УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31
жовтня 2007р.                                                                                                    м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у
складі:

Головуючого:                    Градовського Ю.М.

суддів:                                Артеменко І.А.

Суворова В.О.

при
секретарі:                    Ксендзюк
І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ДП „Санаторій „Красні Зорі",  Одеській міськради,  треті особи: ОДП ЗАТ
„Укрпрофоздоровниця",  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання права користування
житловим будинком на умовах найму,  за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні підсобними приміщеннями та звільнення приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У червні
2005 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ДП „Санаторій „Красні
Зорі",  Одеській міськради,  треті особи: ОДП ЗАТ
„Укрпрофоздоровниця",  ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права користування житловим будинком на умовах найму.

В
обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те,  що з 1977року за згодою керівництва ОДП
„Укрпрофоздоровниця" постійно проживає у самостійному житловому будинку на
земельній ділянці АДРЕСА_1,  тому
вважає,  що у неї виникло право
користування цим будинком на умовах найму.

До суду
із зустрічним позовом звернулись ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні підсобними
приміщеннями та звільнення приміщення.

В
обґрунтування своїх вимог позивачі по зустрічному позову посилаються на
те,  що їм на підставі договору дарування
належить будівля невиробничого призначення АДРЕСА_1. Відповідачка по
зустрічному позову ОСОБА_1 до придбання ними даної власності користувалася
даним підсобним приміщенням з дозволу попередніх власників. Але в даний час
вона відмовляється звільнити підсобне приміщення,  чим чинить перешкоду в проведені
реконструкції та користуванні спірним приміщенням.

Справа №
22ц-3900/2007                                                    Категорія
ЦП: 5

Головуючий у
інстанції: Шенцева О.П.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

Рішенням
Приморського районного суду м.  Одеси від
14 червня 2007 року у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Зустрічний
позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволений.

Зобов'язано
ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користуванні та розпорядженні
підсобним приміщенням під літ. «Г»,
розташованим: АДРЕСА_1.

Зобов'язано
ОСОБА_1 звільнити підсобне приміщення під літ.'Т",  розташоване: АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,  ухвалити по справі нове рішення,  яким визнати за нею право користування на
умовах найму жилим будинком на земельній ділянці АДРЕСА_1,  позначеним на схемі під літ. „Г" та
зобов'язати ДП „Санаторій „Красні Зорі" прийняти на баланс зазначений
жилий будинок,  посилаючись на порушення
норм права.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши доповідь
судді доповідача,  доводи апеляційної
скарги,  пояснення на неї,  перевіривши законність та обгрунтованність
заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає необхідним скаргу
відхилити,  рішення залишити без зміни.

За
правилами  ст. 308ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того,  що приміщення в якому з 1977р. проживала
позивачка є нежилим приміщенням,  за
договорами дарування від 30 серпня 2002р. (а.с. 6) та від 26 вересня 2002р.
(ас. 5),  від 26 серпня 2003р. (а.с. 7)
належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Згідно рішення Одеської міської ради №2323-ХХІУ
від 4 лютого 2002р. ОСОБА_2,  ОСОБА_3. затверджений проект відведення,  передачі у спільну сумісну власність та в
оренду,  терміном на 50 років земельну
ділянку площею 0, 1143га АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель (а.с. 88). Таким чином ОСОБА_2,  ОСОБА_3 на відповідних правових підставах
набули права власності на спірну нежилу споруду та земельну ділянку. Оскільки
ОСОБА_1 не має право на укладання договору найму спірного нежилого приміщення
за вищевказаною адресою,  однак
перешкоджає власникам у володінні,
користуванні та розпорядженні будівлею та земельною ділянкою,  суд вважав необхідним у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити,  зустрічний
позов ОСОБА_2,  ОСОБА_3 задовольнити.

