РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

Справа №2-314/07

10 липня
2007 року                                                                                                       м.
Хорол

Хорольський
районний суд Полтавської області в складі:

головуючого -
судді Карпушина Г.Л.

при секретарі -
Корнет В.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до товариства з обмеженою відповідальністю «СТ «Зоря» про визнання дій
відповідача незаконними та стягнення моральних збитків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ТОВ «СТ «Зоря» с
Староаврамівка Хорольського району Полтавської області про визнання дій
відповідача незаконними та стягнення моральних збитків.

В
позовній заяві вказувалося, що відповідно до Державного акту на право власності
на земельну ділянку (Серія ПЛ №191846), який зареєстрований в Книзі реєстрації
державних актів на право власності на землю та на право постійного користування
землею, позивач є власником земельної ділянки площею 3,0490 га розташованої на
території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської
області. Дана земельна ділянка передана ним в оренду ТОВ « СТ «Зоря» відповідно
до договору № 980 від 23 квітня 2005 року на п'ять років. Умови договору не
містять дозволу орендарю розпоряджатися його земельною ділянкою не за цільовим
призначенням.

У кінці
грудня 2006 року ним було виявлено несанкціоноване втручання в його земельну
ділянку, яке полягало в прокладанні ТОВ «Атраком» волоконно-оптичного кабелю.

На його
звернення до ТОВ «СТ «Зоря», Староаврамівської сільської ради Хорольського
району Полтавської області, Хорольської районної державної адміністрації
Полтавської області та управління з контролю за використанням та охороною
земель у Полтавській області отримано відповіді, що сільська рада погодила
місце прокладання кабелю лінії зв'язку, а дозволу не давала. ТОВ «СТ «Зоря»
взяло на себе «право» вирішувати питання втручання у його власність без
відповідного погодження з ним. Хорольська РДА Полтавської області та Полтавська
облдержземінспекція повідомили, що ТОВ «Атраком» було порушено його права, а
тому за їх захистом необхідно звертатися до суду.

Як видно
з викладеного було грубо порушено право власності позивача на земельну ділянку.
Чим останньому завданні фізичні та моральні страждання. Спричиненні порушенням
його права негативні емоції і переживання, призвели до погіршення стану
здоров'я, викликали необхідність лікування, вплинули на реалізацію намірів та
ділових стосунків позивача. Слід також врахувати фізичні та моральні страждання
викликані частим приїздом позивача до місця знаходження його земельної ділянки,
необхідністю вистоювання в чергах до посадових осіб для захисту його порушених
прав.

Заподіяну
моральну /немайнову/ шкоду позивач оцінює в 10 000 грн., де ним враховано
фізичні та моральні переживання, душевні хвилювання викликані збоєм ритму
нормального життя, витрати на явку до суду, правову допомогу, і т.д.

На думку
позивача відшкодовувати завдану йому моральну /немайнову/ шкоду повинен саме
відповідач, оскільки останній, орендуючи його земельну ділянку, не мав права
допускати неузгоджених з власником землі дій пов'язаних з втручанням до неї, не
мав права давати погодження на використання земельної ділянки. Крім того, саме
відповідач отримав від ТОВ «Атраком» відшкодування за завдану земельній ділянці
шкоду. До інших юридичних осіб, які проводили безпосередньо роботи по
прокладання кабелю, він претензій не має, оскільки останніми виконано його
вимоги в добровільному порядку.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1
дав пояснення викладені в описовій частині, позовні вимоги підтримав в
повному обсязі і просив визнати дії відповідача незаконними та стягнути з
відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної /немайнової/
шкоди кошти в сумі 10 000 грн., в рахунок відшкодування витрат по оплаті
судових витрат кошти в сумі 30 грн.

Представник
позивача підтримав позицію позивача.

