.2 Договору
купівлі-продажу факт повного розрахунку за продану квартиру.

Вони є
сумлінними набувачами,  виконали всі
умови угоди купівлі-продажу,  вселилися й
зареєструвалися у квартирі,  зробили
ремонт спальні й кухні.

Із
пред'явленого позову ОСОБА_9.,  ОСОБА_2.
їм стало відомо,  що рішенням
Суворовського райсуду міста
Одеси від 6 грудня 2002 року,
розпорядження органа приватизації й свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_8 визнані недійсними,  а також
визнана недійсної угода купівлі-продажу спірної квартири,  укладена між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 19.07.1996
року.

Таким
чином,  ОСОБА_6 на момент укладення з
ними договору купівлі-продажу не був власником спірної квартири,  у зв'язку із чим не мав право на її
відчуження.

Однак
ОСОБА_6 свідомо ввів їх в оману,  умовчав
про рішення суду,  що відбулося,  гарантував у п. 1.3 Договору купівлі-продажу,  що він є власником спірної квартири,  що суперечка відносно квартири відсутня і
прав третіх осіб на квартиру не має. ОСОБА_6 зобов'язаний повернути їм 18 200
доларів США,  що за курсом Нацбанку становить 96460 грн.

Відповідно
до вимог  ст.  230 ЦК
України сторона,  що застосувала
обман,  зобов'язана відшкодувати іншій
стороні збитки в подвійному розмірі й моральний збиток,  заподіяні у зв'язку зі здійсненням цієї угоди

З вини
ОСОБА_6,  що застосував обман,  вони зазнали збитків у сумі 5275 грн.,  а крім того,
їм заподіяний моральний збиток,
що вони оцінюють в 50 000 грн.

Моральний
збиток складається з щиросердечних стражданнях,
які вони випробовують протягом тривалого часу у зв'язку із протиправним
поводженням ОСОБА_6. Вони,  у тому числі
й неповнолітня дитина,  залишаються без
даху над головою,  іншого житла в них
немає й немає матеріальної можливості купити іншу квартиру. Віддавши 18 200
доларів США,  вони „виявилися в положенні БОМЖІВ,  ОСОБА_6 наглим. ,  образом морально поглумився над
ними",  порушив права неповнолітньої
дитини. На ґрунті щиросердечних страждань їх стан здоров'я різко погіршився.

Понесені
з вини ОСОБА_6 збитки складаються з видатків,
пов'язаних з оформленням угоди,
переїзду,  придбання будівельних
матеріалів,  оплати ремонтних робіт,  квартплати й становлять 5275 грн.

Далі,  позивачка у зустрічному позові,  31.10.2006 року,  змінила свої позовні вимоги та вказала,  що вона, ОСОБА_3,  разом з чоловіком ОСОБА_3.  та трьома дітьми мешкали у трьохкімнатній
квартирі АДРЕСА_2,  яка належала їм на
праві приватної власності в рівних долях.

27.ХІ.2003
року шлюб було розірвано,  тому вона з
колишнім чоловіком вирішили продати цю квартиру ,  щоб жити окремо.

З нею
залишились проживати двоє дітей: дочка ОСОБА_11,  1984 року народження та неповнолітній син
ОСОБА_4,  0ІНФОРМАЦІЯ_1.

З метою
захисту прав власності та житлових прав неповнолітнього ОСОБА_4,  вона звернулась до Суворовської
райадміністрації з заявою про надання дозволу на продажу трикімнатної квартири
АДРЕСА_2.

Розпорядженням
Суворовської райадміністрації вона одержала дозвіл на продаж квартири при
умові,  що придбає для її сина 1/3
частину квартири АДРЕСА_1

08.06.2004
року вона,  її син ОСОБА_4 та донька
ОСОБА_11 купили у ОСОБА_6,  діючого за
згодою своєї дружини ОСОБА_7,
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Ця
квартира належала ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору
купівлі-продажу,  укладеному між ним та ОСОБА_8
та посвідченому в встановленому законом порядку 19.07.1996 року,  що підтверджувалось оригіналом
правовстановлюючих документів,  витягом
про реєстрацію права власності.

