РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

04
жовтня 2007 року                                                                                            м,
Ужгород

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

в складі:
головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів :
Леска В.В., Собослой
Г.Г. при секретарі: Боклах Г.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 10 листопада 2005
року по справі за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди завданої злочином ,-

встановила:

У серпні 2005 року ОСОБА_1. і ОСОБА_2. звернулись у суд з
вищенаведеним позовом з посиланням на те, що в середині грудня 2004 року з
хуліганських спонукань, проявляючи винятковий цинізм виражався у присутності
неповнолітніх дітей нецензурними словами та оголяв свій статевий орган.
Постановою Тячівського районного суду від 04.08.2005 року кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_3. за статтями 246, 296 КК України закрито на підставі ЗУ "Про амністію".
Протиправними діями ОСОБА_3. заподіяно ОСОБА_1. і ОСОБА_2. моральні страждання
і переживання з приводу нецензурних образ, приниженням людської гідності та
відчуттям огиди й ганьби у зв'язку з оголенням статевого органу в присутності
малолітніх дітей. Виходячи з наведеного моральну шкоду оцінили у розмірі по
3000 гривень, кожним. Зважуючи на наведене і просили суд першої інстанції
задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Тячівського районного суду від 10 листопада 2005 року позовні
вимоги задоволено частково.

Заперечуючи зазначене рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3. подав
апеляційну скаргу в якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно
скасування даного рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий
розгляд. Мотивує її тим, що дане рішення суду постановлено з порушенням норм
процесуального права та при неправильному застосуванні вимог матеріального
права.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1. заперечила доводи
апеляційної скарги та просила апеляційну інстанцію відмовити в її задоволенні,
оскільки апелянт матеріально забезпечений і спроможний відшкодувати заподіяну
моральну шкоду .

Апелянт ОСОБА_3.
повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони, яка бере участь у
справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Закарпатської області дійшла висновку, що дана скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

В світлі вимог статей 11, 60 ЦПК України - суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами
та іншими особами, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Рішення суду першої інстанції підлягає - зміні в частині відшкодування
моральної шкоди з ухваленням нового рішення, оскільки суд першої інстанції
дійшов висновку, який не відповідає обставинам справи.

Як вбачається з п.1 ч.2 і абзацу 2 ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких зазнала фізична особа у зв'язку з ушкодженням здоров'я.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які
мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Справа № 22Ц-1433/07

Виходячи з цього, доведеним фактом є те, що в середині
грудня 2004 року ОСОБА_3. з хуліганських спонукань, проявляючи винятковий
цинізм виражався у присутності неповнолітніх дітей позивачів нецензурними
словами та оголяв свій статевий орган.

Матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_3. є особою
перестарілого віку, 1934 р.н., має захворювання очей і в зв'язку з цим зір у
нього поганий та потребує постійного лікування або хірургічного втручання.
Матеріальний стан його утруднений, оскільки ніде не працює і не має іншого
доходу, окрім пенсії.

А звідси, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди,
колегія суддів зважує на характер даного правопорушення, глибину душевних
страждань, небажання апелянта в добровільному порядку відшкодувати спричинену
моральну шкоду, наявність реальної можливості відшкодування моральної шкоди з
огляду на матеріальне становище та виходячи із засад розумності, виваженості та
справедливості і визначила таке відшкодування у розмірі суми по 500 грн.
кожному позивачу, тобто частково задовольнивши дані вимоги позивачів.

Твердження апелянта про те, що його не повідомлялося про час та місце
судового засідання не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів, оскільки
таке суперечить матеріалам справи так-як ОСОБА_3. вручались судові повістки,
однак він відмовлявся їх отримувати /а.с. 10-11, 14, 17 і 22/.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції не є законним у
цілому, а це у відповідності до вимог п. З ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою
для зміни рішення суду першої інстанції по суті справи не передаючи її на новий
розгляд, задовольнивши вимоги апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і
319 ЦПК України та статтями 23 і 1167 ЦК
України, апеляційний суд -,

рішив:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_3 - задовольнити частково .

Рішення Тячівського районного суду від 10 листопада 2005 - змінити та
ухвалити нове рішення в частині відшкодування моральної шкоди .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відшкодування моральної
шкоди по 500 ( п'ятсот ) гривень .

У решті рішення
суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
та може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної