Справа № 22ц-1795/2007                                      Головуючий у першій
інстанції КАРАПУТА Л.В.
- цивільна                                                                              Доповідач - Мельниченко Ю.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня
2007 року                                                                                                 місто
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі:

головуючого-судді:   БОЙКО О.В.

суддів:   МЕЛЬНИЧЕНКА Ю.В.,  МАМОНОВОЇ О.Є.

при
секретарі:   ПІЛЬГУЙ Н.В.

за участю:   ПОЗИВАЧА ОСОБА_1 ,

ПРЕДСТАВНИКІВ ВІДПОВІДАЧА - ШУГАЙЛО О.Г.,

ПАНОК В.М. ,

АДВОКАТА
ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду М. Чернігова від 11 жовтня 2007 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства "НМВ" про визнання
незаконними наказів та поновлення на роботі,
-

ВСТАНОВИВ:

В квітні
2007 р. ОСОБА_1  звернувся до суду з позовами про визнання незаконним наказу
№95к від 28 листопада 2006 року про накладення на нього дисциплінарного
стягнення у вигляді догани та наказу №97к від 11 грудня 2006 року про
накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани,  посилаючись на те,  що накладені на нього дисциплінарні стягнення
є незаконними,  оскільки порушень
трудової дисципліни він не допускав.

У квітні
2007 року ОСОБА_1  подав до суду позовну заяву про поновлення його на роботі
на посаді начальника дільниці ПП "НМВ",  зазначаючи,
що його звільнення з роботи за п.3
ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин
обов'язків,  покладених на нього трудовим
договором не можна вважати законним,  так
як воно здійснено з порушенням процедури звільнення.

Ухвалою
Деснянського районного суду М. Чернігова від 6 червня 2007 року вищевказані
позови ОСОБА_1  об'єднані в одне
провадження.

Рішенням
Деснянського районного суду М. Чернігова від 11 жовтня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1  задоволені частково. Визнано
незаконними накази №95к від 28 листопада 2006 року про накладення на
ОСОБА_1  дисциплінарного стягнення у
вигляді догани та наказ №97к від 11 грудня 2006 року про накладення на
ОСОБА_1  дисциплінарного стягнення у вигляді
догани. Стягнено з приватного підприємства "НМВ" судовий збір у
розмірі 51 грн. на користь держави. В іншій частині позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  ставиться
питання про скасування вказаного рішення в частині відмови в поновленні на
роботі та ухвалення нового

2

рішення
про задоволення позову в повному обсязі,
посилаючись на те,   що рішення
суду в оскаржуваній частині є незаконним,
по причині неправильного застосування судом норм матеріального та
процесуального права та неповного з'ясування судом обставин,   що мають значення для справи,   зокрема зазначає,   що в ході судового розгляду справи він
просив суд задовольнити позов в повному обсязі,   оскільки відповідачем була порушена
процедура його звільнення за п.3  ст. 40
КЗпП України,   тому звільнення не можна
вважати законним.

Заслухавши
суддю-доповідача,   пояснення позивача
ОСОБА_1  та його представника,   адвоката ОСОБА_2 ,   які просили апеляційну скаргу
задовольнити,   представників відповідача
Шугайло О.Г.,   Панок В.М. ,   які проти задоволення апеляційної скарги
заперечували,   дослідивши матеріали
справи,   апеляційний суд знаходить,   що апеляційна скарга підлягає
задоволенню,   а рішення суду -
скасуванню,   з ухваленням нового
рішення.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1  в частині поновлення на роботі,   суд першої інстанції виходив з того,   що позивач в судовому засіданні не ставив
питання про скасування наказу №101 к
від 26 лютого 2007 року про звільнення його з роботи,   а лише просив поновити його на роботі,   а наявність чинного наказу про звільнення з
роботи унеможливлює задоволення позовної вимоги про поновлення на роботі.

Проте з таким
висновком суду погодитись не можна з таких підстав.

По
справі встановлено,   що ОСОБА_1  з 13.01.2006 року працював на посаді начальника дільниці
ПП "НМВ",   з якої був
звільнений наказом №101 к
від 26.02.2007 року за систематичне невиконання без поважних причин
обов'язків,   покладених на нього
законодавством про працю та правилами внутрішнього трудового розпорядку,   згідно п.3
ст. 40 КЗпП України.

Відповідно
до п. 3  ст. 40 КЗпП України трудовий договір,   укладений на невизначений строк може бути
розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку
систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків,   покладених на нього трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення.

Оскільки
рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.10.2007 року накази
№95к від 28.11.2006 року та №97к від 11.12.2006 року про накладення на
ОСОБА_1  дисциплінарних стягнень у
вигляді доган визнані незаконними,   і в
цій частині рішення суду не оскаржено,
апеляційний суд приходить до висновку про те,   що наказ №101к від 26.02.2007 року про
звільнення позивача з роботи за п.3  ст.
40 КЗпП України є незаконним по причині відсутності підстав для звільнення
позивача за вказаною статтею,   тому
позивач підлягає поновленню на роботі на посаді начальника дільниці.

Висновок
суду про те,   що позивач не ставив
питання про скасування наказу №101 к
від 26 лютого 2007 року про звільнення його з роботи,   що свідчить про його згоду з даним наказом
не відповідає дійсності,   так як в
позовній заяві про поновлення на роботі ОСОБА_1  зазначає,   що
вважає вказаний наказ незаконним і звільнення з роботи також незаконним.

Згідно
ч.2  ст. 235 КЗпП України при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про

3

виплату
працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу,   але не
більше як за 1 рік.

Розрахунок
середньої заробітної плати проводиться відповідно до вимог Постанови KM
України 3100 від 8 лютого 2005 року „Про затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати".

Відповідно
до довідки про середньомісячну зарплату ОСОБА_1
його зарплата за останні два місяці перед звільненням складала: за
грудень 2006 року 780,  57 грн. і за
січень 2007 року 696,  34 грн. і
відповідно до зазначених місяців кількість робочих днів 21 та 20. Середньоденна
зарплата складає 36 грн.02 коп. (1476 грн.91 коп. - з/п за останні два місяці:
на 41 - кількість робочих днів за два місяці = 36 грн.02 коп.). Середньомісячна
зарплата складає 720 грн. 44 коп. ( 36 грн.02 коп. х 20 = 720,  44 грн.). Термін вимушеного прогулу складає 9
місяців і 8 днів ( з 26 лютого 2007 року по 06 грудня2007 року = 9 міс. 8
днів). Сума відшкодування за вимушений прогул складає 7050 грн. (36 грн.02 коп.
х 9 міс. 8 днів = 7050 грн.).

Керуючись  ст.
ст.  303,   307,
309 ч.1 п 4,   313,   316,
317,   319 ЦПК України,    ст.
ст.  147,   232,
235 КЗпП України,   Постанови KM
України №100 від 8 лютого 1995 року „Про затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати",
апеляційний суд,   -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Деснянського районного суду М. Чернігова від 11 жовтня 2007 року скасувати в
частині відмови в поновленні на роботі ОСОБА_1 та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнати
наказ №101 к від
26.02.2007 року про звільнення ОСОБА_1 незаконним та поновити ОСОБА_1  на роботі на посаді начальника дільниці ПП
"НМВ".

Стягнути
з ПП "НМВ" на користь ОСОБА_1 7050 грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення,
може бути оскаржене до Верховного Суду України в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.