Договір
купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ними був засвідчений приватним нотаріусом
Одеського Міського нотаріального округу за реєстром № 4795.

При
посвідчені договору ніяких обмежень прав продавця ОСОБА_6 встановлено не було
квартира під арештом не знаходилась,
правовстановлюючі документи скасовані не були,  в квартирі сторонні особи зареєстровані не
були.

23.06.2004
року квартира була зареєстрована у КП „МБТІ та РОН" на праві приватної
власності на їх ім'я,  що підтверджується
витягом № 293819.

Вони є
сумлінними набувачами,  домовились з
відповідачем ОСОБА_6 щодо усіх умов договору,
та повністю їх виконали,  що
підтверджується письмовими доказами,
зокрема,  доходом від 08.06.2004
року.

Вартість
квартири була визначена відповідачем ОСОБА_6 у сумі 18 200 доларів СІЛА і цю
суму ОСОБА_6 повністю отримав,  що
підтверджується його

розпискою/
а.с,  29 / та п.2.1. Договору
купівлі-продажу від 08.06.2004 року,  де
підтверджується повний розрахунок за
квартиру /а.с. 21/.

Після
підписання договору купівлі-продажу квартири вони оселилися в ній. Вона з сином
зареєструвалась,  постійно мешкають,  почали робити ремонт.

Отже,  вони набули право власності на квартиру з
законних підстав. Вони не знали та не могли знати,  що рішенням Суворовського районного суду
міста Одеси ще 6.12.2002 року визнаний недійсним договір купівлі-продажу
квартири,  укладений 19.07.1996 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Згідно з
вимогами  ст.  388 ЦК
України,  якщо майно за відплатним
договором придбано у особи,  яка не мала
права його відчужувати,  про що набувач
не знав і не міг знати /добросовісний набувач /,  власник має право витребувати майно від
набувача лише у разі,  якщо:

було загублено
власником або особою,  якій він передав
майно у володіння ;

було вкрадено у
власника або особи,  якій він передав
майно у володіння ;

вибуло з
володіння власника або особи,  якій він
передав майно у володіння,  не з їхньої
волі,  іншим шляхом.  Жодна з цих підстав не мала місця а ні при
підписанні договору купівлі-продажу 19.07.1996 року між ОСОБА_8 та
ОСОБА_6,  а ні при підписанні договору
купівлі-продажу 08.06.2004 року між ними та відповідачем ОСОБА_6

ОСОБА_8
забезпечив неповнолітніх ОСОБА_2. та ОСОБА_12. житлом шляхом придбання 1А
частини будинку за адресою АДРЕСА_3. Вони набули право власності з законних
підстав,  тому договір купівлі-продажу,  укладений 8.06.2004 року між ними та ОСОБА_6
є дійсним і згідно з Конституцією України,
„Про власність" ,  їх право
власності не може бути порушено і вони не можуть бути позбавленні цього права.

Рішенням
Суворовського районного суду м.  Одеси
від 15 березня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7 3-тя особа Рада опіки та піклування
Суворовської районної державної адміністрації міста Одеси про визнання договору
купівлі - продажу квартири недійсним,
виселенні і вселенні задоволено.

Визнано
недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1,  укладений 8 червня 2004 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_11.

Виселено
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1

Вселено
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1

В позові
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 до ОСОБА_6 ОСОБА_7,  ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_8,  3-тя особа Рада опіки та піклування
Суворовської районної державної адміністрації міста Одеси про визнання договору
купівлі - продажу нерухомого майна
дійсним відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3.  ставиться
питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення,  яким визнати договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1,  укладеного 08.06.2004 року між
ОСОБА_6 з одного боку та

ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_11 з другого боку,  дійсним.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши
доповідача,  доводи апеляційної
скарги,  перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної
скарги,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що 6 грудня 2002 року
Суворовським районним судом міста Одеси ухвалене рішення,  яким визнане розпорядження органа
приватизації № 17476 від 16.07.1996 року,
свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1,  видане так ім'я ОСОБА_8,  16.07.1996 року за В 16-3074 -
недійсним.  Цим же рішенням договір
купівлі-продажу згаданої вище квартири,
укладений 19.07.1996 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_6,  визнаний недійсним зі стягненням із ОСОБА_8
на користь останнього,  тобто ОСОБА_6
грошової суми.

