РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
жовтня 2007 року                                                                                       м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі.

головуючої судді
Мизи Л.М. ,  суддів Федорової А.Є.,  Процик M.B.,
при секретарі Тімченко О.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2007 року за
позовом прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  з участю третьої особи П"ятої Одеської
державної нотаріальної контори,  про
визнання заповіту,  свідоцтва про право
на спадщину,  договору дарування недійсними
та визнання права власності,

встановила:

23.11.2001
року прокурор Іллічівського району м. Одеси в інтересах ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним заповіту та договору
дарування,  з таким же позовом звернувся
до суду і прокурор Малиновського району м. Одеси. Справи об"єднані в одне
провадження.

Після
уточнення позовних вимог прокуратура просила за підставами  ст.  55
ЦК України 1963
року визнати недійсним заповіт,
складений ОСОБА_3  та посвідчений
П'ятою Одеською державною нотаріальною конторою 27.04.1995 року,  яким ОСОБА_3 заповідав ОСОБА_1 належну йому
на праві приватної власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,  а також визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину на зазначену спадкову частину квартири,  видане тією ж нотаріальною конторою 30.06.2000
року ОСОБА_1,  мотивуючи тим,  що внаслідок віку та хвороби ОСОБА_3 на час
складення заповіту не розумів значення своїх дій.

Також
прокуратура просила визнати за підставами
ст. 55 ЦК України
1963 року недійсним договір дарування іншої 1/2 частини тієї самої
квартири,  укладений ОСОБА_2 і
посвідчений П"ятою Одеською нотаріальною конторою 21.02.2001 року на
користь ОСОБА_1 з тих мотивів,  що на час
укладення договору ОСОБА_2 за своїм станом,
внаслідок якого у 2002 року вона була визнана судом недієздатною,  не могла розуміти своїх дій. Одночасно
прокуратура заявила вимоги про визнання права власності ОСОБА_2 на спірну
квартиру.

Відповідач
позов не визнала і стверджувала,  що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 цілком розуміли
свої дії,  керували ними та з власного
волевиявлення добровільно вчинили правочини.

Головуючий
у першій інстанції  Джабурія О.В.                       Справа № 22ц - 3914 / 07

Доповідач
Миза Л. М.                                                               Категорія
ЦП : 26

Рішенням
суду позов задоволено частково. Визнано недійсними: заповіт ОСОБА_3,  посвідчений П"ятою Одеською нотаріальною конторою
27.04.1995 року за №2-3668; свідоцтво про право на спадщину,  видане тією ж нотаріальною конторою
30.06.2000 року ОСОБА_1; договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,  укладений 21.02.2001 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1  В решті позову відмовлено.

Заслухавши
доповідача,  доводи апеляційної скарги та
заперечення на неї,  перевіривши
матеріали справи,  законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги,  колегія суддів
приходить до висновку,  що підстави для
задоволення відсутні.

Суд
правильно визначився у правовідносинах,
застосував належні норми матеріального права,  справу розглянув з дотриманням норм
цивільного процесуального законодавства.

Висновок
суду щодо недійсності заповіту,
складеного від імені ОСОБА_3,  та договору дарування за підставами  ст.  55
ЦК 1963 року є
цілком правильним і обгрунтованим,
оскільки в суді першої інстанції було доведено,  що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на час вчинення
правочинів не могли розуміти своїх дій.

Посилання
в апеляційній скарзі на недоведеність цих обставин є надуманим,  голослівним та суперечить доказам по
справі,  зокрема цей довід спростовуються
показаннями свідків ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 та інших,  даними медичних карток,  висновками експертиз № 165 від 15.03.2005
року та № 1241 від 16.12.2005 року,
довідками міської клінічної лікарні №1 ( т.1 а.с.  157160,
т.2 ас. 7,  31, 35-40).Суд в
повній мірі перевірив всі докази з приводу стану ОСОБА_2 на час укладення
угод,  виконавши при цьому вимоги  ст.  67
ЦПК і взяв до уваги наряду з висновками експертиз всі інші докази,  надані сторонами.

