Справа №2-228/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 травня 2007 рік                                     Енергодарський
міський суд Запорізької області

в складі
головуючого судді: Курач
І.В., при секретарі: Веселовській
Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, що діє в
інтересах ОСОБА_3 про
визнання права спільної сумісної власності на квартиру, припинення права
спільної сумісної власності та визнання права спільної часткової власності , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до
відповідача про розподіл спільно нажитого майна під час шлюбу і визнання права
власності на частку квартири (
а.с. 11-13).

Позовні вимоги мотивувала тим , що 01.12.1998 року вона уклала
шлюб з ОСОБА_3.
06.06.2004 року шлюб було розірвано. Спільних дітей не мають.

ОСОБА_3 рішенням Енергодарського міського суду від
27.10.2006 року визнаний недієздатним і його опікуном призначений брат -
ОСОБА_2 рішенням суду від 14.12.2006 року.

Під час шлюбу -
15.10.1999 року ними була придбана квартира АДРЕСА_1 , вартістю на той
час 1 800 доларів
США. Оскільки квартира придбана під час шлюбу і є спільною сумісною власністю
дружини і чоловіка, просить суд розділити майно , яке набуте за час шлюбу, а саме визнати право власності
на 12 частку квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її представник (а.с. 29) позовні вимоги
уточнили і доповнили (
а.с. 60,61). Просять суд визнати право спільної сумісної власності на
квартиру, припинити право спільної сумісної власності та визнання права
спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач
пояснила, що квартира була придбана 15.10.1999
року.ОСОБА_3. дав
гроші на квартиру, а вона шукала квартиру, на той час вона не працювала, склад
сім'ї був: вона, двоє дітей від іншого шлюбу і мати.ОСОБА_3. працював в м.
Москва приблизно з 1997 року на
заробітках, скільки отримував грошей не знає. В неї збережень не було. Вона
приблизно один раз в місяць їздила до нього. Він грошей їй не давав, щоб їхати
в Москву вона гроші брала в борг, в тому числі і у ОСОБА_2. Спірна квартира
однокімнатна. Після її купівлі вони ,
як родина, не вселились в квартиру .
В квартирі проживали квартиранти, які сплачували гроші ОСОБА_2., вона цьому не
заперечувала, при купівлі квартири не заперечувала , щоб квартира
була зареєстрована на ОСОБА_2.
Своєї частки як вклад на придбання квартири вона не надавала, але коли
їздила в м. Москва і після повернення відповідача з м. Москва - з квітня 2003 року по липень 2004 року коли він
проживав у неї в квартирі вона йому прала, готувала , прибирала. До
поїздки на заробітки Кобчик
працював на ЗА АБС, але грошей отримував мало, тому поїхав на заробітки.
Після розірвання шлюбу в липні 2004
року -   в серпні 2004 року

2

ОСОБА_2 паралізувало, вона ніяких дій по його утриманню,
догляду не надає, відносин не підтримує. Іншого житла у ОСОБА_2 в Енергодарі
немає, з ним проживає його брат -опікун.
Вона проживає в квартирі своїх батьків,
яка приватизована в тому числі і на неї. У ОСОБА_2 є квартира біля м. Москва. Кобчик , працюючи в Москві надавав їй гроші до сімейного бюджету,
який вона витрачала на придбання продуктів, одягу, утримання дітей, та на інші
витрати. Тому вважає, що квартира ,
набута під час шлюбу є спільною сумісною власністю, просить встановити
спільну часткову власність.

Представник відповідача , що діє за довіреністю, та відповідач - ОСОБА_2 (а.с. 39) в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Представник відповідача
показав , що шлюб
між позивачкою та ОСОБА_3.
носив формальний характер. На час шлюбу Кобчик вже працював в м. Москва, він мав самостійне джерело
доходу , відкладав
гроші на придбання квартири. Частину доходу надавав для сімейного бюджету.
Приїжджаючи в м. Енергодар на короткий термін проживав у позивачки. Позивачка
поставила йому умову , що не
буде підтримувати з ним зв'язки, і в грудні 1998 року між ними було укладено шлюб. Після укладення шлюбу
сторони продовжували проживати в різних містах, вели роздільне господарство,
спільних дітей , інтересів
не мали.ОСОБА_3. надавав
позивачці допомогу і вона, не працюючи, утримувала своїх дітей . В 1999 роціОСОБА_3. попросив
позивачку підшукати йому однокімнатну квартиру для придбання у власне
користування і передав їй гроші. Пошуками квартири займалась позивачка, вона
знала , що
квартира буде належати ОСОБА_2.
і не заперечувала цьому. Квартира у спільне користування сімї позивачки та ОСОБА_2 не передавалась.
Позивачка не заперечувала,що доходи від квартирантів за користування квартирою
отримував Кобчик.

