АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем   України

21 листопада
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді                  Жизневської А.В.

суддів:                             Малахової Н.М.
,  Матюшенка І.В.

при секретарі
судового

засідання                                    Порохні М.
М. ,

розглянувши у
відкритому    судовому засіданні в залі
суду в м.  Житомирі

апеляційні
скарги ОСОБА_1,  ОСОБА_2 на

рішення
Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області

від   27
вересня    2007   року
у    справі   за
позовом    ОСОБА_3  до
ОСОБА_2   про   розірвання
договору

довічного
утримання,  -

встановила:

Рішенням
Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27 вересня 2007 року позов ОСОБА_3
задоволено частково. Договір довічного утримання від 7 червня 2005 року,  зареєстрований в реєстрі НОМЕР_1 між ОСОБА_3
та ОСОБА_2,  розірвано у зв'язку із
неналежним виконанням набувачем своїх обов'язків. В решті позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю. Позов ОСОБА_1
залишено без розгляду.

В
апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 просить
частково скасувати вказане рішення,
постановити нове про стягнення з ОСОБА_2 на її користь вартості проданої
ним квартири АДРЕСА_1. Зазначає,  що
судом при постановленні рішення порушено норми процесуального права,  оскільки за
ст. 31 ЦПК вона,  як позивач по
справі,  мала право збільшувати та
уточнювати позовні вимоги. Вважає,  що
суд неправильно послався на  ст. 756 ЦК України,  так як ОСОБА_3 помер,  а квартиру продано. На її думку,  поза увагою суду залишилося те,  що відповідач підтвердив,  що викинув непотрібні речі,  що знаходилися у квартирі.

Апелянт
ОСОБА_2 у апеляційній
скарзі просить скасувати рішення суду в частині розірвання договору довічного
утримання і закрити провадження у справі в цій частині,  в решті рішення залишити без зміни.
Зазначає,  що в рішенні суду не зазначено
які саме обов'язки він не виконував,  що
було підставою для розірвання договору. Судом не надано належної оцінки показам
свідка ОСОБА_4 ,  яка підтвердила факт
угоди між ним на нею про оплату за

Справа
№22ц/2313                     Головуючий у
суді 1 інстанції Заполовський В.Й.

Категорія
28                                                               Суддя-доповідач
Жизневська А.В.

послуги по
догляду ОСОБА_3. Крім цього,  на його
думку,  суд не звернув уваги на те,  що ОСОБА_3 не був ініціатором звернення із
позовом до суду,  оскільки був
лежачим,  а заяву подано з ініціативи ОСОБА_1.

Перевіривши
доводи апеляційних скарг,  колегія суддів
вважає,  що підлягають до часткового
задоволення з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_3
15.08.2005 р. звернувся до суду із позовом про розірвання договору довічного
утримання від 7.06.2005 p.,  укладеного між ним та ОСОБА_2,
у зв'язку із невиконанням останнім своїх обов'язків по
утриманню. Просив визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з
ОСОБА_2 500 грн. незаконно отриманих у ОСОБА_1 коштів.

Згідно
представленого запису акту про смерть №516 (а.сп.13) - ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.
Новограді-Волинському.

За
рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 16 березня 2007 року було
встановлено факт проживання ОСОБА_1 з
ОСОБА_3. однією сім'єю з липня 1984 р. по день його смерті. Остання була
допущена в якості правонаступника позивача ОСОБА_3

В ході
судового розгляду справи ОСОБА_1
звернулася із позовними вимогами про повернення майна та стягнення вартості
спірної квартири. На підтвердження своїх позовних вимог не надала жодного
доказу.

Задовольняючи
позов ОСОБА_3,  суд виходив з того,  що свідки ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7,  допитані за клопотанням
ОСОБА_1,  пояснили,  що навідувалися до ОСОБА_3 і бачили,  що ОСОБА_2 не виконував зобов'язань за
укладеним договором довічного утримання.

Однак,  такий висновок суду не відповідає обставинам
справи.

Так,  з матеріалів справи №2-163/07 (а.сп.6, 118)
за позовом ОСОБА_1 про
встановлення факту сімейних відносин вбачається,  що за довідками ВЖРЕП-2 в м.
Новограді-Волинському ОСОБА_1
проживає і постійно зареєстрована з 24.12.1980 р. у приватизованій квартирі АДРЕСА_2 і разом з нею з червня
1984 р. по день смерті проживав ОСОБА_3 Однак,
в тій самій справі знаходяться письмові пояснення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про
те,  що ОСОБА_1 дійсно проживала разом з
покійним ОСОБА_3. з 1984 р. в квартирі АДРЕСА_1 (а.сп.38).

Згідно
заяви ОСОБА_1 до
нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.сп.19) - останнім місцем
проживання ОСОБА_3 зазначено квартиру АДРЕСА_1. Свідки ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7 пояснили в судовому засіданні у суді 1 інстанції,  що ОСОБА_3 був лежачим хворим і жив у своїй
квартирі АДРЕСА_1 (а.сп.117, 120).

Свідок ОСОБА_4  у судовому засіданні
у суді 1 інстанції пояснила,  що знала
ОСОБА_3 20 років і,  як сусідка,  допомагала йому і доглядала,  а на прохання ОСОБА_2 готувала їсти,  перевдягала,
і останній на це давав їй кошти. Вона одягала покійного ОСОБА_3 для поховання,  а ховав його ОСОБА_2

Покази
свідка відповідають іншим доказам,
зібраним по справі: Згідно представлених довідок та накладної,  що знаходяться в матеріалах справи 2-163/07
(а.сп. 119-121),  ОСОБА_2 купував все для
поховання ОСОБА_3,  ховав його та робив
поминальний обід. Сам позивач у позовній заяві зазначав,  що за ним доглядала сусідка ОСОБА_4 ,  а
ОСОБА_1 є інвалідом,
хворіє,  сама потребує стороннього
догляду і лежить прикута до ліжка у своїй квартирі по АДРЕСА_2.

У
відповідності до ч.3  ст. 749 ЦК України набувач
зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його,  навіть якщо це не було передбачено договором
довічного утримання.

З огляду
на викладене у суду не було підстав для задоволення позову про розірвання
договору довічного утримання,  оскільки
ОСОБА_3 був одиноким літнім чоловіком і йому,
крім ОСОБА_2,  не було кому допомагати.

Що
стосується залишення позову ОСОБА_1 без розгляду,  то суд безпідставно послався на  ст. 207 ЦПК,
оскільки підстави,  визначені цією
нормою закону відсутні. Суду на обгрунтування позову не було надано
доказів,  а тому у задоволенні позову має
бути відмовлено за необґрунтованістю.

За таких
обставин,  рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та процесуального права,  тому воно підлягає скасуванню із ухваленням
нового про відмову у задоволенні позову про розірвання договору довічного
утримання та відмову у задоволенні позову про повернення майна та стягнення
вартості квартири.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  313,  314,
316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 вересня
2007 року скасувати в частині задоволення позову про розірвання договору
довічного утримання від 7 червня 2005 року,
посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського
нотаріального округу,  зареєстрованого в
реєстрі №919,  укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2,  та в частині залишення без
розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення коштів за належне їй майно та квартиру,  ухваливши нове в цій частині про відмову у
задоволені позовів. У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу
може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо
до Верховного Суду України.