РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 травня 2007
року

Лисичанський
міський суд Луганської області в складі:

головуючого
судді                                                         Фастовця
В.М. ,

при
секретарі                                                                  Бандуровій
В.І.,

розглядаючи
у відкритому судовому засіданні у м.
Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про
визнання приватизації недійсною та зустрічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою,  що
втратила право користування жилим приміщенням,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач-відповідач
звернувся до суду з вищеназваним позовом до ОСОБА_4,  посилаючись на те,  що рішенням Лисичанського міського суду від 03.10.05. він був визнаний
безвісно відсутнім та виписаний з кв.АДРЕСА_1
відповідачкою,  що є його матір'ю,  яка після цього приватизувала квартиру. Вважає,  що приватизація була незаконною,  бо він був усунутий від участі в ній.

Відповідачки-позивачки,  що ухвалою суду допущені до участі у розгляді
справи у якості правонаступників після смерті ОСОБА_4,  підтримали зустрічний позов,  в якому померла просила визнати первісного
позивача таким,  що втратив право
користування вищезазначеним житловим приміщенням,  оскільки не мешкає там більше 30 років.

Позивач-відповідач
у судовому засіданні первісний позов підтримав,
зустрічний позов не визнав,  суду
за своїми вимогами дав пояснення,
аналогічні викладеним у позові,
зустрічний позов не визнав,  суду
пояснив,  що періодично мешкав у
матері,  допомагав їй у
господарстві,  в квартирі був його
одяг,  у сараї мотоцикл.

Відповідачка-позивачка
ОСОБА_3 первісний позов не визнала,  суду
пояснила,  що причини,  за якими матір визнала первісного позивача
безвісно відсутнім не знає,  але
вважає,  що приватизація була законною.
Зустрічний позов підтримала,  дала
пояснення,  аналогічні викладеним у
позові,  доповнила,  що останнім часом первісний позивач до матері
не заходив і не допомагав їй. Речі,  які
залишилися у квартирі,  є старими речами
первинного позивача і не потрібні йому.

Відповідачка-позивачка
ОСОБА_1
первинний позов не визнала,  зустрічний
позов підтримала. Пояснення ОСОБА_3 підтримала.

Представник
відповідача ДП УЖКГ у судове засідання не з'явився,  у письмовій заяві просив розглянути справу за
його відсутності.

Судом
досліджені наступні докази: довідки про належність нерухомого майна; відповідь
ДП УЖКГ; копія рішення Лисичанського міського суду від 05.05.06.; посвідчення
учасника бойових дій; довідка про перебування на "Д" - обліку;
довідка голови вуличного комітету; свідоцтво про народження; довідка Ощадбанку;
свідоцтво про право власності; довідка ДНК
м.  Лисичанська про
осіб,  що прийняли спадщину; свідоцтво
про право власності на житло; свідоцтво про шлюб; наказ про приватизацію;
заповіт.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  показання свідків,  дослідивши письмові докази,  вважає первісний позов таким,  що не підлягає задоволенню,  а зустрічний - таким,  що
задоволенню підлягає.

У
судовому засіданні встановлено,  що
первісний позивач був зареєстрований у кв.АДРЕСА_1. Рішенням Лисичанського
міського суду від 03 жовтня 2005 року він був визнаний безвісно відсутнім та
потім знятий з реєстрації.

Наказом №99 ДП УЖКГ від 16 листопада 2005 року вказана
квартира була передана ОСОБА_4,  а на її
ім'я оформлено свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 20
листопада 2005 року.

2

Рішенням
Лисичанського міського суду від 05
травня 2006 року
рішення Лисичанського міського суду про визнання первісного позивача безвісно
відсутнім було скасоване.

Неприйняття
первісним позивачем участі в приватизації не порушило його прав,  оскільки він відповідно до сімейного
законодавства є співвласником придбаного його дружиною 23 травня 2005 року будинку АДРЕСА_2,  а тому не мав права приймати участь у
приватизації,  а його вимоги задоволенню
не підлягають.

Також
первісний позивач не мешкав за місцем реєстрації більше одного року,  а тому втратив право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1,  і ці
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки
ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4,  позовні вимоги до неї та її зустрічні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відмовляючи
у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов,  суд виходить з наступного.

Згідно  ст.
ст. 1216,  1223 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи,  яка померла (спадкодавця),  до інших осіб (спадкоємців); право на
спадкування виникає у день відкриття спадщини.

1. Відповідно
до  ст. 4 Закону України "Про
приватизацію державного житлового фонду" (далі Закон) житлові чеки- це
приватизаційні папери,  які одержуються
всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного
житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки
майна державних підприємств,  земельного
фонду.

Громадяни,  які мають житло на праві власності,  можуть використовувати одержані житлові чеки
для придбання частки майна державних підприємств,  земельного фонду.