Вважає, що спірна квартира не є об'єктом спільної
сумісної власності позивачки та ОСОБА_2
Володимира, а є його особистою власністю і немає підстав для визнання права
спільної сумісної власності, а потім спільної часткової власності за позивачкою
на квартиру АДРЕСА_1. Крім
того просить суд прийняти до уваги, що відповідач є інвалідом першої групи,
знаходиться в тяжкому матеріальному становищі, потребує лікування, стороннього
догляду, іншого житла немає, з ним проживає його брат - опікун . Просить в
задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_2 показав
, що він є
опікуном ОСОБА_3, який є
інвалідом 1 групи.
Вони проживають в спірній однокімнатній квартирі, оскільки його брат потребує
стороннього догляду. Його брат знаходиться в тяжкому матеріальному стані,
проживають на пенсію брата і на його допомогу за доглядом, іншого житла у них в
м. Енергодар немає. Йому відомо, що спірна квартира придбана за особисті кошти
його брата, які він заощадив до шлюбу і відкладав , працюючі в м.
Москва.

Вислухавши доводи сторін, пояснення свідків ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., вивчивши матеріали справи,  суд
прийшов до наступного висновку.

Відповідно до довідки з РАЦС Енергодарського міського
управління юстиції Запорізької області (
а.с. 30) між ОСОБА_1.
і ОСОБА_3 було
зареєстровано шлюб 01.12.1998
року.

Відповідно до договору купівлі - продажу квартири
від 15.11.1999 року
укладеного Енергодарського Товарною Біржею ОСОБА_3. набув права власності на квартируАДРЕСА_1( а.с.33). Тобто
квартира набута під час шлюбу між сторонами.

Шлюб між сторонами було розірвано 06.07.2004 року ( а.с.5). Із
пояснень позивачки з цього часу вона не підтримує відносин з відповідачем, не
цікавиться його станом здоров'я, матеріальним становищем, допомоги не надає,
оскільки не має матеріальної можливості.

3

Доводи представника відповідача і відповідача про те що ОСОБА_3. купив квартиру за
власні кошти формально підтверджуються рішенням Енергодарського міського суду
від 23.04.2007 року (а.с. 64) яким встановлено
, що навіть під
час шлюбу -24.02.2004 року
позивачка брала в борг гроші у відповідача, тобто у сторін крім спільного
бюджету були особисті кошти.

Відповідно до медичної документації ОСОБА_3. з 15.08.2004 року знаходився
на лікуванні в реанімаційному відділенні і з того часу ( а.с .45,47) він потребує
стороннього догляду.

Згідно з рішенням Енергодарського міського суду від 27.10.2006 року ( а.с. 31) ОСОБА_3 визнаний
недієздатним.

Згідно з рішенням Енергодарського міського суду від 14.12.2006 року ( а.с. 32) ОСОБА_2
призначений опікуном ОСОБА_3.

Відповідно до довідки з управління пенсійного фонду ОСОБА_3 отримує пенсію
як інвалід 1 групи ( а.с. 53).

ОСОБА_2 перебуває на
обліку в Енергодарському управлінні праці та соціального захисту населення та
отримує компенсацію по догляду (а.с.54).

З доходів ОСОБА_2.
сплачуються витрати за користування електроенергією, газопостачання,
комунальні послуги, тепло -
водопостачання (а.с. 52).

Аналізуючи пояснення позивачки, представників
відповідача, свідків, суд прийшов до висновку , що спірна квартира була набута відповідачем під час шлюбу, але за кошти,
які належали йому особисто, тобто є його особистою власністю. Відповідач
надавав кошти позивачці для утримання сімейного бюджету, але частку грошей
відкладав саме для придбання квартири для себе. Виходячи з пояснень позивачки,
та подальшого розпорядження спірною квартирою вона не заперечувала цьому. Крім
того суд виходить з матеріального стану, стану здоров'я відповідача на час
розгляду справи. Суд приймає до уваги, що іншого житла у відповідача та його
опікуна в м. Енергодар немає, квартира однокімнатна.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 57,61,69,70,71
СК України, ст. ст. 10,57
- 60,88,209,212- 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, що діє в
інтересах ОСОБА_3 про
визнання права спільної сумісної власності на квартиру, припинення права
спільної сумісної власності та визнання права спільної часткової власності
відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.