АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-2391                                                     Головуючий
2007 року                                                                                    Щабельська
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
вересня місяця  „ 26 "  дня                                                          м.
Полтава

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в
складі:

Головуючого :
Петренка В.М.

Суддів :
Новохатньої В.А., Лобова О.А.

при секретарі:
Фадєйкіній Н.Б.

з участю:
позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2

представника
прокуратури Полтавської області ОСОБА_3,

представника
Державного Казначейства України ОСОБА_4

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними
скаргамиОСОБА_1, прокуратури Полтавської області, Головного управління
Державного казначейства України у Полтавській області

на рішення
Диканського районного суду Полтавської області від 30 липня 2007 року

по справі за
позовомОСОБА_1 до Миргородської міжрайонної прокуратури Полтавської області,
прокуратури Полтавської області, територіального управління Державної судової
адміністрації в Полтавській області, Державного казначейства України про
відшкодування

шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Диканського районного суду Полтавської області від 30 липня 2007 року стягнуто
з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку
Державного казначейства України на користьОСОБА_1 300 000 грн в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

В решті позовних
вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній
скарзіОСОБА_1 прохає рішення місцевого суду від 30 липня 2007 року змінити з
тих підстав, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального права,
постановивши нове рішення про збільшення суми відшкодування моральної шкоди до
500 000 грн.

Згодом
приєднався до апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_2

В апеляційній
скарзі представник прокуратури Полтавської області прохає рішення суду від 30
липня 2007 року скасувати з тих підстав, що рішення постановлено з порушенням
норм процесуального права, а справу на правити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В апеляційній
скарзі представник Державного казначейства України прохає рішення суду від 30
липня 2007 року скасувати з тих підстав, що рішення постановлено з порушенням
норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення.

Перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони
підлягають відхиленню.

Відповідно до
ч.1ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 1176 ЦК України шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, не законного
затримання, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного
стягнення у вигляді

арешту чи
виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини
посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду.

Як вбачається з
матеріалів справи, встановлено в суді першої інстанції, вироком Миргородського
міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2005 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 6 січня 2006 року та
ухвалою Верховного Суду України від 14 вересня 2006 року позивачОСОБА_1
визнаний невинним у пред'явленому обвинуваченні та виправданий за недоведеністю
його участі у вчиненні вказаного вище злочину.

Факт незаконного
притягнення до адміністративної відповідальності 13.08.2001 року за ст.173
КУпАП, незаконного затримання по підозрі у вчиненні умисного вбивства,
незаконного затримання по підозрі у вчиненні умисного вбивства, незаконного
проведення обшуку у його житлі, незаконного

пред'явлення
йому обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину та незаконного засудження
встановлені вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від
04 жовтня 2005 року, який вступив у законну силу 06 січня 2006 року з моменту
винесення відповідної ухвали Апеляційним судом Полтавської області та був
підтверджений ухвалою Верховного Суду України від 14 вересня 2006 року.

В результаті
вказаних обставин позивачОСОБА_1 незаконно перебував під карним переслідуванням
з 12.08.2001 р. до 14.09.2006 p.-
коли була винесена ухвала Верховним судом України, тобто протягом 5 років 1
місяця та 4-х днів. При цьому на протязі 3-х років та 27 днів, а саме, - з
12.08.2001 р. по 01.07 2003 р. та з 22.09.2003 р. по 01.12.2004 р. -під вартою.
Крім того в житлі позивача без достатніх на те підстав проводився обшук, що
підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив зібрані по справі докази та
обґрунтовано дійшов висновку про заподіяння позивачу ОСОБА_1, яка проявилась у
психологічному та нервовому напруженні в результаті його обвинувачення у
вчиненні тяжкого злочину - умисного вбивства, а також у тривалій ізоляції від
суспільства, що потягло за собою

переривання
звичних для нього життєвих зв'язків, неможливість вільно обирати собі місце
проживання та род занять.
Для налагодження звичного для себе способу життя та відновлення своїх життєвих
зв'язків ОСОБА_1 необхідно затратити багато зусиль. Разом з тим ніхто не може
компенсувати йому того часу життя, який він провів за гратами.

Колегія суддів
також погоджується з в висновком суду щодо недоведеності посилання позивача на
застосування до нього органами слідства недозволених методів, оскільки жодного
доказу суду не надав.

Також місцевий
суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання ОСОБА_1на погіршення стану його здоров'я, а саме прогресування
туберкульозу, так як на дану хворобу позивач захворів до 2001 року, що
підтверджується медичною документацією.

Крім того, ОСОБА_1 не надав суду
доказів, які б свідчили про причинний зв'язок між незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду та смертю його матері,
враховуючи, що вона померла 9 березня 2006 року, тобто після винесення відносно
позивача виправдувального вироку, до того ж хворіла на тяжку хворобу - цукровий
діабет.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано, виходячи із засад розумності та
справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача ОСОБА_1внаслідок
незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного
засудження, стягнув на його користь 300 000 грн.

За таких
обставин, приймаючи до уваги відсутність в апеляційних скаргах доводів, які б
спростовували висновки рішення суду першої інстанції, вірне застосування судом
норм матеріального і процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Посилання
представника прокуратури Полтавської області ОСОБА_3про самообмову ОСОБА_1  спростовується вироком Миргородського міськрайонного суду
від 04.10.2005 року та  ухвалою судової
колегії у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області від
06.01.2006 р.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скаргиОСОБА_1, прокуратури Полтавської області, Головного управління Державного
казначейства України у Полтавській області відхилити.

Рішення
Диканського районного суду Полтавської області від 30 липня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.