УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

26 листопада 2007 року                                                                                                  м. Донецьк

Колегія суддів Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової Н.С., Шевченко В.Ю., Осипчук
О.В.,

розглянувши в
попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними доручення, договорів купівлі -продажу квартир та виселення, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2005р. та
ухвалу    Апеляційного суду м. Києва від
19 вересня 2005р.,

встановила:

У червні 2002р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів про
визнання недійсними договорів купівлі - продажу квартир та виселення та з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,
завданої злочином.

Зазначала, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 4 червня 2002р. ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 143 КК України (1960р.). В результаті злочинних дій, за
які і було засуджено ОСОБА_5, остання отримала від позивачки
нотаріально посвідчене доручення

Справа №33-ц - 2418 кс/ 2007р.                                                             Категорія
ЦП 26

Головуючий у першій інстанції
Хоменко О.Л. Доповідач Краснощокова Н.С.

2

на право розпоряджатися усім її майном. З
використанням цього доручення ОСОБА_5 З листопада 1997р. та 5 листопада
1997р. уклала із своїм колишнім чоловіком ОСОБА_6 договори купівлі - продажу
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1, що належали позивачці на праві власності. В
подальшому ОСОБА_6 продав вказані квартири, так 16.12.1997р. він продав АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_2, а
6.06.1998р. продав АДРЕСА_1 відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Оскільки вироком
суду встановлено, що ОСОБА_5 заволоділа її майном
шляхом обману та зловживання довірою, позивачка просила визнати зазначені угоди
недійсними та виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із спірних квартир, а також стягнути з ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочинними діями, 50
000 грн.

Доповнивши
вимоги, позивачка просила також визнати недійсним доручення на право управління та розпорядження її майном, видане на ім'я
ОСОБА_4 22 жовтня 1997р.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2005р. позов задоволено частково. Визнано недійсним доручення,
видане ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_4 на право
розпорядження майном, посвідчене 22.10.1997р., визнано недійсними оспорювані
договори купівлі - продажу квартир, сторони приведено у попередній стан. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 154 656 грн. 25 коп., з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях
164 125 грн., з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
138 445 грн. Виселено ОСОБА_2 разом з членами її
сім'ї з АДРЕСА_1, виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з АДРЕСА_1. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2005р. апеляційну скаргу
ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2005р.
залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять

скасувати ухвалені у справі рішення та ухвалити нове
рішення або направити

справу   на  новий
розгляд,      посилаються   на
порушення судами      вимог

матеріального і процесуального
права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

3

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги їх висновків не спростовують.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судових рішень.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні
касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4    відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2005р. та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2005р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.