Справа № 22-1119/2007 р                                   головуючий у 1 інстанції - Куцоконь Ю.П.
доповідач - Григоренко М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

15 листопада 2007 року                                                                                   м. Рівне

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в
складі:

головуючого судді - Буцяка З.І.,

суддів :
Григоренка М.П., Демянчук
С.В., при секретареві Колесовій Л.В., за участю представників позивача - адвоката
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, відповідача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_4 -
адвоката ОСОБА_7, представника
відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_9 на рішення Рівненського міського суду від 29 травня 2007 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог
акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" про визнання
недійсним договору дарування та договорів купівлі-продажу,

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням
Рівненського міського суду від 29 травня 2007 року в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відмовлено за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Вважаючи рішення
незаконним, представник позивача в апеляційній скарзі вказує, що суд не
врахував, що згоди та доручення на відчуження своєї частки квартири позивач
нікому і ніколи не давала, в тому числі і ОСОБА_11

Також,
представник позивача вказує, що заява ОСОБА_11 від 1 лютого 2005 року не може
бути прийнята, як доказ отримання грошей від ОСОБА_3, оскільки відповідно до висновку
експертів ОСОБА_11 на

2

час укладання договору купівлі-продажу
26 листопада 2004
року, і на час посвідчення заяви приватним нотаріусом ОСОБА_12 1 лютого 2005
року визнаний таким, що страждав психічними та поведінковими розладами,
недоумством внаслідок вживання алкоголю, що позбавляло його здатності розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

В зв'язку із
вищевикладеним представник позивача вважає, що договір купівлі-продажу спірної
квартири укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 має бути визнаний недійсним, а так
само і всі послідуючі договори, згідно яких
було здійснено відчуження цієї квартири, а тому просить скасувати
рішення Рівненського міського суду від 29 травня 2007 року та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

В ході апеляційного
розгляду справи представники позивача ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу і
наполягали на її задоволенні.

Відповідач
ОСОБА_6, представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8, представник
відповідача ОСОБА_4 -адвокат ОСОБА_7,
кожен окремо, заявили, що апеляційну скаргу вважають безпідставною, а тому просять її відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін, при цьому останній також додав, що
між його довірителькою та відповідачем ОСОБА_3 було фактично укладено договір-купівлі продажу спірної квартири, але за
взаємною згодою вирішили оформити це відчуження як договір дарування.

Заслухавши
доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції у своєму рішенні послався на
те, що ні органами досудового слідства ні судом не було встановлено про
обізнаність ОСОБА_3 щодо підробки доручення від імені позивача на ОСОБА_13 та
його причетність до цього підроблення, що у позивача ОСОБА_1 відсутнє право на
пред'явлення позову, так як вона не була стороною в жодному із правочинів, на
визнанні недійсними яких наполягає, а також на те, що позивач, тривалий час
перебуваючи за кордоном і належним чином не вживаючи жодних заходів по
запобіганню порушення своїх прав, як власник квартири, сама сприяла порушенню
своїх прав, в зв'язку із чим відсутні підстави вважати, що спірна квартира
вибула з її володіння поза її волею.

Проте, на думку колегії суддів, рішення Рівненського міського суду 29 травня
2007 року по даній цивільні справі, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, підлягає скасуванню, на підставі
пунктів 3 і 4 частини першої статті 309 ЦПК України, через невідповідність
висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального
права, з ухваленням у справі в цій частині нового рішення.

Відповідно до
витягу із рішення Рівненського міського суду від 20 жовтня 1992 року (а.с.184) шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 було
розірвано.

3

Згідно
ксерокопії договору купівлі-продажу (а.с.6) ОСОБА_13 та ОСОБА_1 06 жовтня 2000
року придбали у сумісну спільну власність квартиру АДРЕСА_1.

З фотокопії
нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26 листопада 2004 року
(а.с. 4) слідує, що ОСОБА_13 від свого імені та діючи на підставі доручення,
посвідченого секретарем Малошпаківської сільської ради Рівненського району
Рівненської області 15 листопада 2004 року за реєстром № 433, від свого імені і
в інтересах ОСОБА_1, продав громадянину ОСОБА_3 вищевказану спірну квартиру за
54000 грн.