Представник
відповідача Легка Л.М. позов не визнала в повному обсязі та пояснила, що в
даному випадку ніяких порушень прав позивача з боку відповідача не було.
Відповідачем дійсно після звернення до нього ТОВ «Атраком» та інших підприємств,
які займалися прокладанням кабелю, в межах чинного законодавства було надано
погодження вибору траси для проектування та будівництва волоконно-оптичної
лінії зв'язку. Надаючи вказане погодження, вони виходили з того, що
підприємство не проти того, що в результаті прокладання кабелю їм будуть
завдані збитки, у вигляді пошкодження посівів, які знаходяться на земельних
ділянках, але за умови їх відшкодування. При цьому ніхто не давав погодження на
право використання земельної ділянки взагалі, оскільки для цього потрібний
безпосередній дозвіл власника. На їх думку, раз в подальшому роботи
проводилися, то з власником дані дії узгодженні. Відповідач також не
погоджується з позивачем в частині того, що він був зобов'язаний повідомити
останнього про факт використання його земельної ділянки, оскільки такого
обов'язку чинним законодавством та договором про оренду не передбачено.
Причиною неповідомлення стало те, що роботи ТОВ «Атраком» проводилися офіційно
з відома органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, а тому
відповідач був впевнений, що дозвіл у позивача на проектування та будівництво
був взятий. Щодо коштів, які вони отримали від підприємств, які проводили
роботи, то дані кошти їм відшкодовано відповідно до закону за пошкодження під
час будівництва посівів на земельних ділянках, тобто за втрачений дохід. Інших
порушень договору оренди ним не допускалися. На їх думку в даній ситуації права
позивача були порушені підприємством, яке проектувало та проводило будівництво
лінії зв'язку, які і повинні нести відповідальність.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, належно оцінивши всі зібрані по
справі докази, суд, приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СТ «Зоря» про визнання дій
відповідача незаконними та стягнення моральних збитків слід відмовити, з
наступних підстав.

Відповідно
до ст. 158 ЗК України судом вирішуються земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності
громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл,
селищ, міст, районів та областей. З огляду на викладене позов з яким звернувся
позивач підлягає вирішенню в судовому порядку.

Судом
встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну
ділянку серії ПЛ № 191846 позивач має у приватній власності земельну ділянку
площею 3,0490 га, яка розташована в адміністративних межах Староаврамівської
сільської ради Хорольського району Полтавської області. Відповідно до договору
оренди № 980 від 23 квітня 2005 року укладеного між сторонами зазначена
земельна ділянка позивача, передана останнім в строкове платне користування
відповідачу. У 2007 році ТОВ «Атраком» та ПП «Свемон Кремінь», під час
проектування та безпосередньо в ході будівництва волоконно-оптичної лінії
зв'язку «Хорол - Комсомольська Комуна -Шостка», в порушення вимог чинного
законодавства, не було погоджено з позивачем, як власником земельної ділянки,
через яку проходила траса лінії зв'язку, питання можливості використання його
земельної ділянки при проведенні будівництва вказаної лінії зв'язку, чим було
порушено його право на власність на вказану земельну ділянку. Факт порушення
прав позивача (самовільне заняття та використання його земельної ділянки) ТОВ
«Атраком» та ПП «Свемон Кремінь» підтверджується наданими суду доказами:
копіями листів на ім'я позивача від відповідних юридичних осіб та органів
влади; копіями актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства;
копіями документів, якими врегульовано умови та порядок проектування та
будівництва лінії зв'язку. В даному випадку ТОВ «Атраком» та ПП «Свемон
Кремінь» необхідно було діяти відповідно до ст. ст. 125, 141, 151 ЗК України та
«Порядку вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів» затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України № 427 від 31 березня 2004 року. У зв'язку
з допущеними порушеннями закону ТОВ «Атраком» та ПП «Свемон Кремінь» в даному
випадку, як юридичні особи які без дозволу використовували земельну ділянку
позивача, чим обмежували його права власника, повинні були нести цивільну
відповідальність відповідно до ст. ст. 211-212 ЗК України та ст. ст. 23, 623,
1166 ЦК України. Під час розгляду справи ТОВ «Атраком» та ПП «Свемон Кремінь»
було надано суду докази того, що земельну ділянку позивача було повернено
останньому з попереднім проведенням робіт результатом яких стало приведення
земельної ділянки у первинний стан. У зв'язку з викладеним та після
добровільного вирішення інших питань з вказаними підприємствами позивачем було
надано до суду заяву про закриття щодо ТОВ «Атраком» та ПП «Свемон Кремінь»
провадження у справі у зв'язку з відмовою від своїх позовних вимог, яка була
прийнята судом з подальшим закриття справи у вказаній частині позову. Дане
рішення суду набрало законної сили та не оскаржувалося сторонами по справі.

Частиною третьою
ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюються, в тому числі, шляхом відшкодування заподіяних
збитків.

Відповідно
до ст. 156 ЗК
України власникам землі та землекористувачам, в порядку передбаченому ст. 157
ЗК України та «Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та
землекористувачам» затвердженого постановою КМУ № 284 від 19.04.1993 року,
відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: вилучення (викупу)
сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не
пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;
тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників
для інших видів використання; встановлення обмежень щодо використання земельних
ділянок; погіршення якості фунтового покриву та інших корисних властивостей
сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; приведення
сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для
використання стан; неодержання доходів за час тимчасового невикористання
земельної ділянки.

