Справа № 2-36
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

05 червня 2007 року                   Новоазовський районний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді                                                        Преснякової А.А.

при секретарі
Мірошниченко Т.М., Гуц О.О.

за участю позивача                                                     ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Новоазовськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про розподіл спільного
сумісного майна та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1про
визнання приватною власністю майна, придбаного за час окремого проживання за
власні кошти,

встановив:

Позивач 04.08.2006 року звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що він
з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.04.1996 року по
07.10.2005 року. За час шлюбу вони придбали АДРЕСА_1, а також наступне майно:
меблеву стінку, м»які меблі з двома кріслами, кухонний гарнітур, кухонний
куток, холодильник «Норд», телевізор «Панасонік», миючий пилосос, ДВД плеєр,
пральну машину-автомат «Самсунг», музичний центр «Панасонік», прихожу стінку.
Просить визнати за ним право власності на Уі частину квартири, вселити його в
квартиру та встановити порядок користування, а також розділити інше майно в
натурі, виділивши йому частину майна.

Відповідачка 28.08.2006р. звернулася до суду із зустрічним позовом,
вказуючи, що фактично вони з відповідачем перебували в шлюбі до січня 1999
року. Квартиру було куплено за гроші її матері. За час шлюбу було придбане
також майно: кухонний гарнітур, кухонний куток, телевізор «Панасонік», миючий
пилосос, ДВД плеєр, пральна машина-автомат, музичний центр «Панасонік», прихожа
стінка. Меблеву стінку їй подарував брат, а холодильник «Норд» подарували
батьки їй на день народження. М»які меблі були куплені за її гроші, від продажу
старих меблів, які їй належали це до шлюбу з відповідачем. Телевізор
«Панасонік», ДВД плеєр та музичний центр «Панасонік» були продані за спільною
згодою для погашення заборгованості відповідача за аліментами. Просить визнати
за нею право приватної власності на квартиру.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, зустрічний
позов не визнав, пояснивши, що перебуваючи з відповідачкою в шлюбі вони купили
квартиру, купували меблі та побутову техніку. В 1999 році він виїхав на
заробітки, заробляв гроші та надсилав їх своїй дружині - відповідачці по
справі. Після розірвання шлюбу відповідачка проживає в квартирі, тому просить
визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири,
вселити його в квартиру та встановити порядок користування, виділивши йому в
користування жилу кімнату площею 16,7 кв.м, лоджію площею 4,3 кв.м, залишивши в
загальному користуванні співвласників кухню, коридор, прихожу, вбудовану шафу,
туалет, ванну кімнату. Крім того, виділити йому із спільного майна набір меблів
вартістю 1812 грн. та набір м'яких меблів вартістю 2210 грн., інше майно
залишити відповідачці, стягнувши з відповідачки на його користь грошову
компенсацію в розмірі 2139,50 грн. Просить також стягнути з відповідачки
понесені ним судові витрати.

Відповідачка в судове засідання не з»явилась, надавши заяву про розгляд
справи у її відсутність (а/с 78).

2

У судовому засіданні 16.04.2007р. представник відповідачки адвокат ОСОБА_3. первісний позов не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав, пояснивши,
що сторони перебували у шлюбі до січня 1999 року. Квартиру було куплено в 2002
році за особисті кошти відповідачки, оскільки позивач ніякої участі в купівлі
квартири не приймав. Частину майна продано за згодою сторін, частина майна
дарувалася на свадьбу,
дні народження. Просить визнати за ОСОБА_2 право
власності на квартиру.

Суд вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи,
вважає позовні вимогиОСОБА_1 підлягаючими задоволенню, а зустрічні позовні
вимоги не підлягаючими задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 20.04.1996 року по 07.10.2005 року, згідно копії паспорту позивача та
свідоцтва про розірвання шлюбу, з якого вбачається, що після розірвання шлюбу
відповідачці присвоєно прізвище ОСОБА_2.

