Справа №22 ц- 648 - 2007р.                                   Головуючий у І
інстанції   СорокаГ.П.
- 32                                                                                   Доповідач
УХВАЛА

Іменем      України

14 серпня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах   Апеляційного суду Донецькоі області в
складі:

Головуючого
Ігнатоля Т.Г.

Суддів Кучерявої
В.Ф.,  Кочегарової Л.М.

з участю
секретаря лепеха А.С.  розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до
ОСОБА_4,  неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6
про визнання такими,  що втратили право
користування жилим приміщенням і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2
частку квартири,  визначення порядку користування
жилим приміщенням за апеляційними скаргами ОСОБА_1,  ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду
м. Маріуполя від 22 травня 2007 року, -

встановила:

Рішенням
Жовтневого районного суду М. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2007
року ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
діючій в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до
ОСОБА_4,  ОСОБА_6 про визнання такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням у АДРЕСА_1 відмовлено.

Позов
ОСОБА_7 задоволений частково. Визнане за нею право власності на 12 частину
АДРЕСА_1.

Визначений
порядок користування спірною квартирою без зміни часток у спільній власності.
Виділено у користування ОСОБА_4 жила кімната площею 10, 5 кв.м. ,  а у користування ОСОБА_1  жила кімната площею17, 2 кв.м. ,  інші приміщення квартири залишені у їх
спільному користуванні.

В задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_4відмовлено.

Стягнуто
з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_4 на відшкодування витрат на правову
допомогу 1500 грв.,  за проведення
експертизи 500 грв,  по оплаті судового
збору 76, 50 грв,  інформаційно -
технічного забезпечення розгляду справи -30 грв, а всього 2106 грв,  і на користь держави судовий збір в розмірі
590 грв. 45 коп.

В
апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1  та ОСОБА_2 просять рішення
суду в частині відмови у задоволенні його позову про визнання ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6
такими,  що втратили право користування
квартирою скасувати і постановити нове рішення про задоволення його позовних
вимог і про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання за нею права
власності на 12 частину квартири і визначення порядку користування
квартирою,  посилаючись на те,  що судом

порушені
норми матеріального права,  до уваги
прийняті доводи тільки ОСОБА_8 і її свідків.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення позивачів ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2і їх представника ОСОБА_9,  які підтримали доводи апеляційної
скарги,  заперечення відповідачки ОСОБА_4
і її представника ОСОБА_10,  які просили
відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1  і ОСОБА_2,
перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи
справу,  суд прийшов до висновку,  що спірна квартира є спільною сумісною
власністю ОСОБА_1  і ОСОБА_4,
оскільки придбана у період їх зареєстрованого шлюбу за спільні кошти,  а тому вони мають рівне право власності на
зазначену квартиру - по 12 частині кожний. У зв"язку з цим ОСОБА_4,
як власник частки спірної квартири,  не може бути визнана такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням по причині непроживання у квартирі понад встановлений законом
строк.

Колегія
суддів вважає,  що такий висновок суду
відповідає фактичним обставинам справи і вимогам закону.

В
рішенні повно відображені обставини,  що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними,  відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно
до  ст. 60 Сімейного Кодексу України
майно,  набуте подружжям за час
шлюбу,  належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності незалежно від того,  що один з них не мав з поважної причини (
навчання,  ведення домашнього
господарства,  догляд за дітьми,  хвороба,
тощо) самостійного заробітку.

У
відповідності з вимогами ,  які містяться
у  ст. 63,  66 цього Кодексу дружина та чоловік мають
рівні права володіння,  користування і
розпорядження майном,  що належить їм на
праві спільної сумісної власності,  якщо
інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно
зі  ст. 70 даного Кодексу у разі поділу
майна,  що є об"єктом спільної
сумісної власності подружжя,  частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи,  що 19.06.1999 року був зареєстрований шлюб
між ОСОБА_1  і ОСОБА_4,
який розірвано 18.06.2004 року.

07.06.2000
року на підставі договору купівлі - продажу,
посвідченого Першою Маріупольською нотаріальною конторою,  ОСОБА_1  Придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 і 25.06.2000 року
вселився у квартиру з дружиною Дюкаревою і її сином від першого шлюбу
ОСОБА_5,  що підтверджено копією договору
купівлі - продажу і особистим рахунком на спірну квартиру.

З
пояснень сторін вбачається,  що в
середині 2003 року сімейні відносини між ними погіршились і у лютому 2004 року
ОСОБА_4 з сином виселилася з квартири,
створила нову сім"ю і проживає за іншою адресою. 10.10.2004 року
вона народила доньку ОСОБА_11 і зареєструвала її у спірній квартирі.

З
1.10.2004 року у спірній квартирі ОСОБА_1  проживає з своєю другою дружиною ОСОБА_2 і з донькою
ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія
суддів вважає,  що суд першої
інстанції,  розглядаючи справу,  повно,
всебічно і об"єктивно перевірив доводи сторін,  встановленим фактам і доказам дав правильну
оцінку і прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення зустрічного позову
ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на 12 частину квартири у
відповідності зі  ст.  ст. 60, 70 Сімейного Кодексу України,  визначення порядку користування
квартирою,  яка є їх спільною власністю і
про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

про
визнання ОСОБА_4   з дітьми такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням у квартирі.

Доводи
позивачів про те,  що квартира придбана
за кошти,  належні ОСОБА_1  у сумі 3600 доларів США,
які йому подарувала бабка ОСОБА_12,  а тому
квартира є його приватною власністю,
обґрунтовано не прийняті судом до уваги,
оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження цього факту.

Посилання
позивача при розгляді апеляційної скарги на рішення Володарського районного
суду Донецької області від 25 червня 2007 року про визнання дійсним договору
дарування валютних цінностей в сумі 3600 грв.,
укладеного між ОСОБА_12
і ОСОБА_1  30.01.2000 року,  не може бути прийняте до уваги,  оскільки воно постановлене після прийняття
судом першої інстанції рішення по справі.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду.

Оскільки
рішення суду першої інстанції постановлене у відповідності з нормами
матеріального і процесуального права ,
підстав для його скасування у відповідності зі  ст. 309 ЦПК України немає.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  303, 307, 308,  313-314 ЦПК України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду М. Маріуполя від 22 травня 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двох місяців з моменту набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.