Справа № 22ц-6298,   2007р                            Головуючий 1
інстанції Блохін А.А.
Доповідач Курило В.П.
УХВАЛА

Іменем України

07      серпня 2007 року Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого
судді Курило В.П.

суддів Саніковой
О.С. ,  Шамрило Л.Г. при секретарі   Степаненко В.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою і доповненням до неї ОСОБА_1,  а
також заяву ОСОБА_2-представника
позивача,  який приєднався до апеляційної
скарги,  на рішення Центрально-Міського
районного суду м.  Горлівки Донецької
області від 04 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в Центрально-Міському районі м.  Горлівки Донецької області про відшкодування
моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

В       апеляційний суд Донецької
області надійшла апеляційна скарга і доповнення до

неї ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного

суду м.  Горлівки Донецької області
від 04 червня 2007 року,  яким в
задоволенні позову

відмовлено. До вказаної апеляційної скарги приєднався представник позивача
ОСОБА_2

В
апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати і постановити нове.
Посилається на те,  що при вирішенні
справи судом неповно з'ясовані обставини по справі,  порушені та неправильно застосовані норми
матеріального права,  рішення суперечить
вимогам Конституції України. Суд невірно застосував Закон України «Про
Державний бюджет на 2007 рік»,  оскільки
спірні правовідносини між ним і відповідачем виникли ще до набрання чинності
вказаного закону. Вважає,  що має право
на відшкодування моральної шкоди. Також доповнив свою апеляційну скаргу
посиланнями на порушення судом першої інстанції процесуального права при
постановленні оскаржуваного рішення. До апеляційної скарги позивача приєднався
його представник ОСОБА_2,  який підтримав
вимоги ОСОБА_1

Судом
першої інстанції встановлено,  що позивач
з грудня 1992 року по теперішній час працює на підприємствах вугільної
промисловості. Під час роботи в тяжких небезпечних умовах при виконанні ним
своїх трудових обов»язків 04 листопада 2006 року з ним трапився нещасний
випадок,  в результаті якого він отримав
травму пальця лівої руки. Висновком МСЕК від 24 січня 2007 року йому була
встановлена стійка втрата працездатності 10% по зазначеному трудовому каліцтву
безстроково.

Але
право позивача на відшкодування моральної шкоди,  заподіяної ушкодженням здоров"я
законодавством не передбачено,  тому в
задоволені позовних вимог позивачеві відмовлено.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,  пояснення сторін,  дослідивши

матеріали справи і доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що скарга

задоволенню не підлягає.

Відповідно
до  ст.
21 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності",  а також з врахуванням рішення Конституційного
Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування від нещасного випадку зобов'язаний в
порядку,  встановленому законом,  сплатити грошову суму за моральну шкоду при
наявності факту такої шкоди.

Розглядаючи
справу,  суд повно,  всебічно і об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін і дійшов правильного висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Відповідно
до ч. 27  ст.  77 Розділу 6 „Особливі положення" Закону
України „Про Державний бюджет України на 2006 рік",  з метою приведення окремих норм законів у
відповідність з цим Законом,  зупинено на
2006 рік дію абзацу четвертого статті 1 ( в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і ч.1енам їх сімей),
підпункту „є" пункту 1 частини першої статті 21,  частини третьої статті 28 та частини третьої
статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності". Також відповідно до ч. 22
ст.  71 Розділу 6 „Особливі
положення „Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік",  який набрав чинності з 01 січня 2007 року
вказана норма закону зупинена і на 2007 рік. Дія цих положень застосовується до
правовідносин,  які виникли після 01
січня 2006 року,  тобто до страхових
випадків,  які мали місце з 01 січня 2006
року.

Згідно
зі  ст.
58 Конституції України,  закони та
інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

За таких
умов доводи позивача про те,  що при
вирішенні справи судом неповно з'ясовані обставини по справі є безпідставними.

Також
судом не приймаються посилання апелянта на те,
що вимоги Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» суперечать
Конституції України,  оскільки у Рішенні
Конституційного Суду України № N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29,  36,
частини другої статті 56,  частини
другої статті 62,  частини першої статті
66,  пунктів 7,  9,
12,  13,  14,
23,  29,  30,
39,  41,  43,
44,  45,  46 статті 71,
статей 98,  101,  103,
111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік",  питання про неконституційність
ч. 22  ст.  71 Розділу 6 „Особливі положення „Закону
України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" яким зупинено на 2007
рік дію абзацу четвертого статті 1 ( в частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і ч.1енам їх сімей),
підпункту „є" пункту 1 частини першої статті 21,  частини третьої статті 28 та частини третьої
статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності" не
вирішувалось.

За таких
умов суд першої інстанції зробив правильний висновок про необґрунтованість
вимог позивача на законі і правильно відмовив у їх задоволенні.

Рішення
суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не має. Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства,  що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
304, 307, 308, 314 ЦПК України,  апеляційний
суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу і доповнення до неї ОСОБА_1,  а
також заяву ОСОБА_2,  який приєднався до апеляційної скарги,  відхилити. Рішення Центрально-Міського,  районного суду м.  Горлівки Донецької області від 04 червня
2007року залишити без зміни.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно,  але вона може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ухвалою суду
апеляційної інстанції законної сили.