Справа 22 -937 /2007
року                                                    Головуючий
у І інстанції Гаврилова Г.Л.
- 32                                                                                                   Доповідач
УХВАЛА

іменем України

25
жовтня 2007 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Донецької області в складі:

головуючого   Песоцької Л.І.,

суддів                                                Дяченко
В.М. ,  Козлова О.М. ,

при секретарі
ФікК.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою,  що
втратила право користування жилим приміщенням,  3-я особа - Житлово-комунальне підприємство
«Азовжилкомплекс» за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2007 року

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20
серпня 2007 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням залишено без задоволення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати,  посилаючись на
те,  що рішення постановлено з порушенням
норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення відповідачки
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,  які
підтримали доводи скарги,  заперечення
позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4,
які просили у задоволенні скарги відмовити,  дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,  колегія
суддів вважає,  що скаргу підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно
зі  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни,  якщо
визнає,  що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Судом
встановлено,  що у 1967 році ОСОБА_5 на сім'ю із
трьох чоловік (на нього,  позивачку та
відповідачку) була надана державна трикімнатна квартира жилою площею 41, 65
кв.м.  У 1981 році,  коли дочці ОСОБА_5 і позивачки ОСОБА_1 -
ОСОБА_6,  яка є відповідачкою по
справі,  виповнилось 10 років,  позивачка розірвала з чоловіком шлюб.
Відповідно до рішення суду дочка стала жити з батьком,  а позивачка сплачувала ОСОБА_5 аліменти на
дитину,  що вкрай розлагодило стосунки
позивачки з дочкою,  і з того часу вона з
відповідачкою знаходиться вкрай неприязних відносинах. В 1992 році ОСОБА_5 помер і •
позивачка і відповідачка залишились жити у спірній квартирі удвох. Неприязні
відносини між

2

сторонами призвели до того,
що вони знаходяться у стані постійного з'ясування відносин між собою у
тому числі і у судовому порядку.

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції виходив з
того,  що причини відсутності ОСОБА_2 у
спірній квартирі були поважними,  що
вважав підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_2
такою,  що втратила право користування
жилим приміщенням.

Погоджуючись з
висновками суду,  колегія суддів виходить
з наступного:

Згідно
ч.ч.1, 2  ст. 71 ЖК України,  при тимчасовій відсутності наймача або членів
його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо
наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість
місяців,  цей строк за заявою відсутнього
може бути продовжено наймодавцем,  а в
разі спору -

судом.

Як
вбачається з пояснень позивачки,  у 2005
році в кімнаті дочки міняли опалювальні труби,
відповідачка приходила в квартиру і в її присутності здійснювались
ремонтні роботи. До 2006 року у відповідачки був ключ від квартири,  але,
оскільки замок зламався,
позивачка у вересні 2006 році поміняла замки та новий ключ відповідачці
не давала. Крім відповідачки у позивачки немає ні близьких,  ні рідних,
проте позивачка вважає,  що
стосунки,  які склались між ними,  роблять несумісним їх спільне проживання
сторін в одній квартирі.

Крім
того,  в заяві до суду від 28.01.2003
року,  а також в апеляційній скарзі від
28.07.2003 року позивачка вказує,  що
відповідачка живе з нею в спірній квартирі. (а.с.  162,
164)

З тексту
рішення Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя від 31.03.2006 року,
видно,  що доказів того,  що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі та
не користується комунальними послугами суду не надано,  (а.с. 39 зворот)

Відповідачка
категорично заперечує,  що з травня 2000
року вона була відсутня в спірній квартирі і виселилась з неї,  посилаючись на те,  що іншого житла у неї не має,  всі речі та меблі знаходяться у спірній
квартирі,  гроші на сплату комунальних
послуг вона давала матері. Крім того,  з
2000 року вона працює щороку на сезонних роботах з травня по жовтень в с Седово,  Новоазовського району,  а решту часу живе дома. Коли вона в жовтні
2006 року повернулась з сезонних робіт,
з'ясувалось,  що мати поміняла
замки у квартирі та не пускає її додому. Вважає,  що тимчасова відсутність її в квартирі пов'язана
з поважними причинами -сезонною роботою та тими відносинами,  які склались з матір'ю,  що примушує її періодично залишати спірну
квартиру.

Той
факт,  що відсутність ОСОБА_2 у спірній
квартирі пов'язана з поважними причинами підтверджується відповідними доказами
по справі,  які привели суд до
обґрунтованого переконання про відмову в задоволенні позовних вимог про
визнання ОСОБА_2 такою,  що втратила
право користування жилим приміщенням,
зокрема ордером від 03.02.1967 року (а.с.  13),
особовим рахунком НОМЕР_1 (а.с.
10),  відповідно до яких ОСОБА_5
на сім'ю із трьох чоловік була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1,  наймачем житла є позивачка ОСОБА_1,  а відповідачка ОСОБА_2 є членом сім'ї
наймача,  і вони зареєстровані в спірній
квартирі відповідно з 2.10.1970 року і з 07.02.1983 року,  довідкою Орджонікідзевської районної
адміністрації від 08.12.1998 року,
поясненнями свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8,  ОСОБА_9,  ОСОБА_10 про те,  що між сторонами склались вкрай неприязні
відносини,  ОСОБА_2 постійно живе у
спірній квартирі та займає кімнату площею 9 кв.м. ,  де знаходяться її речі. Протягом 6-7 років
ОСОБА_2 у період з весни до осені торгує у селищі Седово,  Новоазовського району,  та в цей час змушена перебувати за місцем
своєї роботи. В 2006 році ОСОБА_1 поміняла
замки та не пускає ОСОБА_2 додому.

2

Та
обставина,  що позивачка постійно
проживала у спірній квартирі,  і лише
періодично,  на час виконання робіт,  пов'язаних з трудовою діяльністю,  була відсутня дома,  обєктивно підтверджуються довідкою дирекції
ринку „Дельфін",  з якої видно,  що ОСОБА_2 у період з травня по жовтень
протягом з 2000 по 2006 років здійснює торгову діяльність на ринку у с. Седово,  Новоазовського району.(а.с.  63)

Відповідно
до  ст.
60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини ,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Надані
позивачкою акти від 19.12.2005 року та від 15.11.2006 року,  які складено працівниками житлового
підприємства,  про те,  що ОСОБА_2 з 2000 року не проживає у спірній
квартирі,  суд обґрунтовано не прийняв до
уваги,  оскільки ці акти сусіди не
підписували і невідомо з якого джерела працівники житлового підприємства брали
ці відомості. Свідки не підтвердили твердження позивачки про те,  що відповідачка не проживала у спірній
квартирі.

Як роз'яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
12.04.1985 року № 2 „Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України",  у разі поважності причини
відсутності відповідача понад встановлені строки суд може продовжити пропущений
строк.

Інші
доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне
застосування норм матеріального та процесуального права,  які призвели або могли призвести до
неправильного рішення по справі.

Колегія
суддів вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення без
змін,  оскільки суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20
серпня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання чинності шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.