Справа № 22- 3674          Головуючий у І інстанції: Притула Н.Г.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007 року жовтня
місяця 02 дня                           Колегія
суддів  судової палати в цивільних

справах Апеляційного суду міста
Києва в складі:

головуючого:
Лесько А.О.,

суддів: Усика ГЛ., Кравець В.А.,

при секретарі: Шаховніній М.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Солом'янської районної у м.Києві
державної адміністрації про визнання права власності на частину будинку та
земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право власності та
розпорядження адміністрації,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 1998 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом
до ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння згідно правовстановлюючих документів ,
виділивши їй у користування кімнати розміром 9,36 кв. метрів, 14,75 кв. метрів
та усунути перешкоди в користуванні нею належною їй на праві власності '/2
частиною будинку.

В ході розгляду
справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.153 т.1 ).

29 червня 2006 року ОСОБА_1 остаточно уточнила позовні вимоги і просила
визнати недійсним свідоцтво про право власності від 4 березня 1998 року, видане
на ім'я ОСОБА_2, та визнати недійсним розпорядження Залізничної РДА від 6
лютого 1998 року № 136; визнати за нею право власності на 9/20 частин будинку
АДРЕСА_1, яка складається з квартири №1 , сараю «Г» та дворової вбиральні.

Визнати за відповідачкою право власності на 11/20 частин домоволодіння ,
яка складається із квартири №2, літньої кухні «Б» з погребом «В» та гаража «Е».

Залишити в спільному користуванні сторін колодязь та огорожу. Від сплати
компенсації відмовилась. Також просила встановити порядок користування
земельною ділянкою , виділити їй в користування 7/12 частин земельної ділянки ,
що становить 0, 1910 кв.м, а у користування відповідачки - 5/12 частин, що
становить 0,1365 кв.м. та провести розподіл даної земельної ділянки відповідно
до першого варіанту експертизи. (а.с.136-137т.ІІ).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 31 січня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь держави державне мито в розмірі 1 680 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати за нею право власності у
порядку спадкування після смерті батька на 17/150 частин будинку АДРЕСА_1 та
після смерті матері визнати за нею право власності у порядку спадкування на
34/150 частини.

Визнати за нею право власності на 77/150 частин вказаного будинку з
врахуванням того, що на підставі договору дарування їй належить 26/150 частин
будинку.

За
відповідачкою ОСОБА_2 визнати право власності в порядку спадкування після
смерті батька на 17/150 частин будинку та після смерті матері визнати за нею
право власності у порядку спадкування на 34/150 частин будинку. Врахувати, що
за договором дарування від 29 квітня 1983 року відповідачці належить 22/150
частин даного будинку.

Визнати ,що в користуванні позивачки повинно бути 7/12 частин земельної
ділянки, що становить 0,1910 га,
у користуванні відповідачки - 5/12 частин, що становить 0, 1365 га.

Вказує на те, що їй не було відомо про існування розпорядження
РДА від 6 лютого 1998 року та те, що відповідачці видано свідоцтво про право
власності від 4 березня 1998 року; суд не врахував, що не всі співвласники
звернулись у РДА із заявами про перерозподіл долей у власності, тому РДА не
мала затверджувати такий перерозподіл та що в цей час в суді розглядалася
справа за її позовом про усунення перешкод в користуванні будинком.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як видно з договору дарування від 15 листопада 1980 року
, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Київської обласної державної
нотаріальної контори за реєстровим № 5345 , ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 Уг
частину жилого будинку, що знаходиться АДРЕСА_1 загальною жилою площею 51,23
кв.м . Згідно цього договору в користування ОСОБА_1 відійшли дві жилі кімнати
розміром 9,36 кв.м та 14,75 кв.м, прихожа площею 6,25 кв.м. (а.с.11-12 т.1 )
Згідно договору дарування від 29 квітня 1983 року , посвідченого заступником
старшого нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за
реєстровим № 3065, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 1/3 частину будинкуАДРЕСА_1,
загальною жилою площею 67,61 кв.м (а.с.117-118 т. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4 помер (а.с.23 т.1)

