Справа № 22 ц-784-2007р.                                     Головуючий у І
інстанції Попова С.  А.
Категорія   - 13                                                                                 Доповідач
року    колегія суддів судової палати у
цивільних справах   Апеляційного суду
Донецькоі області в складі:
суддів
Кочегарової Л.М. ,  Козлова О.М.
секретаря Лепеха А.С.  розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до суду і визнання недійсним
договору дарування жилого будинку за апеляційною скаргою позивачки на рішення
Орджонікідзевського районного суду М. Маріуполя від 3 липня 2007 року, -
вересні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування жилого будинку по АДРЕСА_1,  посилаючись на те,  що договір дарування між нею і відповідачем 6
червня 2002 року укладений внаслідок помилки,
оскільки наміру дарувати будинок синові вона не мала. Просила поновити
їй строк для звернення до суду з позовом,
оскільки про те,  що вона у 2002
році уклала договір дарування їй стало відомо у березні 2006 року.
Рішенням
Орджонікідзевського районного суду М. Маріуполя Донецької області від 3 липня
2007 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення скасувати і постановити
нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі,  посилаючись на те,  що висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення позивачки
ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3,  які
підтримали доводи апеляційної скарги,
заперечення відповідача ОСОБА_2,
який просив відхилити апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Оскільки
правовідносини між сторонами виникли у 2002 році,  регулюються вони Цивільним Кодексом України
1963 року.

У
відповідності з вимогами  ст. 56 ч.1 ЦК України
угода,  укладена внаслідок помилки,  що має істотне значення ,  може бути визнана недійсною за позовом
сторони,  яка діяла під впливом помилки.

Якщо
така угода визнана недійсною,  то кожна
із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою,  а при неможливості повернення одержаного в
натурі - відшкодувати його вартість.

Відмовляючи
ОСОБА_1 у задоволенні позову,  суд
виходив з того,  що позивачка під час
укладення договору дарування діяла свідомо,
правильно   розуміла та

сприймала
суб"єкт,  предмет та інші істотні
умови договору дарування,  волевиявлення
її було вільним,  відповідало її
внутрішній волі,  обставин,  які б вплинули на її волевиявлення та у
зв"язку з якими угода могла бути неукладеною,  судом не встановлено.

Проте,  колегія суддів вважає,  що такі висновки не узгоджуються з
матеріалами справи і фактичними обставинами.

Як
вбачається з матеріалів справи,
позивачка була власницею жилого будинку по АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Четвертою маріупольською
державною нотаріальною конторою 24.01.1985 року реєстр № 318.

6 червня
2002 року між ОСОБА_1 і її сином ОСОБА_3 був укладений договір дарування
АДРЕСА_1,  який був посвідчений державним
нотаріусом Другої державної маріупольської нотаріальної контори Щербак Л.А.(
а.с.  30).

Позивачка
ОСОБА_1 не оспорювала,  що даний договір
підписаний нею в нотаріальній конторі.

Однак,  як вбачається з її пояснень в судовому
засіданні у суді першої інстанції,  вона
отримує невеличку пенсію,  страждає рядом
хронічних захворювань у зв"язку з чим влітку 2002 року звернулася до
відповідача з проханням надавати їй матеріальну допомогу. Останній погодився
надавати матеріальну допомогу продуктами,
грішми за умови,  що після її
смерті будинок залишиться йому. Будучи юридично неграмотною,  вона довірила синові оформлення всіх
документів для укладення договору довічного утримання. Відповідач добре
ставився до неї на той час,  надавав їй
допомогу і тому вона була впевнена в тому,
що укладає договір довічного утримання з сином,  за яким він буде її доглядати,  надавати по можливості матеріальну
допомогу,  а після її смерті будинок
достанеться йому. Після підписання договору відповідач забрав її проживати до
себе у с. Водяне Ново азовського району,
давав їй гроші на придбання продуктів ,
ліків. З кінця 2005- на початку 2006 років стосунки між нею і сином
погіршилися,  він перестав надавати
допомогу,  став погано до неї
відноситися. Вона змушена була проживати тимчасово у молодшого сина. У березні
2006 року під час сварки відповідач викинув її речі і став виганяти її з
будинку у с Водяне,  а коли вона заявила,  що повертається до свого будинку у м.  Маріуполь,
він повідомив,  що вона не хазяйка
будинку по вулиці АДРЕСА_1,  оскільки
подарувала його йому ще у 2002 році. Договір,
який вона підписала,  не
читала,  оскільки вона довіряла синові і
всі документи він утримував у себе . В результаті вона залишилася без
житла,  хоча такого наміру не мала і якби
знала,  що безоплатно,  передає відповідачу будинок,  а взамін нічого не отримує від нього,  вона ніколи б не підписала такий договір.

