Справа № 1241-кс-07
Головуючий у 1-ій інстанції: Головей В.М.
Доповідач: Бородін М.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2007
року м. Харків

Колегія суддів
апеляційного суду Харківської області з касаційного розгляду цивільних справ у
складі:

головуючого - Бородіна
М.М.,

суддів -
Малінської С.М.,
Солодкова А.А.,

розглянувши в
попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання
свідоцтва про право власності на 22/25 частин жилого будинку частково
недійсним, договору дарування 22/25 частин жилого будинку частково недійсними,
визнання права власності на ¾
частини будинку літ. «І», -

встановила:

В грудні 2002
року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ленінської
районної адміністрації виконкому Одеської міськради, державної нотаріальної
контори № 5 м. Одеси, 3-ї особи Одеському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості про визнання свідоцтва про
право власності на 22/25 частин у домоволодінні на ім'я ОСОБА_2 недійсним,
визнання угоди недійсною, визнання права власності на 22/25 частин у
домоволодінні.

При цьому
посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2
- її колишній чоловік, шлюб з яким розірваний в березні 1984 року.

01 грудня 1989
року вона придбала у власність жилий будинок з надвірними будівлями,
розташований на земельній ділянці площею 587 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, за 3 190 радянських крб. Ці кошти
вона отримала від продажу майна, успадкованого після смерті її матері ОСОБА_4.

26 лютого 1990
року вона прописалася у будинку, що підтверджується записом у домовій книзі, а
її колишній чоловік проживав і був прописаний за адресою: АДРЕСА_2.

Влітку 1991 року
ОСОБА_1 почала будівництво двохповерхового жилого будинку під літ.
"І".

Згідно технічної
документації станом на 14 березня 1997 року, що була складена на ім'я
позивачки, будівництво двохповерхового будинку під літ. «І» завершене, однак не
прийнято в експлуатацію.

У 1996 році
ОСОБА_1 залишила роботу, оскільки захворіла і була визнана інвалідом II групи,
у зв'язку з чим до 2002 року здачу збудованого будинку в експлуатацію не
здійснювала.

В жовтні 2002
року вона почала оформляти документацію, щоб здати новозбудований будинок в
експлуатацію і випадково дізналася, що відповідач ОСОБА_2 ще у 1996 році без її
відома оформив дублікати правоустановчих документів, здав в експлуатацію
спірний будинок, 25 листопада 1997 року отримав свідоцтво про право власності
на 22/25 частини у домоволодінні та приписався в ньому.

26 жовтня 1999
року ОСОБА_2 подарував своєму сину від першого шлюбу ОСОБА_3 22/25 частин
будинку, чим порушив права позивачки та права їх сина ОСОБА_5.

В жовтні 2004
року позивачка ОСОБА_1 змінила свої позовні вимоги і змінила підстави позову.
Просила суд визнати свідоцтво про право власності на 22/25 частини у
домоволодінні, видане 25 листопада 1997 року на ім'я відповідача ОСОБА_2
частково недійсним, визнати договір дарування 22/25 частин у домоволодінні від
26 квітня 1999 року, укладений між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, частково
недійсним та визнати за нею право власності на 3/4 частини будинку під літ.
"І" з урахування її стану здоров'я і інтересів сина.

В своїй заяві
вона зазначала, що спірний двохповерховий будинок був збудований нею та
відповідачем ОСОБА_2 в період перебування у шлюбі. Але в період її хвороби
відповідач ОСОБА_2 оформив
право власті на новозбудований будинок під літ. "Iм лише
на себе, і потім подарував його своєму сину від першого шлюбу, відповідачу
ОСОБА_3, чим були порушені її права та права їх сина ОСОБА_5, ] 986 року
народження.

При розгляді
справи 17 червня 2003 року суд провів заміну відповідача - Ленінську районну
адміністрацію Одеської міської ради на Суворовську районну адміністрацію.

Рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2005 року позов ОСОБА_1
задоволений частково.

Суд визнав
свідоцтво про право власності на 22/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1, видане
25 листопада 1997 року на ім'я відповідача ОСОБА_2 частково недійсним, визнав
договір дарування на 22/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 26 квітня
1999 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений 5-ю Одеською
державною нотаріальною конторою за НОМЕР_1, частково недійсним, визнав за
позивачкою ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку під літ.
"І", що складає 11/25 частин у домоволодінні.

Рішенням
апеляційного суду Одеської області від 06 жовтня 2005 року позов ОСОБА_1
задоволений.

Визнано частково
недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння № 2-626 від 25
листопада 1997 року, видане УЖКГ Одеського міськвиконкому, яким визнано за
ОСОБА_2 право особистої власності на 22/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнано частково
недійсним договір дарування, укладений 26 квітня 1999 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_2
подарував ОСОБА_3 22/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1, посвідчений державним
нотаріусом 5-ї Одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М.,
зареєстрований в реєстрі за НОМЕР_1.

Визнано за
ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини жилого будинку під літ. "І"
домоволодіння АДРЕСА_1.

В касаційній
скарзі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 просять рішення апеляційного суду Одеської області від 06 жовтня 2005
року скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права,
справу направити на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Згідно ч. 2 ст.
324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути
лише неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Доводи скарги не
дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи
допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до
вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішення суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи
касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Оскаржуване
судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального
права, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст.
332, 336 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
апеляційного суду Одеської області від 06 жовтня 2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.