З матеріалів справи вбачається, що 14 липня 1997 року БТІ
м. Києва направило на адресу держадміністрації Залізничного району м.Києва
лист, згідно якого на підставі заяв співвласників будинку АДРЕСА_1 БТІ провело
розрахунки дольової участі по фактичному користуванню, за якими в користуванні
ОСОБА_2 знаходиться квартира № 2 загальною площею 70,6 кв.м, жилою площею 43,6
кв.м, сарай літ. Г, гараж літ. Е , 1/3 частина споруд, що складає 52/100 частки
всього домоволодіння ;

в користуванні ОСОБА_4 знаходяться приміщення : 1-1 - веранда площею 9,5
кв.м; 1-3 - жила кімната площею 16,8 кв.м; 1-7 кухня площею 11,7 кв.м; 1-8
-ванна площею 3,0 кв.м; загальною площею 48,6 кв.м, житловою площею 24,4 кв.м;
літня кухня літ. Б, погріб літ. В, вбиральня літ. Д; 1/3 частина споруд, що
складає 35/100 всього домоволодіння;

в користуванні ОСОБА_1 знаходяться приміщення : 1-6-жила кімната площею
14,6 кв.м; 1-5-коридор площею 6,3 кв.м; 1-2 жила кімната площею 10 кв.м;
загальною площею 30,9 кв.м, житловою площею 24,6 кв.м ;1/3 частина споруд, що
складає 13/100 частин всього домоволодіння (а.с.1 ЗО т.І).

З дослідженого в суді апеляційної інстанції оригіналу інвентарної справи на
домоволодіння АДРЕСА_1 вбачається, що в такій містяться письмові заяви ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про здійснення розрахунку дольової участі   по
фактичному   користуванню.   Разом
з   тим,   наявний
в   інвентарній   справі

розрахунок
не містить дати його складання, чіткого визначення долей співвласників та
підпису посадової особи, якою такий розрахунок проведений ( аркуш інв. справи
22). В матеріалах справи також відсутні дані про те, що співвласники, зокрема,
ОСОБА_1, були ознайомлені з цим розрахунком та погодилися із таким визначенням
своїх часток у власності на домоволодіння.

За таких обставин судова колегія вважає, що наявний в матеріалах
інвентарної справи розрахунок не є передбаченою законом підставою для
виникнення у ОСОБА_2 права власності на 52U00 спірного
домоволодіння.

Відповідно до ст. 12 Закону України „Про власність",
чинного на час видачі ОСОБА_2 спірного свідоцтва про право власності на 52/100
частини домоволодіння АДРЕСА_1, праця громадян є основою створення і
примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від
участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької
діяльності, вкладення коштів у кредитні установи , акціонерні товариства, а
також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не
заборонених законом.

Таким чином, єдиною, передбаченою законом підставою для виникнення права
власності у ОСОБА_2 на спірне домоволодіння є договір дарування від 29 квітня
1983 року , згідно якого ОСОБА_4 подарував їй 1/3 частину будинку АДРЕСА_1.

Доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 подарував їй 1/3 частину від
домоволодіння з усіма новими добудовами, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки на час укладення з ОСОБА_2 договору дарування наявні в домоволодінні
добудови не були введені в експлуатацію та не могли бути згідно чинного
законодавства предметом угоди.

Так, з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Залізничної районної
державної адміністрації м. Києва від 11 серпня 1997 року № 1142 за заявою
ОСОБА_3 було погоджено побудовані в садибі жилий будинок -А жилою площею 92,6
кв.м, загальною-150,1 кв.м, літню кухню -Б, гараж-Е, сарай Г, туалет -Д, погріб
-В та їх розміщення на земельній ділянці АДРЕСА_1 (а.с. 55 т.1).

Дозвіл на введення в експлуатацію закінченого будівництвом жилого будинку
АДРЕСА_1 був оформлений за заявою ОСОБА_3 25 вересня 1997 року (а.с.100т.2).

