Справа №2-2841/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
серпня 2007 року                                    Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі:
головуючого- судді Савицької Н.В.

при секретарі:
Клейменовій О.Ю.

з участю:
прокурора ОСОБА_6

представника
позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України у

Волинській
області - ОСОБА_1

відповідача -
ОСОБА_2

представника відповідача Волинської
духовної семінарії, Волинської єпархії Київського

патріархату
Української православної церкви - ОСОБА_3

представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на

стороні  позивача
Управління  культури  і
туризму  Волинської  обласної
державної

адміністрації -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Луцьку цивільну справу за позовом прокурора міста Луцька в інтересах
держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України у
Волинській області до ОСОБА_2, Волинської духовної семінарії, Волинської
єпархії Київського патріархату Української православної церкви про визнання
недійсним договору оренди від 15.10.1995 р. та звільнення нежилого приміщення
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Регіонального відділення Фонду державного
майна України у Волинській області, Державної служби з питань національної
культурної спадщини, Волинської єпархії Київського патріархату Української
православної церкви про приведення існуючого договору у відповідність з чинним
законодавством шляхом укладення нового договору,-

ВСТАНОВИВ:

26.03.2007 р. Прокурор міста Луцька ОСОБА_5 звернувся в суд
з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду Державного
майна України у Волинській області, Державної служби з питань національної
культурної спадщини до ОСОБА_2, Волинської духовної семінарії про визнання
недійсним договору оренди та звільнення нежилого приміщення. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що проведеною перевіркою встановлено, що 15.10.1995 р. між
Волинською духовною семінарією та ОСОБА_2 укладений договір оренди нежилого
приміщення загальною площею 16,5 кв.м., що знаходиться в будинку за АДРЕСА_1.
Встановлено, що об"єкт оренди є пам"яткою архітектури національного
значення, знаходиться у загальнодержавній власності та перебуває на балансі
Волинської Єпархії Київського патріархату Української православної церкви.

Об"єкт  нерухомого
майна,  який  являється
пам"яткою   архітектури     повинен передаватись  у
користування  (оренду)  Держаною
службою  з  питань
національної

культурної спадщини або за її погодженням Фондом   державного
майна   України   чи уповноваженим ним органом.

ОСОБА_2 не укладав із вказаними компетентними органами договору оренди (
користування ) щодо пам"ятки архітектури національного значення - келії
монастиря бернардинів ( частини приміщень 1-го поверху) в АДРЕСА_1, а також не
укладав охоронного договору на це приміщення.

Вважає, що Волинська духовна семінарія не маючи на це достатніх правових
підстав, уклала із відповідачем договір оренди спірного приміщення.

Згідно ст. 169 ЦК
УРСР ( в редакції 1963 р.),
ст. 533 ЦК України
грошові зобов"язання повинні бути вирішенні і підлягають оплаті у
національній валюті. Проте, орендну плату згідно договору оренди від 15.10.1995
р. встановлено у іноземній валюті, що не відповідає вимогам чинного
законодавства.

Крім того, ОСОБА_2 фактично займає приміщення на першому поверсі келії
монастиря бернардинів по АДРЕСА_1 загальною площею 35 кв.м.

Отже, між Волинською духовною семінарією та ОСОБА_2 на частину
пам"ятки культурної спадщини укладено договір оренди від 15.10.1995 р. із
порушенням вимог ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) ст. 203,215 ЦК України.

Просить суд, визнати недійсним укладений 15.10.1995 р. та пролонгований до
2010 року між Волинською духовною семінарією та ОСОБА_2 договір оренди частини
приміщення пам"ятки культурної спадщини - келії монастиря бернардинів по
АДРЕСА_1 площею 16,5 кв.м.

Крім того, просить суд зобов"язати ОСОБА_2 звільнити займану ним
частину приміщення спірного приміщення.

04.05.2007 р. ОСОБА_2 звернувся в суд з зустрічним позовом до Регіонального
відділення Фонду Державного майна України у Волинській області, Державної
служби з питань національної культурної спадщини, Волинської єпархії Київського
патріархату Української православної про приведення існуючого договору у
відповідність з чинним законодавством, шляхом укладення нового договору. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що у 2003 році єпархіальним управлінням Української
православної церкви Київського патріархату із відповідним погодженням з
органами влади здійснено реконструкцію загального коридору колишніх келій
монастиря бернардинів, тому, орендоване ним приміщення автоматично було
збільшено.

