Справа № 2-878/
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

11 червня 2007
року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого -
судді Журавель В.А.

При секретарі -
Сухіній В.В.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ТОВ «Вівастом»- підприємство з іноземними інвестиціями, про стягнення
суми заборгованості, розірвання договорів та витребування майна

Встановив:

Позивачка
звернулася до суду, посилаючись на те, що 16 жовтня 1998 року між нею та ТОВ
«Вівастом»- підприємство з іноземними інвестиціями було укладено договір про
фінансову допомогу, згідно якого позивачка надала відповідачу безпроцентну
поворотну фінансову допомогу в сумі 2000 доларів США, відповідач був повинен
повернути гроші до 01 січня 1999 року. З вересня 2002 року між сторонами була
укладена додаткова угода до договору від 16.10.1998 року, згідно якої
відповідач зобов»язався повернути залишок неповернутої суми 667 доларів США, строк дії
договору встановлено до повного погашення фінансової допомоги . 06 червня 2003
року на загальних зборах учасників ТОВ «Вівастом» розглядалося питання про
виплату кредиторської заборгованості і було вирішено погасити заборгованість до
30.06.2004 року. Але до цього відповідач не повернув ні залишок грошових
коштів, ні проценти за додатковою угодою. Тому позивачка просила стягнути з
відповідача суму заборгованості за додатковою угодою в розмірі 3368 грн. 35
коп., 16% річних за користування грошима -2232грн. 52 коп. Також позивачка
вказала, що 23.07.1998 року вона уклала з відповідачем договір оренди , згідно
якого передала свою стоматологічну установку , 31.08.2006 року позивачка
звернулася до відповідача із проханням повернути установку , але до цього часу
він цього не зробив. Тому позивачка також просила розірвати договір оренди від
10.07.1998 року та зобов»язати відповідача повернути їй стоматологічну
установку.

У
судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги, пояснила
, що стоматологічна установка є її власністю, у 1998 році вона передала її в
оренду, оскільки їй ніде було її зберігати . На цій установці працював лікар
підприємства і проти цього позивачка не заперечувала. При звільненні з
підприємства позивачка попросила повернути їй стоматустановку, але новий
діректор підприємства потребував в неї документи на установку, враховуючи, що
таких в неї не було, установку їй не повернули. Що стосується договору про
надання фінансової допомоги, то вона передала відповідачу у 1998 році 2000
доларів США , на
протязі певного часу частину грошей їй була повернуто, залишок становить 667
доларів США, тому на цю
суму було складено додаткову угоду , в якій відповідач підтвердив
заборгованість, а також зобов»язався сплачувати проценти в розмірі 16%, але
фактично за додатковою угодою ніяких виплат позивачці не видавалось , поки вона
працювала , то сподівалась, що ці гроші будуть повернуті , при звільненні
звернулася із заявою про повернення грошових коштів , але їй було відмовлено.

Представник
відповідача проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що згідно
бухгалтерського обліку ТОВ «Вівастом» станом на 01.11. 2006 року кредиторська
заборгованість   відсутня,   рішення
по   укладанню   угод
про   фінансову   допомогу
з

працівниками не
приймались. На підприємстві відсутній договір про фінансову допомогу від
16.10.1998 року, оскільки після звільнення з посади генерального директора
ОСОБА_2  новому директору ОСОБА_3такі
документ не передавалися. Додаткова угода була вперше надана позивачем у бухгалтерію
у 2006 році та згідно розпорядження генерального директора від 20.06.2006 року
анульована. Також підприємством було встановлено, що додаткова угода була
фактично складена у 2006 році за вказівкою тодішнього генерального директора
ТОВ «Вівастом» ОСОБА_4 Також представник відповідача заперечувала проти
витребування стоматологічної установки , оскільки позивачем не наданого жодного
доказу наявності зобов»язань підприємства з оренди стоматологічної установки ,
позивачка не вказала ні назву установки, ні інвентарний номер, документи про
власність або право користування цією установкою . На підприємстві договір
оренди стоматологічної установки відсутній, усі стоматологічні установки , які
знаходяться в оренді, відображені в договорі оренди та інвентаризаційному
описі. Надалі представник відповідача просила відмовити позивачці по першому
пункту позову, оскільки закінчився строк позовної давності.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає
позов таким, що не підлягає задоволенню.

Як
встановлено у судовому засіданні позивачка перебувала у трудових відносинах із
відповідачем кілька разів, останній раз з 14.травня 2003 року по 06 вересня
2006 року / а. с. 44-45   /.

В період
роботи 16 жовтня 1998 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Вівастом» було укладено договір
про фінансову допомогу , згідно якого позивачка передала підприємству суму,
еквівалентну 2000 доларам США
на строк до 01 січня 1999 року для укріплення фінансового стану підприємства.
ТОВ «Вівастом» зобов»язалося забезпечити повернення фінансової допомоги в
повній сумі , в національній валюті, еквівалентній 2000 доларам США на момент
повернення, по курсу НБУ протягом 12 місяців з моменту отримання / а. с 4/.

Відповідно
до додаткової угоди до договору про фінансову допомогу від 03.09.2002 року ТОВ
«Вівастом» зобов»язалося забезпечити повернення фінансової допомоги в повній
сумі , в національній валюті, еквівалентній 667 доларам США . Також
підприємство зобов»язалося нараховувати та виплачувати 16% річних з моменту
укладання додаткової угоди до повного погашення ссуди. Строк дії договору було встановлю до повного погашення
фінансової допомоги / а. с. 5/.

Свідок
ОСОБА_3 пояснив судові, що у 2006 році його було призначено директором ТОВ
«Вівастом», а пізніше головою ліквідаційної комісії , колишній директор ніяких
правовстановлюючих документів, договорів, тощо йому не передавав. У 2006 році
ОСОБА_1 дійсно зверталася із питанням повернення їй грошових коштів, але ніяких
бухгалтерських документів, які б підтверджували внесення коштів позивачкою, або
повернення їй грошей знайдено не було . Ні договору про фінансову допомогу , ні
додаткової угоди , ні договору оренди свідку передано не було. Також на момент
звертання позивачки до нього закінчився строк дії договору про фінансову
допомогу. Також свідок пояснив, що стоматологічні установки орендовані тільки у
фонду державного майна , про ще існує відповідний договір, ніяких інших
договорів оренди підприємством не укладалося. При цьому позивачка не надала
свідку документів, які б підтверджували її право власності на стоматологічну установку.

Свідок
ОСОБА_5. пояснила судові, що за вказівкою ОСОБА_4у 2 кварталі 2006 року
надрукувала додаткову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «Вівастом».

Свідок
ОСОБА_6пояснила судові, що додаткова угода була фактично укладена між ТОВ та
ОСОБА_1 не у 2002 році, а у 2006 році і до бухгалтерії для виконання не
надходила.

Свідок ОСОБА_4 у судовому
засіданні підтвердив, що додаткову угоду було фактично підписано у 2006 році і
складено за його розпорядженням.

Як
вбачається з розпорядження № 1 про анулювання додаткових угод до договорів про
фінансову допомогу від 20.06.2006 року, анульовані додаткові угоди до договорів
про фінансову допомогу, укладені з ОСОБА_1., оскільки ТОВ «Вівастом» не
відноситься до підприємств , які надають фінансові послуги , зобов»язання по
додатковим угодам суперечать вимогам діючого законодавства / а. с. 17/.

Згідно
довідки відповідача станом на 01.11. 2006 року за даними Головної книги,
балансового рахунку «Розрахунки по займах»
, сальдо / дебіторська та кредиторська заборгованість / відсутнє / а. с.
15/.

Відповідно
до ст. 57 ЦК України
доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та
інших обставин які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 59 ЦПК
України передбачає, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.

Таким
чином , судом встановлено, що додаткова угода від 03.09. 2002 року не може бути
прийнята судом у якості доказу , оскільки вона підписана з порушенням вимог
діючого законодавства.

Крім
того, суд бере до уваги, що позивачка із позовом про стягнення сум за договором
про фінансову допомогу та за додатковою угодою до договору про фінансову
допомогу звернулася до суду 14.12. 2006 року, тобто з пропуском строків
позовної давності. Із заявою про поновлення строків позовної давності вона не
зверталася , доказів , які б підтверджували , що вказаний строк був порушений
позивачкою з поважних причин , суду не надано.

Тому суд
приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1. про стягнення з відповідача грошових
коштів за договором та за додатковою угодою задоволенню не підлягають.

Також
суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки про розірвання
договору оренди від 10.07.1998 року та повернення їй стоматологічної установки.
Позивачка надала судові акт прийому -передачі до договору оренди, згідно якого
передала відповідачу 1 стоматологічну установку / а. с. 7/. Але ні договору
оренди, ні відомостей про те, що вона є власником стоматологічної установки
позивачка судові не надала.

Як
вбачається з договору оренди індивідуально визначеного майна № 48 від 01 жовтня
2003 року відповідач уклав договір оренди з Управлінням майном комунальної
власності обласної державної адміністрації, згідно якого користується
стоматологічними установками / а. с. 33-38
/.

Відповідно
до інвентаризаційного опису вказано, які саме стоматологічні установки
перебувають в оренді , відомостей про те, що відповідач користується
стоматологічною установкою позивачки в ньому нема / а. с. 39-43/.

Згідно
довідки відповідача договір оренди стоматологічної установки від 10.07.1998
року на підприємстві відсутній / а. с. 46/.

Ст. 60 ч.1 ЦПК
України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень .

Суд
вважає, що позивачка не довела судові, що між нею та відповідачем було укладено
договір оренди , що вона передала підприємству стоматолочічну установку, не
надала судові відомостей , що вона є власником стоматологічної установки , тому
її вимоги про розірвання договору та зобов»язання відповідача повернути
стоматологічну установку задоволенню не підлягають.

Враховуючи,
що суд відмовляє у задоволенні вимог позивачки, її вимоги про стягнення з відповідача
судових витрат задоволенню не підлягають.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 212, 2214-215 ЦПК
України, ст..256,
257, 526, 527, 530 ЦК України,
суд

ВИРІШИВ:

У
задоволенні вимог ОСОБА_1до ТОВ «Вівастом» - підприємство з іноземними
інвестиціями про стягнення сум заборгованості за договором , стягнення річних,
розірвання договору оренди , зобов»язання повернути стоматологічну установку та
стягнення судових витрат - відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через районний суд
протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження і після цього протягом 20 днів шляхом подання апеляційної скарги або
у порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України.