Суд
зобов'язав ОСОБА_6 з усіма проживаючими з ним особами виписатися зі спірної
квартири,  вселивши в неї позивача
ОСОБА_9. та ОСОБА_2. Рішення суду набуло чинності 8.01.2003 року. ( а.с.  7-8). 8.06.2004 рокуОСОБА_3,  неповнолітній ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_11 купили в рівних частинах у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 Договір
купівлі-продажу зазначеної квартири засвідчений приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу по реєстрі 4795.

23.06.2004
року БТІ й РОН зареєстрували квартиру АДРЕСА_1 на праві приватної власності на
їх ім'я,  реєстраційний номер
НОМЕР_1.(л.с. 21)

ОСОБА_6
видав розписку про те,  що він тримав зі
згоди з ОСОБА_7 18200 умовних одиниць за продану їм квартиру від АДРЕСА_1(
л.с.  29).

У
відповідності до ч. 1,  5  ст.
203 ЦК України:
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам цивільного законодавства,  а також моральним   засадам суспільства.

Якщо
недійсність правочину прямо не встановлена законом,  але одна із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом,  такий
правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У
відповідності до  ст.  215 ЦК
України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог,  які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як
встановлено судом першої інстанції на момент продажу спірної квартири
відповідачці ОСОБА_3  та її дітям
ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  ОСОБА_11,
продавець спірної квартири ОСОБА_6 не був її власником.

Не
можуть бути прийняти до уваги судом пояснення позивачки по зустрічному позову
ОСОБА_3.  про визнання дійсним угоди
продажу спірної квартири,  оскільки угода
вчинена з порушенням діючого законодавства. Позивачка ОСОБА_3  змінив позовні вимоги не наполягала на
стягненні з ОСОБА_6 грошової суми за квартиру.

Згідно з
ч.1  ст.
216 Цивільного кодексу України,  у
разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні
у натурі все,  що вона одержала на
виконання цього правочину,   а в разі
неможливості такого

повернення,  зокрема тоді,
коли одержане полягає у користуванні майном,  виконаній роботі,  наданій послузі,  - відшкодувати вартість того,  що одержано,
за цінами,  які існують на момент
відшкодування.

Згідно  ст.  48
Закону України «Про власність» - власник на свій розсуд володіє,  користується і розпоряджається майном,  що належить йому.

Згідно
ч.2  ст.
48 Закону України «Про власність» - власник може вимагати усунення
всяких порушень його права,  навіть якщо
ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння,  і відшкодування заподіяних цим збитків.

Таким
чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те,  що позов про визнання договору купівлі -
продажу спірної квартири повинний бути визнаний недійсним,  а в зустрічному позові про визнання договору
купівлі -продажу спірної квартири дійсним повинно бути відмовлено.

Враховуючи
все вищевикладене судова колегія вважає,
що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права
при вирішенні справи не допустив,  а
наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких
обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись  ст.
ст.  304,  307,
308,  313,  ч. 1 п. 1
ст.  314,  315,
317,  319 ЦПК України,  судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 - відхилити,  рішення
Суворовського районного суду м.  Одеси
від 15 березня 2007 року за позовною заявою ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
3~тя особа Рада опіки та піклування Суворовської районної державної
адміністрації міста Одеси про визнання договору купівлі - продажу квартири
недійсним,  виселенні та вселенні та
зустрічному позову ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 до ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_8,
3-тя особа Рада опіки та піклування Суворовської районної державної
адміністрації міста Одеси про визнання договору купівлі - продажу нерухомого
майна дійсним -залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.