Розпорядженням голови Залізничної районної державної адміністрації від 06
лютого 1998 року № 136 «Про розгляд заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3, які мешкають в
будинку АДРЕСА_1 було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4 на 35/100 частин ( жила площа -24,4 кв.м, загальна
48,6 кв.м., в тому числі: веранда-9,5 кв.м, жилі кімнати 7,6 , 16,8 кв.м, кухня
-11,7 кв.м, ванна-3,0 кв.м, літня кухня-Б, погріб-В, туалет-Д, 1/3 частина
споруджень);

на ім'я ОСОБА_2 на 52/100 частин домоволодіння ( жила площа -43,6 кв.м,
загальна 70,6 кв.м, в тому числі : кухня 12,0 кв.м, котельня -4,0 кв.м, жилі
кімнати 26,8; 9,8 кв.м ; коридор -11,0 кв.м, сарай Г, гараж Е, 1/3 частина
споруджень);

на ім'я ОСОБА_1 на 13/100 частин домоволодіння ( жила площа-24,6 ;
загальна-30,9 кв.м, в тому числі: коридор - 6,3 кв.м, жилі кімнати: 10,0 ; 14,6
кв.м, 1/3 частина споруджень) (а.с.266-267 т.1).

04 березня 1998 року Залізничною районною державною адміністрацією на ім'я
ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на 52/100 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 ( а.с.40 т2), на ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право
власності на 35/100 часток цього домоволодіння (а.с.41 т.2).

Оскільки
матеріали справи не містять доказів про правомірність набуття ОСОБА_2 права
власності на 52/100 частини спірного домоволодіння ; із заявою про оформлення
права власності на 52/100 частки домоволодіння на ім'я ОСОБА_2 інший
співвласник ОСОБА_1 не зверталася, не можна вважати такими, що відповідають
вимогам закону розпорядження Залізничної районної державної адміністрації м.
Києва від 06 лютого 1998 року № 136 та видане на підставі цього розпорядження
свідоцтво про право власності на 52/100 часток спірного домоволодіння на ім'я
ОСОБА_2

Тому суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним розпорядження Залізничної районної
державної адміністрації від 6 лютого 1998 року №136 та свідоцтва про право
власності від 4 березня 1998 року , виданого на ім'я ОСОБА_2

Як зазначалося вище, в матеріалах інвентарної справи
відсутні дані про те, що співвласники спірного домоволодіння були ознайомлені
із розрахунком їх дольової участі відповідно до поданих заяв; із заявою про
видачу свідоцтва про право власності на підставі проведених БТІ розрахунків
ОСОБА_1 в Залізничну райдержадміністрацію не зверталась, тому заслуговують на
увагу її пояснення про те, що їй не було відомо про існування у ОСОБА_2
свідоцтва про право власності на 52/100 домоволодіння та відповідного
розпорядження райдержадміністрації та що про такі їй стало відомо в ході
розгляду справи в суді.

Тому строк позовної давності ОСОБА_1 про визнання
недійсними вищезгаданих розпорядження та свідоцтва про право власності підлягає
поновленню, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, при житті ОСОБА_3 набула право власності
на часину домоволодіння, яка не стала предметом договорів дарування , укладених
ОСОБА_4 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки успадкувала належну йому частку та після
його смерті нею були введені в експлуатацію прибудови до будинковолодіння.

Згідно спадкової справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті
матері, тому успадковують решту домоволодіння в рівних частках.

За таких обставин та дослідивши висновки судово-технічної експертизи по
матеріалах цивільної справи від 25 квітня 2000 року і додаткової судової
будівельно-технічної експертизи, проведеної згідно ухвали Шевченківського
районного суду від 10 липня 2003 року , судова колегія приходить до висновку,
що відповідним варіантом поділу домоволодіння між сторонами є виділення ОСОБА_1
приміщень квартири № 1 загальною площею 79,5 кв.м, в тому числі жилою 49,0
кв.м, сараю, дворової вбиральні та Vi частини огорожі;
виділення ОСОБА_2 приміщень квартири №2 загальною площею 70,6 кв.м, в тому
числі жилою 43,6 кв.м, літної кухні з погребом та Уі частини огорожі. Також
ОСОБА_2 підлягає виділенню гараж «Е», оскільки сторони визнають , що цей гараж
побудований відповідачкою.

