Справа
№ 22ц2445
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

26
листопада 2007 року                      Апеляційний
СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ області в складі:

головуючого                       Микитюк О.Ю.

суика"  про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  винагороди за підсумки
роботи за рік,  відшкодування моральної
шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду від
06 червня 2007 року,

встановив:

06
березня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою,  в якій просив поновити його на роботі та
стягнути з відповідача на його користь 10000грн. на відшкодування моральної
шкоди,  завданої незаконним накладенням
дисциплінарного стягнення. В обґрунтування позову зазначив,  що працював у відповідача на посаді слюсаря
КВПіА (чергового) п'ятого розряду цеху КВПіА. 05 лютого 2007 року відповідач
звільнив його в зв'язку із скороченням,
не запропонувавши вакантні посади налагоджувальника. Моральна шкода
завдана йому внаслідок накладення дисциплінарного стягнення у вигляді
догани,  яке визнано незаконним рішенням
суду. В подальшому ОСОБА_1 уточнив предмет позову та доповнив позовні вимоги
(в.с. 47-49). Остаточно просив поновити його на посаді чергового слюсаря цеху
№5 з дня його звільнення,  стягнути з
відповідача 10000грн. на відшкодування моральної шкоди,  заподіяної незаконним накладенням
дисциплінарного стягнення та незаконним звільненням,  стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного прогулу та винагороду за загальні підсумки
роботи за 2006 рік.

Рішенням
Малинського районного суду від 06 червня 2007 року в позові про відшкодування
моральної шкоди,  завданої незаконним
накладенням дисциплінарного стягнення,
відмовлено за пропуском строку позовної давності. В решті вимог
відмовлено за безпідставністю.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення
про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду
обставинам справи,  порушення норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню,  виходячи з
наступного.

Встановлено,  що ОСОБА_1 тривалий час працював у
відповідача на різних посадах,  а з 13
червня 2003 року - на посаді слюсаря КВПіА(чергового) 5 розряду цеху КВПіА
Центру інфраструктури. 08 листопада 2006 року ОСОБА_1 був попереджений про
звільнення. Наказом №к-46 від 05 лютого 2007 року він був звільнений з роботи з
05.02.2007 року в зв'язку із скороченням чисельності працівників та штату
згідно п.1 ч.1  ст. 40 КЗпП України.

Гарантією
законних інтересів працівника при розірванні трудового договору на підставі п.1
ч.1  ст. 40 КЗпП України є встановлений
порядок вивільнення працівник. Частиною 2
ст. 40 передбачено,  що звільнення
в такому випадку допускається,  якщо
неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

2

Як вбачається
із змін до штатного розпису Центру інфраструктури ВПТ «Малинська паперова
фабрика»,  введених в дію з 08 листопада
2006 року до нього були введені посади налагоджувальників КВПіА(а.с. Іб).
Згідно робочих інструкцій налагоджувальника КВПіА(чергового) цехів №5, 6(а.с.
72-74) та чергового слюсаря КВПіА вимоги до осіб,  які можуть зайняти ці посади є однаковими:
вік старше 18 років,  наявність
середньої,  середньої спеціальної або
середньої технічної освіти. Для зайняття посади "налагоджувальника необхідно
мати ще стаж роботи в підрозділах КВПіА не менше двох років.

Не
зважаючи на те,  що ОСОБА_1 відповідав
усім вимогам для зайняття посади налагоджувальника,  вказані посади йому не запропонували,  а у списку вакансій від 08 11.2006 року,  який був наданий позивачу для
ознайомлення(а.с, 12),  ці вакансії були
позначені як заповнені. Разом з тим,  ці
посади були заповнені лише 23 січня 2007 року,
як видно з наказу №к-296 від 20.11.2006року(а.с. 78-79).

Оскільки
звільнення позивача проведено із порушенням положень ч.3  ст. 40 КЗпП України його вимога про
поновлення на роботі підлягає задоволенню,
як і похідні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди,
заподіяної незаконним звільненням.
Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06 лютого 2007
року по 26 листопада 2007 року становить10534 грн.56 коп. (а.с. 94, 115).
Розмір моральної шкоди,  заподіяної
фактом незаконного звільнення суд з урахуванням вимог  ст. 237-1 КЗпП України визначає в сумі 500
грн.

Відповідно
до Положення про виплату винагороди за загальні підсумки роботи товариства у
2006 році виплата винагороди проводиться працівникам,  які працюють в товаристві на момент виплати
(а.с. 71). В зв'язку з тим,  що
задоволена вимога ОСОБА_1 про поновлення на роботі,  на його користь підлягає стягненню і
недоплачена частина винагороди за 2006 рік,
яка визначена судом в розмірі 1100 грн.,
що відповідає виплатам,
проведеним на користь працівників ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  які в 2006 році працювали на посаді слюсаря з
КВПіА і мають стаж роботи більше 20 років (а.сі 13, 100).

Ухвалою
апеляційного суду Житомирської області від 13 грудня 2006 року залишено без
змін рішення Малинського районного суду від 05 вересня 2006 року,  яким задоволено позов ОСОБА_1 до ВАТ
«Малинська паперова фабрика» про скасування дисциплінарного стягнення у вигляді
догани від 26 квітня 2006 року. Відмовляючи в задоволенні вимоги про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної
відповідальності,  суд першої
інстанції,  помилково вважав пропущеним
тримісячний строк,  передбачений ч.1  ст. 233 КЗпП України. В даному випадку
перебіг строку розпочинається з дня набрання законної сили рішенням про
скасування догани - з 13 грудня 2006 року. ОСОБА_1 звернувся до суду в межах
тримісячного строку і його вимоги про відшкодування моральної шкоди є
обгрунтованими. Розмір моральної шкоди,
заподіяної накладенням дисциплінарного стягнення,  суд з урахуванням вимог  ст. 237-1 КЗпП України визначає в сумі 500
грн.

Отже,  рішення суду підлягає скасуванню на підставі
п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України із ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись  ст.
ст.  209,  218,
303,  307,  308,
314,  316,  319,
324,  325,  367 ЦПК України,  апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати
рішення Малинського районного суду від 06 червня 2007 року і ухвалити нове
рішення про часткове задоволення позову. Поновити ОСОБА_1 Миколу Броніславовича
на роботі на посаді слюсаря КВПіА(чергового) 5 розряду цеху КВПіА Центру
інфраструктури ВАТ „Малинська паперова фабрика" з 05 лютого 2007 року.
Стягнути  з  ВАТ
„Малинська паперова фабрика " на користь ОСОБА_1

3

Броніславовича
10534 грн.56 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  1100 грн. винагороди за загальні підсумки
роботи за 2006 рік,  1000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. В решті вимог відмовити за безпідставністю.
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення
з ВАТ „Малинська паперова фабрика " на користь ОСОБА_1 середнього
заробітку в межах платежу за один місяць - 1332 грн.22 коп. Стягнути з ВАТ
„Малинська паперова фабрика " судовий збір на користь держави в розмірі
133 грн.34 коп.,  а також витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на рахунок апеляційного суду
Житомирської області в розмірі 30 грн.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ним законної сили.