Справа № 22 - 1955/ 2007                                  Рішення ухвалено під головуванням
Категорія 19                                                                    судді
Доповідач : Морозовський В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21 вересня 2007 року                                                                                 місто Вінниця

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого : Морозовського В.І.,

суддів :              Оніщука
В.В. і Чорного В.І.,

при секретарі: Коломієць Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від
14 червня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної
матеріальної і моральної шкоди, -

встановила:

12 березня 2007
року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що з 1952
року є власницею частини будинку з господарськими будівлями, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_2). Розмір частки домоволодіння, що належить позивачу, у теперішній час складає 13/50.
Співвласником 17,48 % цього ж будинку являлась ОСОБА_3, за якою рішенням
Немирівської міської ради від 17 грудня 1997 року була закріплена земельна
ділянка площею 0,0576 га.
При цьому останній в натурі передана земельна ділянка площею 0,062 га, на яку
ОСОБА_3 28 травня 1998 року Немирівською міською радою видано державний акт на
право приватної власності на землю.

Про зазначені обставини ОСОБА_1 довідалась згодом, оскільки під час
проживання в будинку ОСОБА_3 конфліктів з нею з приводу земельної
ділянки не виникало.

11 жовтня 2001
року ОСОБА_3 належну їй частину будинку і земельну ділянку розміром 0,06*2 га подарувала ОСОБА_2, якій 15
жовтня 2001 року Немирівська міська рада видала державні акти на право
приватної власності на частину будинку і вказану земельну ділянку.

В подальшому між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник спір з приводу землі, на якій знаходиться сарай,
належний позивачу, у зв'язку з чим останньою подано позов до суду.

Рішенням Немирівського районного суду від 27 липня 2004 року позов ОСОБА_1
був задоволений, але в подальшому апеляційний суд Вінницької області ухвалою
від 21 січня 2005 року рішення суду першої інстанції скасував, а справу
направив на новий розгляд.

Між тим, не
чекаючи повторного розгляду справи, 5 лютого 2005 року ОСОБА_2 самовільно
розібрала належний ОСОБА_1 сарай та вивезла будівельні матеріали з нього у
невідомому напрямку.

З приводу останнього ОСОБА_1 подала заяву в порядку приватного
звинувачення, за результатами розгляду якої Немирівський районний суд 3
серпня 2006 року постановив вирок,

2

згідно якого визнав факт
самовільного знесення ОСОБА_2 належного ОСОБА_1 сараю, але не притягнув ОСОБА_2
до кримінальної відповідальності через незначний розмір заподіяної потерпілій
матеріальної шкоди. Даний вирок набрав законної сили відповідно до ухвали .
апеляційного суду Вінницької області від 29 листопада 2006 року.

Рішенням
Немирівського районного суду від 12 липня 2006 року, що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від
24 січня 2007 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо права
користування земельною ділянкою розміром 105,78 кв. м, на якій знаходився
сарай.

Оскільки
самовільним знесенням сараю діями ОСОБА_2 позивачу спричинено матеріальних
збитків, а також заподіяно великих моральних страждань та переживань, що
негативно вплинуло на стан здоров'я ОСОБА_1, вона просила стягнути на її
користь з відповідача 747 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн.
компенсації моральної шкоди та 400 грн. судових витрат, пов'язаних з оплатою
правової допомоги.

14 червня 2007 року Немирівським районним судом постановлено рішення, яким
позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено стягнути на її користь з ОСОБА_2 747
грн. матеріальних збитків, 500 грн. у відшкодування моральної шкоди та 86,80
грн. судових витрат.

Подана позивачем
апеляційна скарга ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21 серпня
2007 року залишена без розгляду у зв'язку з пропуском строку апеляційного
оскарження.

В апеляційній скарзі відповідача ставиться питання про скасування рішення
суду першої інстанції і постановления
нового рішення у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими, та через порушення судом норм
матеріального права.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 наполягала на задоволенні апеляційної
скарги, обґрунтовуючи свої доводи викладеними у скарзі
обставинами та посилаючись на те, що будь-якого належного ОСОБА_1 сараю на
спірній земельній ділянці ніколи не існувало, тому просила у задоволенні позову
відмовити.

У запереченнях на скаргу й в ході розгляду справи в апеляційному суді
позивач та її представник - адвокат ОСОБА_4 доводів відповідача не
визнали, вважаючи їх безпідстав­ними, у зв'язку з чим просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Вислухавши
пояснення сторін та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно,ч.ч.3 і 4
ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивіль­ній, господарській або адміністративній справі,
що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини:
Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з даних
положень закону, суд першої інстанції обгрунтовано послався в рішенні на вирок
Немирівського районного суду від 3 серпня 2006 року відносно ОСОБА_2, що набрав
законної сили, яким встановлено факт самовільного, всупереч установленого
порядку знесення відповідачем належного ОСОБА_1 сараю та спричинення останній
матеріальної шкоди.

Крім того,
колегія суддів бере до уваги те, що рішенням Немирівського районного суду від
12 липня 2006 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24
січня 2007 року залишено без змін, визнано право ОСОБА_1 на користування
земельною ділянкою розміром 105,78 кв. м,
на якій знаходився сарай, що належав їй на праві приватної власності. Одночасно
визнано частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю
від 15 жовтня 2001 року, виданий на ім'я ОСОБА_2

Оскільки встановлені цими судовими рішеннями обставини не доказуються при
розгляді іншої справи, тому твердження відповідача та її
представника про неіснування на спірній

3

земельній ділянці належного
позивачу сараю і невинуватість ОСОБА_2 у його самовільному знесенні апеляційним судом відкидаються як такі, що суперечать
дійсності.

Щодо заяви позивача про порушення судом вимог ст.ст.328 і 331 ЦК України, то колегія суддів знаходить її непереконливою, оскільки вона не відповідає обставинам,
встановленим зазначеними вище судовими рішеннями.

Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідив усі надані сторонами докази й
дав їм належну оцінку, правильно
встановивши дійсні обставини справи, суть спірних правовідносин та норми
права, які їх регулюють.

За таких обставин висновок суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача
заподіяних матеріальних збитків в повному обсязі та
часткове задоволення позовних вимог, що стосуються
відшкодування моральної шкоди і судових витрат, є вірним.

Так як доводи позивача не
спростовують висновків суду, який з додерженням норм матеріального і процесуального права постановив законне і обгрунтоване
рішення, підстав для його скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2007
року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
протягом двох місяців оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України.