Однак,  суд не взяв їх до уваги. Посилання в рішенні
суду на те,  що позивачкою давалися
суперечливі,  непослідовні пояснення не
відповідають матеріалам справи.

З
пояснень свідків ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
встановлено,  що позивачка за
станом здоров"я та тяжкого матеріального становища потребувала у 2002 році
стороннього догляду,  матеріальної
допомоги і висловлювала намір залишити після смерті домоволодіння відповідачу
за те,  що він її догляне; відповідач
допомагав матері до 2005 року,  а навесні
2006 року вигнав її збуднику у с. Водяне ,
де вона проживала і заборонив проживати у спірному будинку; про те,  що вона уклала договір дарування у 2002 році
їй стало відомо у березні 2006 року (а.с. 80 -88).

Відповідачем
переконливих доказів на спростування зазначених позивачкою фактів не надано.

З
урахуванням викладеного,  колегія суддів
вважає,  що договір дарування був
підписаний позивачкою під впливом помилки стосовно наслідків даної угоди,  оскільки у зв"язку з віком та станом здоров"я
позивачка дійсно потребувала матеріальної допомоги

і
стороннього догляду,  наміру залишатися
без житла вона не мала,  а мала намір
залишити будинок відповідачу після своєї смерті у випадку належного за нею
догляду; строк позовної давності для звернення до суду за захистом права
власності на спірний будинок позивачкою пропущено з поважних причин.

Оскільки
судом першої інстанції зроблені висновки,
які не відповідають фактичним обставинам ,  що призвело до неправильного вирішення
справи,  рішення суду у відповідності
зі  ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з постановлениям
нового рішення про задоволення позову та визнання недійсним договору
дарування від 6 червня 2002 року .

Відповідно
до ч.1  ст. 88 ЦПК України стороні на
користь якої ухвалено рішення,  суд
присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати.

З
матеріалів справи вбачається ,  що
позивачкою сплачені при зверненні до суду судовий збір в розмірі 51 грв. та
витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30
грв.,  а всього 81 грв. Недоплата
судового збору становить 121, 37 грв,
які повинні бути достягнуті з відповідача на користь держави. (а.с.  2-3).

При
подачі апеляційної скарги позивачкою сплачено відповідно судовий збір-25, 50
грв. і витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи- 30
грв.(а.с.  127-128).

Керуючись ст .
ст. 303, 307, 309,  316 ЦПК України,  колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 3
липня 2007 року скасувати.

Поновити
ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду.

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати
недійсним договір дарування АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і посвідчений державним нотаріусом
Другої маріупольської державної нотаріальної контори   Щербак Л.А. 6 червня 2002 року ,  реєстровий номер 1-1146.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на жилий АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові .витрати при зверненні до суду з позовом в
розмір 81 грв. і витрати по оплаті судового збору і інформаційно - технічного
забезпечення розгляду справи в розмірі 85, 50 грв. при подачі апеляційної
скарги.

Достягнути
з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 121, 37 грв.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двох місяців з моменту набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги   безпосередньо
До суду касаційної інстанції.