Просить суд, зобов"язати відповідачів Регіональне відділення фонду
державного майна України у Волинській області та Державну службу з питань
національної культурної спадщини змінити умови договору оренди нежилого
приміщення по АДРЕСА_1 від 15.10.1995 року шляхом укладення нового договору.

Ухвалою суду від 16.05.2007 року прийнятий до спільного розгляду з
первісним позовом Прокурора міста Луцька ОСОБА_5
в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна
України у Волинській області, Державної служби з питань національної культурної
спадщини до ОСОБА_2, Волинської духовної семінарії про визнання недійсним
договору оренди та звільнення нежилого приміщення зустрічний позов ОСОБА_2 до Регіонального
відділення Фонду державного майна України у Волинській області, Державної
служби з питань національної культурної спадщини, Волинської єпархії
Української Православної церкви Київського Патріархату про приведення існуючого
договору у відповідність з чинним законодавством шляхом укладення нового
договору.

Ухвалою суду від
19.06.2007 року замінено неналежного відповідача по первісному позову Волинську
духовну семінарію на належного відповідача Волинську єпархію Київського
патріархату Української православної церкви.

В судовому засіданні
прокурор ОСОБА_6 первісний
позов підтримала з підстав в ньому зазначених. Просила суд, первісний позов
задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити за
безпідставністю.

Представник позивача Регіонального відділення Фонду державного майна
України у Волинській області ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав первісний
позов з підстав в ньому зазначених. Просив суд первісний позов задовольнити. В
задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити за безпідставністю.

Ухвалою суду від 17.08.2007 р. первісний позов в частині вимог прокурора
міста Луцька в інтересах держави в особі Державної служби з питань національної
культурної спадщини до ОСОБА_2, Волинської єпархії Київського Патріархату
Української Православної церкви про визнання недійсним договору оренди та
звільнення нежилого приміщення залишено без розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнав, суду
пояснив, що відсутні підстави для визнання договору оренди від 15.10.1995 року
недійсним. Просив суд відмовити в задоволенні первісного позову за
безпідставністю. Зустрічний позов підтримав з підстав в ньому зазначених.
Просив суд, зустрічну позовну заяву задовольнити.

Ухвалою суду від 17.08.2007 р. до участі у справу залучено в якості
співвідповідача Волинську духовну семінарію.

Представник відповідачів Волинської єпархії Київського патріархату
Української православної церкви та Волинської духовної семінарії ОСОБА_3
первісний позов визнала , суду пояснила, що у Волинської духовної семінарії
були відсутні повноваження на укладення договору оренди від 15.10.1995 р.
Просила суд, первісний позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову
просила суд відмовити за безпідставністю.

Представник відповідача Державної служби з питань національної культурної
спадщини по зустрічному позову в судове засідання не з"явився з невідомих
суду причин хоча, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,
що підтверджується письмовою розпискою про отримання останнім судової повістки.
Про причини неявки суд не повідомив.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача по
зустрічному позову Державної служби з питань національної культурної спадщини.

Ухвалою суду від 05.07.2007 р. до участі у справу в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача
залучено Управління культури і туризму Волинської обласної держаної
адміністрації.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету
спору на стороні позивача Управління культури і туризму Волинської обласної
держаної адміністрації ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав первісну позовну
заяву з підстав в ній зазначених. Просив суд, первісний позов задовольнити. В
задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, оцінивши зібрані та
дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку що первісний позов підставний та підлягає до задоволення, а в задоволенні
зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю.

Як вбачається з матеріалів справи 15.10.1995 року між Волинською духовною
семінарією ( Орендодавець ) та ОСОБА_2 ( орендар ) укладено договір оренди, за
яким Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду майно Волинської духовної
семінарії - нежиле приміщення загальною площею 16, 5 кв.м. (а.с. )

Відповідно до
ст. 83 ЦК УРСР ( в
редакції 1963 р ) позовна давність не поширюється на вимоги державних
організацій про повернення державного майна з незаконного володіння громадян.