Є
неспроможним і довід апеляційної скарги про те,
що висновки експертиз незаконні,
оскільки експерти не мали в своєму розпорядженні документів про
перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
обліку з приводу психічних захворювань. Як зазначалося вище з приводу стану
ОСОБА_2 на час укладання ними правочинів експерти мали в розпорядженні медичну
документацію,  матеріали цивільної
справи,  серед яких показання багатьох
свідків щодо стану ОСОБА_2 тощо.

Визнаючи
правочини недійсними суд повністю дотримався вимог  ст.  55
ЦК 1963 року та
п.10 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними" № 3 від 28.04.1978 року,  в якому зокрема роз"яснено,  що правила
ст.  55 ЦК поширюються якраз
на ті випадки,  коли немає законних
підстав для визнання громадянина недієздатним,
однак є дані про те,  що в момент
укладення угоди він перебував у такому стані,
коли не міг розуміти значення своїх дій,
тобто питання щодо перебування на психіатричному обліку не є вирішальним
для суду.

Суперечить
матеріалам справи довід скарги про те,
що суд вийшов за межі заявлених вимог і визнав правочини недійсними за
підставами  ст. 55 ЦК при відсутності
таких позовних вимог. Однак,  в т.2 на
а.с.  61-64 знаходяться доповнення до
позовної заяви прокуратури Малиновського району від 25.04.2006 року,  в яких прокуратура заявила позовні вимоги про
визнання правочинів недійсними саме за  ст.  55 ЦК.

Колегія  суддів
погоджується з рішенням і в частині відмови в задоволенні позову в
частині матеріальної шкоди.

Разом з
тим,  суд,  визнавши договір дарування недійсним,  помилково не застосував наслідки,  передбачені ч.1  ст.
216 ЦПК України,  допустив
односторонньої реституції стосовно 1/2 частини спірної квартири,  яка належала до укладення договору ОСОБА_2 на
праві власності і була предметом договору дарування,  та не повернув її у власність ОСОБА_2

Щодо
іншої частини спірної квартири,  то у
власності ОСОБА_2  не була,  а є спадковою,  позовні вимоги щодо прийняття спадщини та
визнання права власності на спадщину в даній справі не заявлені.

За таких обставин,
підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні,  однак,
рішення суду підлягає зміненню,  з
зазначенням в резолютивній частині про повернення 1/2 частини спірної квартири
у власність ОСОБА_2.

Також,  оскільки судом першої інстанції не вирішено
питання щодо судових витрат,  то це
питання має бути вирішене судом апеляційної інстанції.

Відповідно
до абз.2 п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними" № 3 від 28.04.1978 року
позови про визнання угод недійсними оплачуються судовим збором залежно від
вартості відшукуваного майна. Вартість квартири склала 11180 грн.,  тому згідно з п."а"  ст.  З
Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" та  ст.  88
ЦПК,  враховуючи звільнення за п. 10  ст. 4 Декрету прокуратури від сплати судового
збору,  з відповідача слід стягнути
судовий збір в розмірі 111 грн.80 коп.3а подачу позовної заяви,  недоплачений судовий збір за подачу
апеляційної скарги - 51 грн. 65 коп. ( 55 грн.90 коп.- 4 грн.25 коп.)

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.3,
309 ч.1 п. 4,   ст.  ст.
314 ч.2 ,  316,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2007 року змінити.

Позов
прокурора Малиновського району в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати
недійсними: заповіт від імені ОСОБА_3,  посвідчений державним нотаріусом П"ятої Одеської
нотаріальної контори 27.04.1995 року за №2-3668; свідоцтво про право на
спадщину,  видане державним нотаріусом
П"ятої Одеської державної нотаріальної контори 30.06.2000 року ОСОБА_1 на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1; договір дарування 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1,  укладений 21.02.2001 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчений державним нотаріусом П"ятої Одеської
нотаріальної контори за №3-410.

Повернути
у власність ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позову
відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1судовий збір 163 гривні 45 копійок в дохід держави.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.