Справа № 22ц-5938/2007р                                                 Головуючий в 1 інстанції - Черткова H.I.
- 05                                                                      Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

2 серпня
2007 року                                                                                                        м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючої - Кондратьєвої О.М. ,  суддів - Соломаха Л.І.,  Шевченко В.Ю.,  при секретарі - Білявській І.Є.,  за участю - сторін та їх представників,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - на рішення Куйбишевського районного суду
м.  Донецька від 30 травня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_2,  ОСОБА_6,  ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні
власністю й виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_5,  ОСОБА_2,
ОСОБА_6,  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу жилого будинка дійсним і визнання права
власності на будинок,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
в інтересах ОСОБА_23вернувся до Апеляційного суду Донецької області з
апеляційною скаргою на рішення Куйбишевського районного суду м.  Донецька від
30 травня 2007 року,  яким позовні
вимоги ОСОБА_4  були задоволені,  а в задоволенні зустрічного позову -
відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник відповідача просив скасувати зазначене
рішення,  оскільки вважав,  що суд не в повному обсязі дослідив
обставини,  які мають суттєве значення
для вирішення справи. Так,  судом не
враховано,  що відповідачі в жовтні 2001
року фактично придбали у позивачки спірне домоволодіння,  передавши гроші,  постійно проживали в будинку,  провели опалення,  встановили пластикові вікна,  замінили підлогу,  сплачували комунальні платежі. Крім
того,  ухвалюючи рішення про виселення
відповідачів,  суд не звернув уваги на
той факт,  що у ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за
період їх сумісного проживання протягом 5-ти років у спірному домоволодінні
народилась дитина,  яка мешкає разом з
батьками за адресою спірної квартири.

Суд
першої інстанції,  задовольняючи позов
ОСОБА_4  та відмовляючи у позові
ОСОБА_5,  ОСОБА_2,  ОСОБА_7,
ОСОБА_3,  виходив з того,  що договір купівлі-продажу будинку в
передбаченій законом нотаріальній формі до теперішнього часу між сторонами не
укладений,  відповідачі не надали суду
належних доказів про те,  що сплатили
позивачці гроші за спірний будинок,  тому
згідно зі  ст.  48 Закону України „Про власність",  позивачка не може бути позбавлена права
власності на належне їй майно. В даному випадку показання свідків не є
належними доказами,  оскільки факт
передачі грошей має бути підтверджений письмово.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін та їх
представників,  перевіривши матеріали
справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно
до  ст.  308 ЦПК
України,  суд апеляційної інстанції
відхиляє апеляційну скаргу,  якщо
встановлює,  що суд 1-ї інстанції
постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Встановлено,  що судом при розгляді даної справи таких
порушень припущено не було,  тому
підстави для скасування рішення відсутні.

З
матеріалів справи вбачається,  що жилий
будинок з надвірними будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачці ОСОБА_4  на праві власності на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом (а.с. 7).

З 2001
року за згодою позивачки в будинку мешкали відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2,  які повинні були сплачувати комунальні
послуги. Фактично ж в спірному будинку проживали,  крім вказаних осіб,  ОСОБА_7,
його дружина ОСОБА_3 та їхня дитина ОСОБА_8,  чого не заперечували в суді обидві сторони.

З
довідок,  виданих АТВТ
„Донвуглеводоканал" та ДФ ДП „Укренерговугілля" (а.с. 9) видно,  що станом на вересень 2006 року
заборгованість відповідачів за спожиту електроенергію складала 1872 грн,  за водопостачання та водовідведення - 117, 96
грн.

Виходячи
з вказаних обставин,  ОСОБА_4 вимагала від
відповідачів звільнити будинок,  але вони
відмовились це зробити.

Згідно з
вимогами  ст. 4 Закону України „Про
власність" (що був чинним на час постановления
судового рішення) та  ст.  319 ЦК
України,  власник володіє,  користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не
може бути протиправно позбавлений цього права,
як зазначено в ч.1  ст. 321 ЦК України,  чи обмежений у його здійсненні.

На
підставі викладеного,  Апеляційний суд
вважає,  що суд 1-ї інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4

Доводи ж
відповідачів про укладення між сторонами договору купівлі-продажу суд вірно не
взяв до уваги,  як такі,  що не ґрунтуються на законі.

Згідно з
вимогами  ст.  657 ЦК
України,  договір купівлі-продажу
земельної ділянки,  єдиного майнового
комплексу,  житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Обставини
справи свідчать,  що між сторонами в
належній формі договір купівлі-продажу не укладався. Відповідачами не надано
суду належних доказів на підтвердження передачі грошей ОСОБА_4,  а також того,
що ОСОБА_4 ухилялась
від виконання договору купівлі-продажу. Неукладення відповідачами протягом 6
років договору купівлі-продажу,  в
передбаченій законом формі,  свідчить про
безпідставність та необґрунтованість їх позовних вимог.

Враховуючи
викладене,  Апеляційний суд приходить до
висновку,  що рішення суду відповідає
вимогам процесуального і матеріального права і підстави для його скасування
відсутні.

Доводи
апеляційної скарги про проведення відповідачами певних робіт в будинку та
часткову сплату комунальних послуг не спростовують висновків суду.

Не
ґрунтуються на законі і доводи апелянта про порушення житлових прав ОСОБА_8,  інтереси якого в суді представляли законні
представники - його батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_3,
оскільки право неповнолітньої дитини є похідним від права батьків.
Відповідачі ж ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не мали права власності на спірний
будинок,  зареєстровані за адресою:
м.  Красногорівка,  м-район Сонячний,  б. 3,
кв.13.

Керуючись
статтями 308,  315 ЦПК України,  Апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від  30 травня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання законної сили.