Судом встановлено,
що про факт укладення договору оренди від 15.10.1995 року Регіональному
відділенню Фонду державного майна України у Волинській області стало відомо
лише в червні 2005 р. після виконання доручення голови Волинської обласної
державної адміністрації щодо проведення перевірки використання пам"ятки
архітектури 18 ст. будівлі келії колишнього монастиря бернардинів, по АДРЕСА_1
Волинської області, (а.с. 4)

Прокуратура м. Луцька дізналась про даний договір оренди в січні 2007 р. із
письмового звернення начальника Регіонального відділення Фонду державного майна
України у Волинській області, (а.с.  )

Отже, строки звернення із позовом до суду прокуратура м. Луцька в інтересах
держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України у
Волинській області не пропустила.

В судовому засіданні встановлено, що на день укладення вищезазначеного
договору оренди спірне приміщення належало до об'єктів державної власності та
знаходилось в користуванні громади Свято-Троїцького собору Української
православної церкви Київського патріархату, що підтверджується розпорядженням
представника Президента України від 11.08.1992 року за № 268 та розпорядженням
представника Президента України від 16.12.1992 року за № 424 дане приміщення
передано на баланс відділу охорони історичного середовища і реставрації
пам"ятків архітектури при комітеті інвестиції, будівництва, архітектури і
містобудування облдержадміністрації.(а.с. 4, 117,129).

Об"єкт культурної спадщини - келії монастиря бернардинів взято на
державний облік як пам"ятку архітектури на підставі Постанови Ради
Міністрів Української РСР за № 970 від 24.08.1963 р. (а.с.  )

На пам"ятку
виготовлено паспорт, що підтверджується матеріалами справи. (а.с.   )

Згідно ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна" орендодавцями щодо нерухомого майна, яке є державною власністю, є
Фонд державного майна України.

Відповідно до вимог ст. 4, п. 30 ст. 6 Закону України "Про управління
об"єктами державної власності" органи уповноважені управляти майном
надають орендодавцям об"єктів державної власності згоду на оренду
державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають
забезпечувати ефективне використання орендованого майна здійснення на
орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі.

В ст. 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини"
передбачено, що об"єкти культурної спадщини, які є пам"ятками можуть
бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у
володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за
наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Отже, із змісту вказаної норми випливає, що об"єкт нерухомого майна,
який є пам"яткою архітектури, а саме будівлі келій колишнього монастиря
бернардинів повинні передаватись у користування ( оренду) Державною службою з
питань національної культурної спадщини або за її погодженням Фондом державного
майна України чи уповноваженим ним органом.

Однак, договір оренди від 15.10.1995 року укладений між ОСОБА_2 та
Волинською духовною семінарією (орендодавцем) тобто, особою яка не мала жодних
повноважень на укладення даного договору оскільки, не була ні власником ні
користувачем ні балансоутримувачем спірного нежилого приміщення яке знаходиться
по АДРЕСА_1.

Відповідно до
ст. 48 ЦК УРСР ( в
редакції 1963 р.) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Ст.203 ч.1 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 215 ЦК
України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

У відповідності до ст. 59 ЦК
УРСР (в редакції 1963 р.), ст. 236 ЦК
України угода, визнана судом недійсною, або нікчемний правочин є недійсним
з моменту їх укладення (вчинення).

Ст. 216 ч.1 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що
пов"язанні з його недійсністю.

Також, на день розгляду справи орган уповноважений управляти спірним майном
Волинська обласна державна адміністрація та власник майна - Управління культури
і туризму Волинської обласної державної адміністрації не дали згоду Фонду
державного майна України на передачу спірного приміщення в оренду. (а.с.  )

Таким, чином, між Волинською духовною семінарією та ОСОБА_2 на частину
пам"ятки культурної спадщини - келії монастиря бернардинів по АДРЕСА_1
Волинської області площею 16,5 укладений договір оренди 15.10.1995 року із
порушенням вимог чинного законодавства, а саме, ст. 5 Закону України "Про
оренду державного та комунального майна", ст. 4, п. 30 ст. 6 Закону
України "Про управління об"єктами державної власності",
ст.ст.48, 59 ЦК УРСР в редакції
1963 року, ст.203 ч.1, ст. 215,236 ЦК
України, а тому даний договір слід визнати недійсним з моменту укладення.

