Справа №22 - 2081/2007 р.               Головуюча
1-й інстанції: Черепкова Н.П.
2                                       Суддя-доповідач
апеляційного суду: Галущенко О.І.
місяця,  07 дня      Судова колегія судової палати в
справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючої:                       Галущенка О.І.
суддів:                                Колосовського
при секретарі:     Фірсовій Т.В.
відкритому судовому засіданні   в
м.  Миколаєві цивільну справу за
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від
07.08.2007 p.,  постановлене за
до ВАТ «МОПАС» про зміну формулювання підстав звільнення з роботи,  стягнення заборгованості по заробітній
платі,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку,  вихідної допомоги,  компенсації відпустки та відшкодування
р. ОСОБА_1. звернувся з позовом до ВАТ «МОПАС» про зміну формулювання підстав
звільнення з роботи,  стягнення
заборгованності по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки розрахунку,  вихідної допомоги,  компенсації відпустки та відшкодування
зазначав,  що 12.04.2007 р. він подав
заяву начальнику Первомайського автовокзалу,
який є структурним підрозділом ВАТ "МОПАС" про звільнення з
роботи за власним бажанням з 14.04.2007 р. з підстав,  передбачених ч.3  ст.  38
відмовився прийняти заяву,  після чого
він направив її безпосередньо до ВАТ "МОПАС".
р. він отримав листа з повідомленням про звільнення з 17.04.2007 р. за прогули
з підстав,  передбачених п.4  ст.  40
на відсутність прогулів та незаконність звільнення з таких підстав,  позивач просив про задоволення позову.
Рішенням
Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.08.2007 р.
постановлено про відмову у задоволенні позову.

В
апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення,  і ухвалення нового про задоволення позовних
вимог,  вважаючи,  що звільнення здійснено незаконно,   а суд цих обставин не врахував.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні позову,
суд виходив з того,  що позивач
скоїв прогули без поважних причин,  а
звільнення його з цих підстав здійснено з дотриманням вимог трудового
законодавства.

Але з
такими висновками суду погодитись неможливо,
оскільки вони не відповідають вимогам закону та дійсним обставинам
справи.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що позивач працював у відповідача перонним
контролером Первомайського автовокзалу.

12.04.2006
p. він подав заяву про звільнення його з 14.04.2006 р. в зв'язку з
невиконанням роботодавцем вимог трудового законодавства,  щодо своєчасної виплати заробітної плати та
надання відпустки у зручний час,  як
особі,  що одна виховує сина віком до 14
років.( а.с.  4-5)

Зазначена заява
отримана роботодавцем 23.04.2006 р. (а.с-6)

18 та 19 квітня 2007 р. працівниками адміністрації роботодавця

складено акти про відсутність ОСОБА_1. на робочому місці,  а 27.06.2007 р.

видано наказ про звільнення за прогули,
скоєні 18 та 19 квітня 2007 p.,  з підстав,

передбачених п.4  ст.  40 КЗпП України.        ...

Згідно з
вимогами зазначеної норми,  роботодавець
вправі розірвати трудовий договір з працівником,  який допустив прогул,  тобто,
без поважних причин був відсутнім на роботі протягом трьох годин.

Скоєння
прогулу є дисциплінарним проступком,  а
тому відповідно до положень  ст.   ст.
147,  148 КЗпП України,  застосування дисциплінарного стягнення у
вигляді звільнення,  обмежується строком
в один місяць з дня виявлення проступку.

Суд не
врахував цих вимог закону і не звернув уваги на те,  що позивач з 17 по 25 квітня 2007 р.
перебував на лікуванні у Первомайській міській поліклініці (а.с.  49, 68).

Оцінюючи
доводи відповідача стосовно дотримання процедури звільнення,  суд не дав належної оцінки також і тому
факту,  що звільнення позивача здійснено
після спливу місячного терміну з дня скоєння прогулів.

В
матеріалах справи містяться докази того,
що роботодавець систематично,  в
порушення вимог  ст.  115 КЗпП України,  затримував виплату заробітної плати та не
прийняв рішення і не надав відповіді позивачу на його заяву стосовно надання
відпустки у зручний час,  як особі,  яка одна виховує сина віком до 14 років.

Відсутність
такої оцінки свідчить про неповне з'ясування судом обставин справи та
невідповідність його висновків обставинам справи та неправильне застосування
норми матеріального права.

Встановлене,  згідно з приписами п. п. 1,  3,
4  ст.  309 ЦПК України,  є підставою для скасування рішення місцевого
суду та ухвалення нового.

Постановлюючи
нове рішення,  судова колегія виходить з
таких установлених фактів та обставин.

Позивач працював
у відповідача перонним контролером.

12.04.2006
р. він подав заяву про звільнення з 14.04.2006 p.,
оскільки роботодавець систематично,  в порушення вимог  ст.
115 КЗпП України,  затримував
виплату заробітної плати.

Зазначені
порушення роботодавцем трудових прав робітника є підставою для розірвання
трудового договору за ініціативою працівника,
на підставі ч.3  ст.  38 КЗпП України,  в строк,
який він зазначив у заяві,  без
відробітки двотижневого терміну.

В то же
час,  звільнення позивача без дотримання
місячного терміну застосування дисциплінарного стягнення та без врахування
поважності причин,  з яких робітник був
відсутній на роботі,  а саме; перебування
на лікуванні у медичному закладі,  слід
визнати незаконним.

Зазначені
порушення трудових прав позивача призвели до моральних страждань та завдали
йому моральної шкоди,  яка має бути
відшкодована роботодавцем на підставі
ст.  237-1 КЗпП України.

Встановлене,  на думку судової колегії є підставою для
часткового задоволення позову та зміни формулювання підстав звільнення з п.4 ч.
1  ст.
40 КЗпП України на ч.3  ст.  38 КЗпП України.

Крім
того,  підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки
розрахунку у розмірі 282 грн. 60 коп.; компенсації за невикористану відпустку у
розмірі 328 грн. 60 коп.,  оскільки
остання ним фактично не отримана; вихідної допомоги на підставі  ст.  44
КЗпП України,  у розмірі тримісячного
середнього заробітку,  що складає 1315
грн. 50 коп.; та моральної шкоди у розмірі 100 грн.,  оскільки саме такий розмір,  на думку судової колегії,  є достатньою компенсацією його моральних
страждань.

.- Що
стосується заборгованості по заробітній платі,
то підстав для її стягнення немає,
оскільки позивач на надав достатніх доказів існування цього боргу на час
його звільнення.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  316   ЦПК України,    судова колегія

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення
Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.08.2007 р. -
скасувати.

Постановити нове
рішення.

Позовні вимоги
ОСОБА_1. задовольнити частково.

Змінити
формулювання підстав його звільнення з посади перонного контролера
Первомайського автовокзалу ВАТ "Мопас" з п. 4  ст.  40
КЗпП України на   ч.3  ст.  38
КЗпП України,  (за власним бажанням).

Зобов'язати
ВАТ "Мопас" внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1.

Стягнути
з ВАТ "МОПАС" на користь ОСОБА_1 в рахунок середнього заробітку за
час затримки розрахунку -282 грн. 60 коп.; компенсації за невикористану
відпустку - 328 грн. 60 коп.; вихідної допомоги -1315 грн. 50 коп. та моральної
шкоди у розмірі 100 грн.,  а всього
стягнути-2026 грн. 70 коп. та окремо в доход держави 51 грн. судового збору і
витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30 грн.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення,  але з цього часу на протязі двох місяців може
бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.