Справа № 22-ц1538/2007                                   Головуючий у
першій інстанції - КАНТУР
Категорія - цивільна                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6
листопада 2007 р                                                                                               м.  Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі

головуючого-судді        ІВАНЕНКО Л.В.,

суддів:                             СТРАШНОГО М. М. ,
МИРОНЦОВА В.М.

при
секретарі:                СЕТЧЕНКО Н.М. ,

за
участю:                       ОСОБА_1,
Кутікової О.Л., Берези О.П., Ткача А. В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою      ВАТ „Державний Ощадний Банк
України"     на

рішення
Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 липня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ВАТ „Державний
Ощадний банк України" про визнання недійними договору про іпотечний кредит
та іпотечного договору, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007
року ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4
звернулись з позовом до ОСОБА_5,
ВАТ „ Державний ощадний банк України" про визнання договору про іпотечний
кредит та іпотечного договору недійсним посилаючись на ті обставини, що вони
являлись власниками двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності на житло, яке видано Прилуцьким міськвиконкомом 12.01.1998
року. Житлова площа квартири становить 30,2 м. кв., загальна площа квартири
51,6 кв.м.

Між ними та
відповідачем ОСОБА_5 була домовленість про те, що відповідач купує в них
вищезазначену квартиру за ціною 176750 грн.

17.07.2006 року
був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений
приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу. В подальшому
25.07.2006 року ОСОБА_5 уклав з ВАТ „ Державний ощадний банк України"
договір про іпотечний кредит № 137. Згідно з даним догвором банк надав ОСОБА_5
грошові кошти в сумі 111000 грн. у кредит строком на 5 років. На забезпечення
виконання зобов'язань за цим договором, 26.07.2006 року був укладений іпотечний
договір між відповідачами по даній справі, згідно з яким з метою

забезпечення належного виконання зобов'язання за
договором про іпотечний кредит, ОСОБА_5 передав в іпотеку, а ВАТ „ Державний
ощадний банк України" прийняв в іпотеку належну позивачам квартиру.

ОСОБА_5
отримавши за вищезазначеним договором про іпотечний кредит кошти в сумі 111000
грн., не виконав перед ними зобов'язання за договором щодо сплати коштів до
01.08.2006 року, а використав їх на власний розсуд.

Рішенням
Прилуцького міськрайонного суду від 23.10. 2006 року було розірвано договір
купівлі-продажу зазначеної квартири, який укладений 17.07.2006 року між ними та
ОСОБА_5.

Оскільки ОСОБА_5
не виконав покладених на нього зобов'язань, то просили визнати договір про
іпотечний кредит № 137 від 25.07. та іпотечний договір від 26.07. 2006 року,
які укладені між ВАТ „ Державний ощадний банк України" та ОСОБА_5. -
недійсним.

Рішенням
Прилуцького міськрайонного суду від 11 липня 2007 року позов ОСОБА_1
ОСОБА_6,ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково. Договір про іпотечний кредит №
137 укладений 25.07.2006 та іпотечний договір від 26.07.2006 року укладений між
ВАТ „ Державний ощадний банк України" та ОСОБА_5. визнаний недійсним в
частині зазначення в кожному з цих договорів предметом іпотеки квартиру
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись
з вказаним рішенням, ВАТ „ Державний ощадний банк Україна" подано
апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та закрити провадження
по даній справі.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що для них є незрозумілою позиція суду
відносно визнання частково недісним даного договору, оскільки вони вважають, що
позивачі в даному випадку не мали права заявляти такі позовні вимоги, оскільки
в даному договорі сторонами є з одного боку банк, а з іншого ОСОБА_5 і
розірвати даний договір мають право тільки одна із сторін. Крім того в судовому
засіданні не доведено доказів того, яким саме чином даний договір про іпотечний
кредит впливає на позивачів, а в даному випадку скасувавши даний договір в
частині зазначення предметом іпотеки квартири, залишилось незрозумілим та
обставина, що за рахунок чого проводити стягнення коштів з позичальника, тобто
даний договір є таким, що не може бути виконаним, а тому в задоволенні вимог
позивачам слід відмовити.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, перевіривши доводи
апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановлениям нового рішення
виходячи з наступного.

По справі
встановлено, що 17 липня 2006 року між розивачами та ОСОБА_5. був укладений
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. В договорі було зазначено, що продаж
квартири за домовленністю сторін вчиняється за 176750,00 грн., з яких 65650,00
грн. одержані продавцями від покупця ОСОБА_5 Кошти в сумі 111100,00 грн.
покупець зобов'язується сплатити продавцям, тобто позивачам у термін до
01.08.2006 року після оформлення документів та одержання кредиту в ВАТ „
Державний ощадний банк України", в зв'язку з чим продавці не заперечують

проти передачі квартири , яка є предметом цього договору,
в іпотеку банку та укладання покупцем іпотечного договору щодо ціїє квартири.
Оскільки ОСОБА_5. не були виконані умови договору, то рішенням Прилуцького
міськрайонного суду від 23 жовтня 2006 року договір купілі-продажу
вищезазначеної квартири був розірваний.

Відповідно до
положень  ст.  23 Закону України „ Про іпотеку", у разі
переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у
тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його
відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої
перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має
всі його права і несе всі його обов"язки за іпотечним договором у тому
обсязі і на тих умовах, що існували до набуття цим права власності на предмет
іпотеки.

Беручи до уваги
ту обставину, що позивачі при укладенні договору купівлі-продажу не
заперечували про передачу квартири в іпотеку банку, з квартири не виселялись та
продовжують там проживати на даний час, апеляційцний суд не знаходить підстав
для визнання недійсним договору про іпотечний кредит № 137 від 25.07. та
іпотечного договору від 26.07.2006 року-не дійсним.

Керуючись  ст.
ст.  209, 218, 303, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України,  ст.  23 Закону України „ Про іпотеку", апеляційний
суд, -

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу ВАТ „Державний Ощадний Банк України" -задовольнити частково.

Рішення
Прилуцького міськрайонного суду від 11 липня 2007 року -скасувати.

ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_5, ВАТ „Державний
ощадний банк України" про визнання договору про іпотечний кредит № 137 від
25 липня та іпотечного договору від 26 липня 2006 року недійсним - відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Верховного
Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили.