Справа №22-1715/07                                              Головуючий
у 1 інстанції: Шеремета
Категорія 12                                                              Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
вересня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого:
Гриновця Б.М. суддів: Шандри М.М., Богонюка М.Я. при секретарі: Щербатій І.М.

з участю ОСОБА_1., представника позивача ОСОБА_3,
адвоката ОСОБА_2розглянувши у
відкритому    судовому    засіданні в місті Львові цивільну    справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Личаківського районного суду м.Львова від 16 квітня 2007 року,

встановила:

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від
16.04.2007 року в позові ОСОБА_1доОСОБА_4про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири відмовлено.

Рішення суду оскаржив
позивач ОСОБА_1

В апеляційній скарзі покликається на те, що при прийнятті рішення судом
було порушено норми процесуального та матеріального права, неповно
з"ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не
відповідають обставинам справи. Вважає, що суд безпідставно дійшов висновку, що
між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Крім
цього, викладені в договорі умови не відповідають реальному волевиявленню
сторін. Судом не допитано свідків, не залучено до участі в розгляді справи
ОСОБА_5., яка проживає у спірній квартирі, не вирішено питання відводу судді.
Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що скарга до задоволення не підлягає.

Встановлено, що на підставі договору дарування квартири
від 08.12.2004 року, посвідченого Четвертою Львівською державною нотаріальною
конторою, власником квартири АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової
кімнати та кухні,   був ОСОБА_1

28.09.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу,
відповідно до якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Договір
нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вірно виходив з того, що під час
укладення договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто згоди про
істотні умови договору та відповідно до п.3 договору продавець отримав
зазначену в договорі суму у  повному  об"ємі до  підписання
договору. Відсутність
будь-яких  заперечень з

боку сторін під
час укладення і підписання договору ствердила допитана в судовому засіданні
нотаріус ОСОБА_6 (а.с.43). Враховуючи викладене, суд обгрунтовано не прийняв до
уваги покликання позивача на те, що відповідач не передав йому зазначеної в
договорі суми.

Відповідно до роз'яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від
28 квітня 1978 року № 3 з наступними змінами „Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними" збігом тяжких обставин слід вважати такий
майновий або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня нужденність,
хвороба тощо), які примусили укласти угоду на вкрай невгідних для нього умовах.

Районним судом вірно встановлено, що не існувало збігу
тяжких обставин у ОСОБА_1., на існування яких посилався позивач, що змусили
його продати спірну квартир на вкрай невигідних для себе умовах. Встановлено,
що відповідно до оцінки спеціаліста станом на 28.09.2005 року вартість спірної
квартири могла становити від 25 000 до 31 000 у.о.(а.с.96). Згідно п.3 договору
продаж спірної квартири вчинено за 151 500,00 грн., що відповідає найвищій
ринковій вартості спірної квартири, що свідчить, що договір не був укладений на
вкрай невигідних для ОСОБА_1. умовах.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що судом не
було залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_5., т.я. матеріалами справи
стверджується, що ОСОБА_5 з 1997 року не являється власником спірної квартири,
на час укладення договору купівлі-продажу спірна квартира одноособово належала
ОСОБА_1., що вбачається з договору дарування від 08.12.2004 року. Крім того,
ОСОБА_5. було відомо про наслідки передачі квартири АДРЕСА_1 в іпотеку, що
стверджується її нотаріально завіреною заявою, в якій вона дала згоду на зміну
реєстрації місця проживання із зазначеної адреси в разі звернення стягнення на
квартиру (а.с.82).

Покликання в апеляційній скарзі на нерозгляд заяви про відвід суду нічим не
підтверджено. Зокрема, в матеріалах справи відсутня письмова заява про відвід
суду. Крім того, при розгляді зауважень на протокол судового засідання не
встановлено подання такої заяви, а тому підставно відхилено зауваження на
протокол судового засідання.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон, дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України,
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів
не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.
307 ч.1 п.1, 308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, рішення Личаківського
районного суду-м.Львова від 16 квітня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до
Верховного Суду України! протягом двох місяців з дня набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.