Зазначений варіант поділу є найбільш доцільним, оскільки згідно висновків
експертиз планування квартири №1 та розташування будинку на земельній ділянці
позбавляють експерта можливості запропонувати який-небудь інший варіант
розподілу будинку в натурі з утворенням двох відокремлених квартир (а.с.90, 103
т.1) та приміщення: жила кімната 1-6 площею 14,6; жила кімната 1-2 площею 10
кв.м, коридор 1-5 площею 6,3 кв.м, фактичне користування якими було визначено
за ОСОБА_1 в договорі дарування від 15 листопада 1980 року, розташовані саме в
квартирі №1; зазначений поділ не потребує переобладнань і перепланувань
будинку, на здійснення яких сторони не погоджуються, а залишення будь-яких
приміщень в спільному користуванні є неможливим через неприязні стосунки сторін.

Відповідно до такого варіанту поділу частка ОСОБА_1 у домоволодіння
складатиме 11/25 частин, частка ОСОБА_2 складатиме 14/25 частин. В уточнених
позовних вимогах ОСОБА_1 відмовилась від сплати їй компенсації за різницю у
вартості часток домоволодіння (а.с. 136 т.2).

Згідно 4.4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та
споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно
часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі
відчуження будівлі і споруди.

Згідно даних технічного паспорту на домоволодіння
земельна ділянка АДРЕСА_1 складає 3275 кв. м. Оскільки у власність ОСОБА_1
підлягає виділенню 11/25 частин домоволодіння , у власність ОСОБА_2- 14/25
частин домоволодіння, земельна ділянка підлягає виділенню в користування сторін
відповідно до їх часток у володінні, ОСОБА_1 - 1441 кв.м, ОСОБА_2- 1834 кв.м.

Викладені в апеляційній скарзі вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права
власності на 77/150 частин спірного домоволодіння не можуть бути задоволені,
оскільки відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
ст.12 Закону України від 7 лютого 1991 року (втратив чинність на підставі
Закону № 997-У від 27 квітня 2007 року), судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 31 січня 2007 року
скасувати та ухвалити в справі нове рішення.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати    недійсним розпорядження Залізничної
районної державної адміністрації у м.Києві
від 6 лютого 1998 року № 136 та свідоцтво про право власності на 52/100
частини домоволодіння, розташованого    в
місті Києві за адресою: АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_2 04 березня 1998 року.
Виділити у власність   ОСОБА_1 в будинку
АДРЕСА_1  м.Києва  квартиру №1 загальною площею 79, 5 кв. м
,   в тому числі жилою 49,0 кв.м., що
складається з: веранди 1-1 площею 9,5 кв.м., жилої кімнати 1-2 площею 10,0
кв.м, жилої кімнати 1-3 площею 7,6 кв.м, жилої кімнати 1-4 площею 16,8 кв.м,
коридору 1-5 площею 6,3 кв.м, жилої кімнати 1-6 площею 14,6 кв.м, кухні в
прибудові літ «а» 1-7 площею 11,7 кв.м, ванної кімнати в прибудові літ «а» 1-8
площею 3,0 кв.м. сараю , ХА частини огорожі, що складає в домоволодіння 11/25
частин.

Виділити в користування ОСОБА_1 1441 ( одну тисячу чотириста сорок один)
кв.м. земельної ділянки, розташованої за адресою : АДРЕСА_1.

Виділити у власність ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 квартиру № 2 загальною
площею 70,6 кв. м., в тому
числі жилою 43,6 кв. м., що складається з :

кухні 2-1   в прибудові літ «а-1» площею 12,0 кв.м,

котельної
2-2   в прибудові літ «а-1» площею 4,0
кв.м,

жилої кімнати в прибудові літ «А-1» 2-3 площею 26,8 кв.м.,

коридору в прибудові літ «A-l» 2-4
площею 11,0 кв.м,

жилої кімнати в
прибудові літ «А-1» 2-5 площею 9,8 кв.м.,

жилої кімнати в
прибудові літ «А-1» 2-6 площею 7,0 кв.м., літньої кухні  з погребом, '/г частини огорожі  та
гараж «Е»,    що складає   14/25 частин домоволодіння.

Виділити в користування ОСОБА_2 1834 ( одну тисячу
вісімсот тридцять чотири ) кв. м земельної ділянки, розташованої за адресою :
АДРЕСА_1.

В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.