РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
листопада 2007 року                                                                       м.  Івано-Франківськ

Колегія
судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого-судді                                                      Соколовського
В.М. ,

суддів:                                                                           Пнівчук
О.В.,  Горблянського Я.Д.,

секретаря                                                                      Самуляк
О.М. ,

з
участю       апелянтки                                               ОСОБА_1,  її

представника                                                               ОСОБА_2.
,

відповідача                                                                   ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2007 року, -

встановила:

ОСОБА_1
31 серпня 2007 року звернулася в суд з позовом доОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,  в розмірі 1/2 частини від усіх видів доходу
відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2007 року позов задоволено
частково та вирішено стягувати з ОСОБА_3у користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2,  аліменти в розмірі
1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно,  починаючи з 01 липня 2007 року і до
досягнення дитиною повноліття. В дохід держави стягнуто з ОСОБА_3 51грн.
державного мита,  і 30грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Справа №
22-ц-1337/2007 р.                           Головуючий
у 1 інстанції Шалаута Г.І.

Категорія
36                                                       Доповідач
Соколовський В.М.

2

На дане
рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
зазначаючи,  що суд невірно
визначив розмір аліментів,  які
підлягають до стягнення з відповідача. Зокрема,  при постановленні рішення судом не враховано
її скрутного матеріального становища,  що
вона ніде не працює і не має заробітку,
винаймає із сином квартиру,  за
яку сплачує значні кошти,  а син з липня
2007 року відвідує дитячий садок. І навпаки,
відповідач має постійну роботу і заробіток,  матеріально забезпечений і,  на її думку спроможний сплачувати аліменти в
більшому розмірі,  тобто в 1/2 частині
від доходів. Також суд безпідставно взяв до уваги ту обставину,  що відповідач утримує свою маму,  1953 року народження,  не надавши суду доказів щодо її
непрацездатності.

Просила
скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення розміру аліментів і ухвалити
нове рішення,  яким стягнення аліментів
визначити у розмірі 1/2 від усіх видів доходів відповідача щомісячно.

В
судовому засіданні апелянтка та її представник ОСОБА_2.  вимоги скарги підтримали з вище наведених
мотивів та просили її задовольнити в повному об'ємі,  скасувавши рішення суду першої інстанції і
ухваливши нове рішення про задоволення позову повністю в частині стягнення
розміру аліментів на утримання дитини.

Відповідач
ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги не визнав,
вважає її безпідставною,  а
рішення - законним і обгрунтованим,  яке
просив залишити в силі,  відхиливши
апеляційну скаргу.

Вислухавши
доповідача,  пояснення апелянтки та її
представника ОСОБА_2. ,  які просили
задовольнити скаргу,  заперечення
відповідача,  дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

Як вбачається
з матеріалів справи,  сторони являються
батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4
ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Шлюб між
позивачкою та відповідачем розірвано,  що
стверджується відповідним свідоцтвом від 10.07.2007 року (а.с. 4). Дитина
залишена на утриманні матері,  що не
заперечили сторони по справі.

Статтею
180 СК України визначено,  що батьки
зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В
судовому засіданні встановлено і чого не заперечили сторони,  що відповідач після розірвання шлюбу перестав
надавати матеріальну допомогу та утримувати дитину.

Згідно  ст. 181,
ч.3 СК України,  за рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її
матері,  батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

3

При
постановленні рішення суд першої інстанції,
відповідно до  ст. 182 СК
України,  вірно врахував всі обставини по
справі,  правильно визначив розмір
аліментів та період часу,  з якого слід
розпочати і закінчити стягнення аліментів на утримання дитини,  і з такими висновками суду погоджується і
колегія суддів.

Тому
твердження апелянтки про неврахування судом всіх обставин по справі і
неправильне визначення розміру аліментів,
є безпідставним і не може бути взяте до уваги колегією суддів.

Однак,  разом з тим,
суд першої інстанції при викладенні резолютивної частини рішення не
вказав обов'язкову норму закону,  яка
передбачена ч.2  ст. 182 СК України,  це стосується обов'язкового мінімального
розміру аліментів,  котрий при стягненні
з відповідача не може бути меншим для дитини відповідного віку.

Тому
колегія суддів рахує за доцільне в цій частині змінити рішення,  доповнити його вказівкою про обов'язковість
мінімального розміру аліментів.

На
підставі  ст.
ст.  180; 181,  ч.3; 182,
ч.2 СК України,  керуючись  ст.
ст.  307,  309,
313,  314,  316 ЦПК України,  колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2007 року змінити,  виклавши резолютивну частину в такій
редакції.

Позов
ОСОБА_1задовольнити частково. Стягувати зОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно,  але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 01 липня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.