Проте, при укладенні договору оренди від 15.10.1995 р. суд не вбачає
порушень вимог ст. 169 ЦК
УРСР в редакції 1963 р. та ст. 533 ЦК
України, оскільки, грошові зобов"язання в договорі зазначені у
національній валюті. (а.с. 7)

Крім того, відповідно до п. 17 Методики розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів
України за № 786 від 04.10.1995 р., у разі коли орендодавцем майна є Фонд
державного майна його регіональні відділення чи представництва, орендна плата
спрямовується за нерухоме майно державних підприємств, організацій - 70 %
орендної плати до державного бюджету, 30 % державному підприємству організації,
на балансі яких перебуває це майно.

Однак, судом встановлено, що при фактичному користуванні ОСОБА_2 спірним
приміщенням кошти від надання даного майна в оренду до бюджету не надходили, що
підтвердили сторони в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 фактично займає приміщення на
першому поверсі келії монастиря бернардинів по АДРЕСА_1 загальною площею
близько 60 кв. м. із них самовільно зайнятої - 43,5 кв.м. ( 4-7 - 8,6 кв.м.,
4-2- 9,1 кв.м., 4-3 - 23.1 кв.м., 4-4 - 5 кв.м., 4-5 - 1,5 кв.м., 4-6 -1,7
кв.м.), що не спростував останній в судовому засіданні.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що первісний позов слід
задовольнити та визнати недійсним з моменту укладення 15.10.1995 р. та
пролонгований до 2010 року між Волинською духовною семінарією та ОСОБА_2
договір оренди частини приміщення пам"ятки культурної спадщини - келії
монастиря бернардинів по АДРЕСА_1 Волинської області.

Також, слід зобов'язати ОСОБА_2 звільнити займану ним частину приміщення
пам"ятки архітектури національного значення - келії монастиря бернардинів
по АДРЕСА_1 Волинської області, площею близько 60 кв.м..

В задоволенні
зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю вимог. Оскільки, відсутні
жодні підстави щодо зобов"янання Регіонального відділення фонду
державного  майна України  у
Волинській  області  та Державної
служби  з  питань

національної        культурної        спадщини змінювати   умови
договору   оренди   від 15.10.1995 нежилого приміщення.

Керуючись,ст.ст.
10,11,57,58,59,60,88,208,209,210,212,213,214,215ЦПКУкраїни;ст.ст.48, 59, 83 ЦК УРСР в редакції
1963 року; ст.ст. 203 ч.1, 215,216, 236 ЦК
України, ст. 5 Закону України "Про
оренду державного та комунального майна", ст. 4, п. 30 ст. 6 Закону
України "Про управління об"єктами державної власності", суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов
задовольнити.

Визнати недійсним укладений 15.10.1995 р. та пролонгований до 2010 р. між
Волинською духовною семінарією та ОСОБА_2 договір оренди частини приміщення
пам"ятки культурної спадщини - келії монастиря бернардинів по АДРЕСА_1
площею 16, 5 кв.м.

Зобов"язати ОСОБА_2 звільнити займану ним частину приміщення
пам"ятки архітектури національного значення - келії монастиря бернардинів
по АДРЕСА_1, площею близько 60 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2, Волинської духовної семінарії в користь держави суму в
розмірі - 51 ( п»ятдесят однієї ) грн. судового збору по 25 ( двадцять п»ять)
грн. 50 коп. з кожного та суму в розмірі - ЗО (тридцять) грн. по 15 грн. з
кожного витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Регіонального відділення Фонду
державного майна України у Волинській області, Державної служби з питань
національної культурної спадщини, Волинської єпархії Київського патріархату
Української православної церкви про приведення існуючого договору у
відповідність з чинним законодавством, шляхом укладення нового договору
-відмовити.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на дане рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після
подання заяви про оскарження рішення суду.