Справа № 22ац- 598/07р                                   Головуючий у 1
інстанції Бєдєлєв C.I.
№ 39                                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02
серпня 2007р колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Донецької області в складі:

головуючого
Дяченка В.М.  Трушкова М. М. , Баркової
Л.Л. при секретарі Стрілецькій О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю „Форіца" про визнання незаконним наказу про звільнення,  поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Жовтневого районного суду м.  Маріуполя від 14 травня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Жовтневого районного суду м.  Маріуполя
від 14 травня 2007 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1  про визнання незаконним наказу про
звільнення,  поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і за час затримки виплати заробітної плати,  стягнення заборгованості по заробітній платі
та відшкодування моральної шкоди.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
рішення суду скасувати ,  а його позов
задовольнити,  посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення
представника позивача ОСОБА_2,  який
доводи скарги підтримав,  заперечення
представника відповідача ОСОБА_3 ,  яка
просила рішення суду залишити без зміни,
перевіривши законність і обгрунтованість рішення,  колегія суддів вважає,  що скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно
із положеннями статті 308 ЦПК України ,
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без
змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи
в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того,  що звільнення ОСОБА_1  проведено у відповідності з трудовим
законодавством і підстав для його поновлення немає.

З таким
висновком суду не можна не погодитися.

Відповідно
до п. 4  ст.  40 КЗпП
України трудовий договір,  укладений на
невизначений строк,  може бути розірваний
власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу / в тому числі
відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня/ без поважних
причин.

Судом
першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи,  що позивач був прийнятий на роботу на посаду
торговельного агента . Колективним договором і Правилами внутрішнього
розпорядку тривалість робочого дня була встановлена з 7, 00 до 15 , 00 годин.

30
жовтня 2006 року позивач на роботі о 7 год.
не з*явився ,  заявки в закріплених за
ним торговельних крапках не збирав і працівники крамниць змушені були
самостійно дзвонить на підприємство і робити заявки на продукцію по телефону.
На роботу він з*явився лише через тиждень і ніяких документів про поважність
причин відсутності на роботі не надав. Від дачі пояснень відмовився,  що підтверджується дослідженими в судовому
засіданні актами . Після отримання згоди на звільнення від ради трудового
колективу,  наказом від 03.11. 2006 року
був звільнений з роботи за прогули,  зап. 4  ст.  40
КЗпП України.

Відповідно
до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум ,  що належить йому від підприємства,  провадиться в день звільнення . Якщо
працівник в день звільнення не працював ,
то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після
пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За
штатним розкладом посадовий оклад ОСОБА_1
складав 700грн. Як вбачається з відомостей на нараховану заробітну плату
і видаткові касові ордера,  він вчасно
отримував її по вересень 2006 року включно. Заробітна плата за жовтень в сумі
648, 15 грн. була йому нарахована в день звільнення,  але позивач,
з*явившися на роботу,  вперше
після прогулу,  06 листопада 2006 року
втримувати її відмовився,  посилаючись на
малу суму. Тому заробітна плата була перерахована на депозит,  а після надання позивачем номеру його рахунку
була переведена на його особисту картку.

Позивач
як суду першої інстанції так і апеляційному суду не надав доказів того,  що прогул він не робив,  повинен отримувати крім окладу,  ще 0, 75% від прибутку,  а розрахунок в день звільнення не отримав з
вини працівників підприємства.

За таких
обставин ,  суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про звільнення позивача з роботи у відповідності з
вимогами трудового законодавства і про відсутність підстав для задоволення
позову.

Наведене
позивачем в апеляційній скарзі про необов'язковість з*являтися кожного ранку о
7год. на підприємстві,  та інші
доводи,  є неспроможними,  оскільки спростовуються наявними в матеріалах
справи документами і колегією суддів до уваги не приймаються.

Рішення
суду відповідає встановленим обставинам справи,
ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і
підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308 ЦПК   України,  колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м.  Маріуполя
від 14 травня 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання чинності.