Далі з
матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2004 року ОСОБА_3 подарував спірну
квартиру громадянці ОСОБА_4 (а.с.5), яка, в свою чергу, 02 червня 2005 року
продала її за 118680 грн. громадянину ОСОБА_5 (а.с. 8).

Постановою
Рівненського міського суду від 16 червня 2006 року доручення, посвідчене
секретарем Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської
області 15 листопада 2004 року за реєстром № 433, яким ОСОБА_1 доручила
ОСОБА_13 діяти від її імені і в її інтересах, визнано не дійсним.

Згідно
ксерокопії свідоцтва про смерть (а.с. 7) ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до
акту посмертної судово-психіатричної експертизи №12707 від 5 березня 2007 року
ОСОБА_13 на час вчинення юридичних дій 26 листопада 2004 року та 1 лютого 2005
року по укладанню та підписанню договору купівлі - продажу квартири та
підписання заяви про проведення розрахунку за договором страждав психічними та
поведінковими розладами, недоумством внаслідок вживання алкоголю, що позбавляло
його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Стаття 369 ЦК України
передбачає, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників
на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає
нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.

Співвласники
мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження
спільним майном.

Правочин щодо
розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути
визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до
статті 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або)
не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї
особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або
інтереси порушені.

4

Згідно статті
216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі
недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які
існують на момент відшкодування.

Статтею 236 ЦК України
закріплено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Пунктом 3
частини статті 388 ЦК України
встановлено, що якщо майно за вїдплатним договором придбане в особи, яка не
мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача
лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, правочин, який вчинений
сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді
вчинили, є удаваними.

Оскільки, згідно
пояснення представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7
слідує, що між його довірителькою та ОСОБА_3 фактично було укладено
договір купівлі - продажу спірної квартири, а не договір дарування, тому,
керуючись ч.2 ст. 235 ЦК України, колегія суддів вважає, що між вищевказаними
сторонами мав місце саме договір купівлі -продажу спірної квартири.

Згідно з   ч.    1
ст.    215    ЦК   України       підставою недійсності правочину   є
недодержання   в   момент
вчинення   правочину   стороною (сторонами)     вимог,
які      встановлені      частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

З огляду на те,
що позивач ОСОБА_1
фактично не давала згоди ОСОБА_13 на відчуження спірної квартири, яка їм
належала на праві сумісної спільної власності і останній на момент укладення
договору купівлі-продажу цієї ж квартири з громадянином ОСОБА_3, а саме 26
листопада 2004 року, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати
ними, так як страждав психічними та поведінковими
розладами, недоумством внаслідок вживання алкоголю, тому колегія суддів
вважає за необхідне позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задовольнити, визнавши
договір купівлі-продажу від 26 листопада 2004 року (а.с. 4), укладений ОСОБА_13
від свого імені та від імені ОСОБА_1 з ОСОБА_3, договір дарування від 15 грудня
2004 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5) та договір купівлі -продажу
від 02 червня 2005 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 8), щодо
спірної квартири, недійсними, через те, що вони були укладені без додержання
вимог, викладених в статтях 203, 225 ЦК
України.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 311, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,

5

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивач ОСОБА_1 - ОСОБА_9
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 29 травня 2007 року по даній справі, в частині відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та визнати
недійсними:

-договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26 листопада 2004 року,
укладений ОСОБА_13 від свого імені та від імені
ОСОБА_1 з ОСОБА_3;

- договір дарування цієї ж самої квартири від 15 грудня
2004 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

та договір купівлі - продажу цієї ж квартири від 02 червня 2005 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх
права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити
у касаційному порядку рішення апеляційного суду та рішення суду
першої інстанції, в частині яке залишено без змін, до
Верховного Суду України протягом двох місяців починаючи з дня набрання  законної сили рішення
апеляційної інстанції.