Вирішуючи
спір по суті,  судова колегія вважає,  що суд першої інстанції повно та об'єктивно
дослідив матеріали справи,  надані
сторонами докази,  правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Так
судом встановлено,  підтверджено
матеріалами і не спростовується сторонами,
що з 1977р. з дозволу керівництва санаторію „Червоні зорі" ОСОБА_1
проживала в приміщенні визначеному під літ.'Т" АДРЕСА_1. За проживання
ОСОБА_1 сплачувала комунальні послуги,
про що в матеріалах справи є лист керівництва санаторію №10 від 1 лютого
2006р. (а.с. 191). Однак з наданих доказів вбачається,  що зазначене спірне приміщення є
нежилим,  відповідних документів,  які дають право на вселення і проживання
санаторій ОСОБА_1 не видавав.

За
правилами  ст. 63 ЖК України,  предметом договору найму жилого приміщення в
будинках  державного  і
громадського  житлового  фонду
є  окрема квартира  або
інше

Справа №
22ц-3900/2007                                                    Категорія
ЦП: 5

Головуючий у
інстанції: Шенцева О.П.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

ізольоване жиле
приміщення,  що складається з однієї чи
кількох кімнат,  а також одноквартирний
жилий будинок.

Як
визначено в  ст. 58ЖК України,  ордер на жиле приміщення є єдиною підставою
для вселення в надане жиле приміщення.

Враховуючи,  що приміщення в якому проживала ОСОБА_1
визначено як нежиле,  ордер санаторій на
вселення та проживання позивачці не видавав,
суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність правових підстав
для задоволення вимог ОСОБА_1

За
договорами дарування від 30 серпня 2002р. (а.с. 6),  від 26 вересня 2002р. (ас. 5),  від 26 серпня 2003р. (а.с. 7) спірне нежиле
приміщення належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Маючи намір розпорядитись вказаним
приміщенням на свій розсуд,  вони
звернулись до Одеської міської ради про передачу у користування відповідної
земельної ділянки та надання дозволу на реконструкцію приміщення
літ'Т",  розташованого АДРЕСА_1.
Рішенням Одеської міської ради №2323-ХХІУ від 4 лютого 2002р. ОСОБА_2,  ОСОБА_3. затверджений проект відведення,  передачі у спільну сумісну власність та в
оренду,  терміном на 50 років земельну
ділянку площею 0, 1143га АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель (а.с. 88) та розпорядженням Приморської
районної адміністрації №2288 від 25 вересня 2003р. (а.с. 115) власникам
нежилого приміщення наданий дозвіл на реконструкцію спірного нежилого
приміщення,  за вищевказаною адресою.

Таким
чином ОСОБА_2,  ОСОБА_3 на відповідних правових підставах набули права
власності на спірну нежилу споруду та земельну ділянку.

Однак
ОСОБА_1,  вважаючи,  що має право на проживання та укладення
договору найму,  перешкоджає власникам у
володінні,  користуванні та розпорядженні
нежилою спорудою та земельною ділянкою.

За
правилами  ст. 39ЩК України,  власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки
ОСОБА_1 перешкоджає власнику нежилої будівлі та земельної ділянки
володіти,  користуватися та
розпоряджатися власністю суд вважав,  що
права власника порушуються,  а тому
дійшов до висновку про задоволення зустрічного позову.

За таких
обставин,  судова колегія вважає,  що суд першої інстанції правильно дійшов до
висновку про те,  що ОСОБА_1 не має
правових підстав для укладання договору найму та проживанню в нежилому
приміщені,  однак проживаючи у ньому чим
порушує права власника.

В
доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення норм права. На
думку судової колегії,  викладені у
скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи по суті.

При
таких обставинах,  колегія суддів
вважає,  що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні обставини по справі,  рішення суду відповідає вимогам  ст.
ст. 213, 215ЦПК України,  а тому
не вбачає підстав для його скасування.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст. 308, 315ЦПК України,  колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2007р. залишити без зміни.

Справа №
22ц-3900/2007                                                    Категорія
ЦП: 5

Головуючий у
інстанції: Шенцева О.П.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту проголошення,  однак може бути оскаржена у касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.

Справа №
22ц-3900/2007                                                    Категорія
ЦП: 5

Головуючий у
інстанції: Шенцева О.П. .

Доповідач:
Градовський Ю.М.