Головуючий в 1 інстанції - Вужиловський О.В
.                                                                                  Справа
№ 22ц-3029/2007
Суддя - доповідач - Кварталова A.M.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
вересня 2007 року                                                                                             м.  Одеса

Колегія судців
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
-    Кварталової A.M.,

суддів - Галушко
Л.А.,  Гончаренко В.М. ,

за участю
адвокатів - Курченко М. І.,  Остапишеної
Л.С. ,

при секретарі -
Кодінцевої  С. В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Любашівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2007 року ,
-

встановила:

У
листопаді 2006 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна
подружжя,  посилаючись на те ,  що 04 липня 1992 року він зареєстрував шлюб з
відповідачкою. В листопаді 2005 року вони розірвали шлюб. За час спільного
проживання на спільні кошти вони збудували житловий будинок в АДРЕСА_1 з
прибудовами,  загальною вартістю 118704
грн. Він вважає,  що вказаний будинок є
їхньою спільною сумісною власністю і він має право на 1/2 частину вказаного
майна,  а тому просив виділити йому в
натурі 1/2 частини будинку .

Відповідачка
та її представник позов не визнали посилаючись на те,  що дійсно в 1992 році сторони уклали шлюб. В
1993 році,  відповідачці була надана
земельна ділянка для будівництва будинку. В 1994 році був зроблений фундамент
та лампас для будівництва будинку. З квітня 1995 року по березень 1996 року
позивач залишив сім'ю і проживав з іншою жінкою. Саме в цей час велось активне
будівництво будинку. Фактично будівництво велось за кошти батьків відповідачки.
На початку 1996 року шлюб було розірвано в судовому порядку,  але свідоцтво про розірвання шлюбу вона
отримала 16.11.2005 р. В подальшому,
коли позивач повернувся додому в березні 1996 року то він дійсно приймав
участь в закінченні внутрішніх робіт та проводив ремонтні роботи.

2

Вона
вважає,  що позивач фактично не приймав
участі в будівництві будинку,  житловий
будинок не являється їх спільною сумісною власністю і не підлягає
розподілу,  а тому просила в задоволенні
позову відмовити.

Рішенням
Любашівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2007 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду і направити справу на новий розгляд,  посилаючись на те,  що судом були порушені норми матеріального і
процесуального права,  висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Заслухавши
доповідача,  перевіривши матеріали
справи,  доводи апеляційної скарги та
пояснення на неї,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,  суд виходив із того,
що спірний будинок в АДРЕСА_1 не є спільною власністю подружжя .

Проте
погодитися з таким висновком суду не можна,
оскільки суд дійшов їх у порушення вимог статей 10,  60,
212, 213 ЦПК України без повного та всебічного з'ясування дійсних
обставин справи.

Як
вбачається з матеріалів справи,  сторони
дійсно зареєстрували шлюб в 1992 р.,
який було розірвано в судовому порядку 12 січня 1996 р. і свідоцтво про
розірвання шлюбу було отримано відповідачкою 16 листопада 2005 р. Рішенням
Любашівської селищної ради 30 березня 1993р. відповідачці під час шлюбу було
виділено земельну ділянку 0, 10 га для будівництва житлового будинку в
АДРЕСА_1. Свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок
відповідачці було видано 30 листопада 2005 р. Сторони не заперечували про
те,  що в період з квітня 1995 р. по
березень 1996 р. позивач не проживав спільно з сім'єю і будинок в цей час
будувала відповідачка за власні кошти.

Згідно  ст. 22 КпШС України та  ст. 60 СК України ,  яка діє в теперішній час,  майно,
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності
незалежно від того,  що один з них не мав
з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається,  що кожна річ,
набута за час шлюбу,  крім речей
індивідуального користування,  є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія
суддів вважає,  що оскільки будівництво
спірного будинку будувалося під час шлюбу з 1993 р.,  який був розірваний 16 листопада 2005 р. і
сторони не заперечували про те,  що вони
весь цей час,  крім періоду з квітня 1995
р. по березень 1996 р. проживали спільно однією сім'єю і приймали участь в
будівництві будинку,  тому спірне майно
відноситься до майна набутого під час шлюбу і частки якого відповідно закону
визнаються рівними.

Однак,  розглядаючи спір судом не з'ясовано ,  які конкретно роботи по будівництву житлового
будинку було проведено відповідачкою за період з квітня 1995 р. по березень
1996 р. в той час коли сторони проживали окремо і будинок в цей час будувала
сама відповідачка за власні кошти,  не
встановлено вартість цих робіт,  частка
кожного із сторін в будівництві цього будинку,
які роботи були проведені відповідачкою за власні кошти та не визначено
частку,  яка належить їй на праві
власності,  та які роботи проводилися за
участю позивача за спільні кошти ,  а
тому суд порушив вимоги  ст.  ст.
10,  60,  210,
212,  213 ЦПК України,  оскільки був зобов'язаний вжити передбачені
законом заходи всебічного,  повного
з'ясування обставин справи,  роз'яснити
сторонам ,  які беруть участь в справі їх
права та обовязки та сприяти здійсненню цих прав.

За таких обставин рішення суду не може бути таким,  що відповідає вимогам  ст. 213 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції не вправі виконувати
функції суду першої інстанції і досліджувати факти,  одержані судом з порушенням норм
процесуального закону,  рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на

3

новий
розгляд на підставі п. 5  ст. 311 ЦПК
України,  оскільки вимоги позивача про
розподіл майна в натурі не були розглянуті судом.

При
новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати наведене,  належить правильно зясувати всі обставини
справи,  запропонувати сторонам провести
судово - будівельну експертизу для встановлення вартості робіт сторін та дати
належну правову оцінку встановленим фактам та обставинам,  постановити справедливе і законне рішення.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
311 ч.1п.5,  313,  314 ч.1п.2,
315,  317,  319
ЦПК України,  колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення
Любашівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2007 року
скасувати,  а справу направити на новий
розгляд до того ж суду іншим суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту проголошення.