Справа № 22- 1099 -
2007 р.                        Головуючий у 1-й
Доповідач - Оніпко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

29 жовтня 2007 р.                                                                                                   м. Рівне

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в
складі:

Головуючого судді - Оніпко О.В. Суддів - Гордійчук C.O., Шеремет A.M. При секретарі -
Сеньків О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського
районного суду від 26 липня 2007 р.
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

встановила:

Рішенням
Здолбунівського районного суду від 26 липня 2007 р. позов ОСОБА_2 задоволено :
зобов'язано ОСОБА_1 протягом десяти днів після набрання рішенням суду законної
сили повернути позивачці кобилу, вартістю 3000 грн., воза, вартістю 500 грн. та
збрую до коня, вартістю 150 грн.

В поданій на
рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним, оскільки висновки
суду не відповідають обставинам справи, і позивачкою її позовні вимоги не
доведені. Не доведено, що ОСОБА_2
давала їй гроші на придбання кобили, воза та збруї до коня, а також, що
вони саме стільки коштують. Свідки лише ствердили, що позивачка зберігала у них
певну суму грошей і в жовтні 2005р. їх забрала. На які цілі було їх
використано, їм невідомо. Свідок ОСОБА_3 ствердила, що саме вона купила у неї
кобилу, вартістю 3000 грн., яку вона зареєструвала у своєму господарстві . Отже
жодних доказів про її право власності на вказане майно, позивачкою не надано і
не доведено в судовому засіданні. Просила рішення скасувати, в позові ОСОБА_2
відмовити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Згідно вимог ст.
60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З пояснень
ОСОБА_2 вбачається,
що вона постійно у своєму господарстві тримала коня. У зв"язку з хворобою
тварини, вона його продала, а згодом доручила своїй дочці, відповідачці в
справі, придбати для неї іншого, для чого передала їй гроші в сумі 3000 грн.
Остання разом з своїм братом, сином позивачки, у ОСОБА_4 в смт. Мізоч купили
кобилу і привезли її у господарство позивачки, де вона і перебувала. В травні
2006 р. дочка, яка й раніше брала у неї кобилу для користування, взяла у неї
кобилу разом з возом та збруєю і до цього часу не повернула.

2

Та обставина, що
одразу після придбання кобили, вони привезли її позивачці,   не заперечувалася і відповідачкою.

Допитані в
судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ( а.с. 25) також пояснили,
що у господарстві позивачки був кінь, якого вона продала і гроші, виручені за продаж,
зберігала у ОСОБА_6

Остання та
ОСОБА_7 також ствердили, що у них вдома на зберіганні знаходилися гроші
позивачки в сумі 2600 грн., які вона у жовтні 2005 р. забрала, позичивши у них
в борг ще 400 грн. на придбання коня. Вказані кошти в сумі 3000 грн. ОСОБА_2 передала дочці,
відповідачці в справі.

Доводи
відповідачки про те, що кобилу вона купляла особисто для себе і між сторонами
була домовленість про те, що лише взимку кобила буде знаходитися у господарстві
матері, окрім пояснень самої відповідачки, іншими доказами не стверджено.

Посилання
ОСОБА_1 на те, що вона особисто платила гроші за кобилу ОСОБА_4, яка ствердила
цю обставину в судовому засіданні, не спростовують вищенаведеного та не
стверджують право власності відповідачки на спірне майно.

Не заслуговують
на увагу і її посилання на довідку Мізоцької селищної ради про перебування у
неї в господарстві коня, оскільки згідно довідок першої Дерманської сільради, в
господарстві позивачки також зареєстрований кінь.

Згідно вимог ч.
3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність
кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх
сукупності.

У зв"язку з
наведеним, суд 1-ї інстанції обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_2 та
зобов"язав повернути відповідачку належне позивачці майно.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити..

Рішення
Здолбунівського районного суду від 26 липня 2007 р. залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили негайно і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня її проголошення.