Відповідно
до ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну,
адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за
такі порушення: - укладення угод з порушенням земельного законодавства;
самовільне зайняття земельних ділянок; псування сільськогосподарських угідь та
інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними
водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами; розміщення,
проектування, будівництво, введення в дію об'єктів, що негативно впливають на
стан земель; невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням;
порушення строків повернення тимчасово займаних земель або невиконання
обов'язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за
призначенням; знищення межових знаків; приховування від обліку і реєстрації та
перекручення даних про стан земель, розміри та кількість земельних ділянок;
непроведения рекультивації порушених земель; знищення або пошкодження
протиерозійних і гідротехнічних споруд, захисних насаджень; невиконання умов
знімання, збереження і нанесення родючого шару ґрунту; самовільне відхилення
від проектів землеустрою; ухилення від державної реєстрації земельних ділянок
та подання недостовірної інформації щодо них; порушення строків розгляду заяв
щодо відведення земельних ділянок. Законом може бути встановлено
відповідальність і за інші порушення земельного законодавства.

Відповідно
до Закону України «Про оренду землі» та п.п. 41, 42 договору оренди укладеного
між сторонами за не виконання або неналежне виконання договору сторони несуть
відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Після вивченням
обставин справи, викладених позивачем в позовній заяві, та змісту позовних
вимог, які заявлені позивачем, суд приходить до висновку про їх неправильне
тлумачення. Судом встановлено, що в даному випадку, як вже зазначалося вище
права позивача порушенні юридичними особами, провадження щодо яких закрито за
заявою позивача. З огляду на викладене, саме вказані юридичні особи і повинні
нести цивільну відповідальність. Відповідно до заяви позивача, останній до
вказаних осіб претензій не має. З наданих суду доказів встановлено, що
відповідачем при зверненні до нього підприємств, які узгоджували проектування
лінії зв'язку та проводили її будівництво, було надано погодження, не від імені
власника, а від імені землекористувача, який є власником сільськогосподарської
продукції, яка вирощується на землі. Зміст даного погодження полягав в тому, що
відповідач не заперечував проти робіт, які передбачали пошкодження його
посівів, за умови що йому відповідно до ст. ст. 156, 157 ЗК України та «Порядку
визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам»
затвердженого постановою КМУ № 284 від 19.04.1993 року відшкодуються завдані
збитки, що полягають в поверненні не отриманих у зв'язку з цим доходів.
Необхідність надання такого погодження зі сторони відповідача передбачена ст.
151 ЗК України, при цьому таке погодження не передбачає відсутність потреби в
отриманні погодження власника земельної ділянки. На момент розгляду справи
земельна ділянка позивача знаходиться у придатному для використання стані та
використовується відповідачем за призначенням. Доказів, які б свідчили про те,
що відповідач надав погодження на використання земельної ділянки в цілому суду
не надано. Доказів, які б вказували на наявність умислу відповідача на сприяння
відповідних юридичним особам самовільному заняттю земельної ділянки позивача,
її використання чи укриття даного факту від останнього, не встановлено.
Випадків вчинення відповідачем дій та порушень, передбачених ст. ст. 156, 211
ЗК України, які передбачають обов'язок по відшкодування шкоди власнику
земельної ділянки, судом не встановлено. Допущення відповідачем порушень
договору оренди, укладеного між сторонами, які б передбачали порядок
відшкодування збитків, не встановлено. Беручи до уваги викладене, на думку
суду, враховуючи, що винні особи в добровільному порядку задовольнили вимоги
позивача, позовні вимоги останнього до відповідача є безпідставними та такими,
що не ґрунтуються на вимогах законодавства чи договірних відносинах, оскільки
останній прав позивача не порушував, а тому вони задоволенню не підлягають.

Відповідно
до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати. Враховуючи, що суд підстав для задоволення позову не знаходить, вимоги
позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат по оплаті витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, також до задоволення не
підлягають. В даному випадку відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України оплата
судового збору компенсується за рахунок держави.

На
підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.
ст. 78, 79, 90, 93, 95,96, 141, 151, 152-153, 156-157, 158, 211-212 ЗК України,
Законами України «Про оренду землі» та «Про охорону земель», постановами КМУ №
.№. 284 від 19.04.1993 року та 427 від 31.03.2004 року, постановами Пленуму ВСУ
№ 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних справ» та № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди., суд
-

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СТ
«Зоря» про визнання дій відповідача незаконними та стягнення моральних збитків,
відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Рішення може
бути оскаржено шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення в
10-денний термін з моменту його оголошення до Хорольського районного суду
Полтавської області та подання апеляційної скарги в судову палату по цивільних
справах апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд
протягом двадцяти днів після подання заяви на апеляційне оскарження рішення.