Преамбулою
Закону встановлено,  що метою
приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права
громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі,  залучення громадян до участі в утриманні і
збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно
із  ст. 60 СК України майно,  набуте подружжям за час шлюбу,  належить дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини (навчання,  ведення домашнього господарства,  догляд за дітьми,  хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Вважається,  що кожна річ,
набута за час шлюбу,  крім речей
індивідуального користування,  є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи
зі змісту  ст. 4 Закону,  особа,
яка вже має право власності на житло,
не може використати свої житлові чеки для приватизації іншого житлового
приміщення,  а тільки для
приватизації  майна державних підприємств
та землі.

Таке
тлумачення Закону підтверджується також закладеною у його преамбулі метою
Закону - задоволення
потреби у житлі,  яка у разі наявності в
особи житла на праві власності вже є такою,
що задовольнила цю потребу,  а
тому житлові чеки можуть бути використанні для приватизації іншого
передбаченого законодавством майна.

Зі
свідоцтва про шлюб (а.с. 47),  довідки
БТІ м.  Лисичанська (а.с. 40),  пояснень свідка ОСОБА_5 вбачається,  що вона є дружиною первісного позивача та
окрім приватизованої квартири (а.с. 46) 23 травня 2005 року придбала будинок
АДРЕСА_2. Тобто на час прийняття рішення про приватизацію і на час видачі
свідоцтва про право власності померлій ОСОБА_2 первісний позивач вже був
співвласником житлового приміщення а тому не міг приймати участь у приватизації
квартири,  в якій був
зареєстрований,  та отримати на свою
сім'ю (дружину та двох доньок) сукупно третє житлове приміщення.

Визнання
первісного позивача безвісно відсутнім та подальше зняття з реєстрації не
впливає на законність приватизації у зв'язку із втратою права на приватизацію
житла.

2.Відповідно
до  ст. 405 ЦК України,  згідно з якою член сім'ї власника
будинку,  який понад рік без поважної
причини не мешкає у житловому приміщені,
втрачає право користування ним.

3

Свідок
ОСОБА_5,  яка є
дружиною зустрічного відповідача,  у
судовому засіданні пояснила,  що він
мешкав разом із нею у її власній квартирі,
а останнім часом у придбаному нею будинку. Останній раз у матері за
місцем реєстрації він мешкав приблизно у 1997
році. ОСОБА_2. Увесь інший час після одруження з 1985 року мешкав
разом із нею у її квартирі,  останній рік
у придбаному будинку. Вказану обставину підтверджує сам ОСОБА_2,  який у позові вказав,  що у матері був тільки зареєстрований,  а жив разом із дружиною (а.с. 2).

З
довідки голови вуличного комітету від 22 липня 2006 року (а.с. 20)
вбачається,  що ОСОБА_2 за місцем
реєстрації не мешкає та грошей на вивіз сміття не здає.

Суд не
приймає у якості достатнього доказу заперечень проти зустрічного позову пояснення
свідка ОСОБА_6 ,  оскільки надання
ОСОБА_2 допомоги з перенесення вугілля,
пиляння дров,  використання сараю
під збереження мотоциклу не є підставою вважати,  що він використовував спірну квартиру у
якості житла.

Таким
самим чином суд оцінює пояснення самого ОСОБА_2,  а знаходження його речей у квартирі ОСОБА_4
розцінює лише як їх зберігання у відповідний сезон,  про що пояснив і сам ОСОБА_2,  і чого недостатньо для визнання користування
ним житлом за прямим призначенням.

Оскільки
член сім'ї померлого власника ОСОБА_4 більше року без поважних причин не мешкає
у житловому приміщенні,  позовні вимоги
ОСОБА_3,  що прийняла вказану квартиру у
якості спадщини за заповітом (довідка ДНК у м.
Лисичанську а.с. 44),  про
визнання його таким,  що втратив користування
житловим приміщенням підлягають задоволенню.

3. Суд також
зазначає,  що,  оскільки ОСОБА_1 відмовилася від прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (а.с. 44),
первісні позовні вимоги та зустрічний позов,  за якими вона була визнана правонаступником
ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2,  задоволенню
не підлягають.

4.Відповідно
до  ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_3
з ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті державного мита у
розмірі 8, 5 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи у розмірі 7, 5 грн.,  а всього 16
грн..

На
підставі викладеного,  керуючись  ст. 4 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду України",
ст. 60 СК України,   ст.  ст. 405,
1216,  1223 ЦК України,   ст.  ст.  10,
11,  60,  88,
212-215 ЦПК України,  -

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання приватизації
недійсною відмовити.

Позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою,
що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати
ОСОБА_2 таким,  що втратив право
користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 16 (шістнадцять) грн..

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський
міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається у строк,  встановлений для,  подання такої заяви.