Справа №2ц-1631/2007                                Головуючий в
суді 1 інстанції
Павлова З.М.  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
вересня 2007 року                            Колегія
суддів судової палати з цивільних

справ
апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючого
судді Свинцової Л.М. ,

Суддів                        Савченко В.О.,  Лісіциної А.І.

При
секретарі           Малошонок О.О.,

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного

суду Луганської
області в місті Луганську апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення місцевого Алчевського
міського  суду Луганської

області від 23
січня 2007 року у цивільній справі за позовом Донбаського

державного
технічного університету до ОСОБА_1 про стягнення

заборгованості
за навчання,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
місцевого Алчевського міського суду Луганської області від 23 січня 2007 року
стягнуто з ОСОБА_1 на користь Донбаського державного технічного університету
заборгованість по оплаті за навчання у сумі 480 грн. та витрати по справі - 81
грн.

Відповідачка
ОСОБА_1 не погодилася з таким рішенням та звернулася з апеляційною
скаргою,  в якій просила рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог
позивача,  посилаючись на неправильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального права при ухваленні
оскаржуваного рішення.

У
доводах апеляційної скарги відповідачка ОСОБА_1 вказувала,  що висновок суду про те,  що стягненню з відповідачки підлягає
борг,  який виник за період навчання в
учбовому закладі з листопада 2003 року до січня 2004 року у сумі 480грн.,  незаконний.

Так,  суд,
застосувавши позовну давність до позовних вимог позивача,  невірно встановив,  що цей строк починається з 01.11.2003
року,  а не з 21.11.2003 року,  а тому неправильно визначив суму позовних
вимог,  в межах якої слід задовольнити
позов,  та яка на думку відповідачки
повинна складати 373грн.

Суд не надав оцінки
тому,  що відповідно до наказу № 33 від
06.02.2006 року відповідачка відрахована з університету та має борг за навчання
з 30.01.2004 року.

Згідно
договору від 21.08.2003 року вона повинна вносити плату за навчання щомісячно
по 160грн. За таких обставин адміністрація позивача мала відрахувати позивачку
з університету після того,  як вона не
внесла плату за вересень 2003 року. Плата за вересень 2003 року не може бути з
неї стягнута через те,  що сплинув строк
позовної давності.

В
матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача права відраховувати з
університету студентів з моменту неявки їх на сесію.

Суд не
урахував,  що відповідно до наказу
Міністерства освіти № 383/239/131 від 27.10.1997 року у разі неякісного
виконання або невиконання послуги освіти внесені кошти підлягають обов'язковому
поверненню фізичній особі.

Так,  університет не поніс ніяких витрат,  зв'язаних з її навчанням через неявку її з
поважних причин до учбового закладу,  а
тому позивач не має підстав стягувати з неї плату за навчання.

Заперечення на
апеляційну скаргу не надходили.

Суд
першої інстанції,  розглядаючи дану
справу,  встановив,  що згідно письмовому договору № 306/03 від
21.01.2003 року,  що було укладено сторонами,  позивач повинен надавати освітні
послуги,  а відповідачка -своєчасно
вносити плату за навчання у строки,
передбачені цим договором

За
відповідачкою значиться борг по внесенню плати за навчання за період з вересня
2003 року до січня 2004 року у сумі 800грн.

Позивач
звернувся до суду з позовом 21.11.2006 року,
а тому стягненню з відповідачки підлягає сума у розмірі 480 грн. за
період часу з листопада 2003 року до січня 2004 року.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідача,  обговоривши доводи апеляційної скарги,  законність та обґрунтованість оскаржуваного
рішення,  вважає апеляційну скаргу
необгрунтованою та такою,  що не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

У
доводах апеляційної скарги позивачка вказала,
що судом не надано оцінки тій обставині,
що у наказі № 33 від 06.02.2006 року,
за яким вона відрахована з університету,
є посилання на наявність у неї боргу з 30.01.2004 року.

Цей
довід не може бути взятий колегією суддів до уваги,  оскільки сама відповідачка не
заперечувала,  що фактично вона не
вносила плату за навчання з вересня 2003 року.

Щомісячна
плата за навчання складає 160 грн.,  а
тому за період з вересня 2003 року до січня 2004 року,  коли відповідачка була відрахована з
університету,  сума заборгованості
визначена позивачем правильно у розмірі 800грн.

Суд
першої інстанції обгрунтовано застосував строк позовної давності,  передбачений
ст.  257 ЦК України в три роки..

Відповідно
до договору від 21.011.2003 року про навчання,
підготовку,  підвищення
кваліфікації або надання додаткових послуг навчальним закладом,  який укладено було між сторонами у
справі,  плата за навчання становила 160
грн. щомісячно,  тобто відповідачка
повинна була вносити 100% попередню оплату щомісяця. Позов заявлений позивачем
у суді 21.11.2006 року. Оскільки за листопад 2003 року позивачка не вносила
плату за навчання,  то судом вірно
визначено заборгованість з цього місяця в межах строку позовної давності 480
грн. (160 грн.х 3 міс. )

Вказівка
в наказі ректора Донбаського державного гірничо-металургійного університету від
06.02.2004 року про відрахування відповідачки,
яка не з'явилась на сесію та має борг з 30.01.2004 року,  відповідає дійсності та не суперечить іншим
обставинам справи,  оскільки попередня
100% оплата за навчання відповідачкою на цей час здійснена також не була.

Як
пояснював у суді апеляційної інстанції позивач,
відповідачка не повідомила адміністрацію університету про свій намір в
подальшому не навчатися та не сплачувати за навчання,  а тому позивачеві про такий намір стало
відомо лише тоді,  коли відповідачка не
з'явилась на сесію.

У
зв'язку з цим безпідставні посилання відповідачки у доводах апеляційної скарги
на те,  що позивач зобов'язаний був
відрахувати її з університету ще у вересні 2003 року.

Довід
апелянтки про те,  що суд першої інстанції
неправильно застосував норми матеріального права ,  оскільки не взяв на увагу наказ Міністерства
освіти № 383/239/131 від 27.10.1997 року,
згідно до якого в разу неякісного виконання або невиконання послуги
освіти внесені кошти підлягають поверненню фізичній особі,  колегією суддів визнаний
необгрунтованим.  Так,  відповідачка до відрахування з університету
була студенткою цього учбового закладу,
а тому була врахована як учасник учбового процесу,  якому надається послуга навчання
позивачем.  Відповідачка одноособово
відмовилася отримувати послугу навчання,
завчасно не попередивши про це позивача,
що ніс витрати з надання цієї послуги.

Відповідачка
не надала доказів неякісного виконання або невиконання позивачем послуги
освіти.

За таких
підстав колегія суддів вважає,  що
оскаржуване рішення законне та обґрунтоване,
а тому на підставі  ст.  308 ЦПК України не може бути скасоване чи
змінене.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315ЦПК України,  колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
місцевого Алчевського міського суду Луганської області від 23 січня 2007 року
залишити без змін.

На
ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня ії проголошення.