Із договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2003 року (а/с 6)
вбачається, що ОСОБА_4за час шлюбу з позивачем купила АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5028/23
від 22.12.2006р., ринкова вартість АДРЕСА_1 складає 142633 гривні, запропоновано
варіант порядку користування вказаною квартирою (а/с 59-61):

·
одному власнику виділити в користування жилу
кімнату 8 площею 16,7 кв.м, лоджію 11 площею 4,3 кв.м;

·
другому власнику пропонується виділити жилу
кімнату 7 площею 11,8 кв.м, жилу кімнату 6 площею 9,6 кв.м, лоджію 10 площею
2,9 кв.м.;

·
у загальному користуванні співвласників
пропонується залишити коридор 1, прихожу 2, вбудовану шафу 3, ванну кімнату 4,
туалет 5, кухню 9.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 5029/26 від 12.01.2007р.,
досліджено сім об'єктів загальною вартістю 8323 грн., а саме набір меблів для
гостинної вартістю 1812 грн., набір м'яких меблів вартістю 2210 грн., набір
меблів для кухні вартістю 1520 грн., набір меблів для столової вартістю 552
грн., холодильник «Норд» вартістю 225 грн., пральна машина автомат «Самсунг»
вартістю 1344 грн., набір меблів для прихожої вартістю 660 грн. (а/с 70-71).

Із наданих позивачем квитанцій вбачається, що позивач в період з червня
2004 року по серпень 2005 року для відповідачки перераховував гроші.

Згідно ст. 68 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Із ст. 60 Сімейного Кодексу України вбачається, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної
власності, на підставі ст. 70 вказаного Кодексу частки майна дружини та
чоловіка є рівними.

Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності,
після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою,
відповідно до Цивільного Кодексу України.

На підставі ч.3 ст.358 ЦК України кожний із співвласників має право на
надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі,
яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що АДРЕСА_1 належить сторонам
на праві спільної сумісної власності, оскільки сторони купили її за час шлюбу,
частки майна подружжя є рівними, тому позовні вимогиОСОБА_1 підлягають
задоволенню, за ОСОБА_1 може бути визнано право власності на 1/2
частину квартири, суд вважає можливим вселити його в квартиру та встановити
порядок користування, виділивши позивачу в користування жилу кімнату площею
16,7 кв.м, лоджію площею 4,3 кв.м, відповідачці виділити в користування жилу
кімнату 7 площею 11,8 кв.м, жилу кімнату 6 площею 9,6 кв.м, лоджію 10 площею
2,9 кв.м, залишивши в загальному користуванні співвласників кухню, коридор,
прихожу, вбудовану шафу, туалет, ванну кімнату. Крім того, виділити позивачу із
спільного майна набір меблів вартістю 1812 грн. та набір м'яких меблів вартістю
2210 грн., на загальну суму 4022 грн., інше майно на загальну суму 4301 грн.,
згідно висновку товарознавчої

3

експертизи,
залишити відповідачці, стягнувши з відповідачки на користь позивача грошову
компенсацію в розмірі 139,50 грн.

Доводи відповідачки, що квартиру куплено за її особисті гроші, гроші її
матері, що з 1999 року з позивачем фактично шлюбні стосунки припинено, вони не
проживали однією сім'єю, не вели спільно господарство, відповідачкою нічим не
підтверджено в судовому засіданні та спростовуються наданими позивачем доказами
- копією паспорту, з якого вбачається, що сторони перебували в шлюбі з
20.04.1996 року по 07.10.2005 року, грошовими переказами позивача на ім'я
відповідачки за період з 2004 по 2005 роки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 доОСОБА_1 про
визнання приватною власністю майна, придбаного за час окремого проживання за
власні кошти необгрунтовані та не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати, тому вимоги позивача про стягнення з відповідачки понесених ним
судових витрат, які складаються з витрат по оплаті експертизи у сумі 675,56
грн. (а/с 52, 54), по наданню правової допомоги у сумі 1350 гривень (а/с
12,22), судовий збір у розмірі 51 гривня та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., тобто на загальну суму 2106,56
грн., підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88,209, 212-215 ЦПК України, ст. 358 ЦК України,
ст. 60-71 Сімейного Кодексу України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна та вселення
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1право власності на Уг частину АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1в АДРЕСА_1.

Встановити порядок користування АДРЕСА_1, виділивши в користування
ОСОБА_1жилу кімнату площею 16,7 кв.м, лоджію площею 4,3 кв.м, ОСОБА_2виділити в
користування жилу кімнату 7 площею 11,8 кв.м, жилу кімнату 6 площею 9,6 кв.м,
лоджію 10 площею 2,9 кв.м, залишивши в загальному користуванні співвласників
коридор 1, прихожу 2, вбудовану шафу 3, ванну кімнату 4, туалет 5, кухню 9.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1грошову компенсацію в сумі 139 (сто
тридцять дев'ять) гривень 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1понесені судові витрати у розмірі 2106
(дві тисячі сто шість) гривень 56 коп.

ОСОБА_2 відмовити в позові до ОСОБА_1про визнання приватною власністю
майна, придбаного за час окремого проживання за власні кошти.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Донецької області через Новоазовський районний суд протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.