АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27  серпня
2007  року  колегія
суддів  Судової палати  у
цивільних  справах Апеляційного
суду Донецької області в складі:

Новодворської
О.І.,  Висоцької В.С,  Олєйникової Л.С.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Донецьку справу за позовомОСОБА_1 до Державного юридичного підприємства
"Транслекс" та Міністерства Транспорту України про виплату заробітної
плати,  оплати роботи в ліквідаційній
комісії,  грошових компенсацій з урахуванням
усього часу затримки за касаційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Печерського
районного суду міста Києва від 3.03.2005 року та ухвалу Апеляційного суду
м.  Києва від 13.06.2005 року,

встановила:

У жовтні
2004 року позивач звернувся з указаним позовом до суду,  мотивуючи свої вимоги тим,  що він працював в ДЮП "Транслекс" з
2 лютого 2003 року на посаді головного спеціаліста напрямку представництва
інтересів в судових органах та правового супроводження. 19 серпня 2003 року
Міністерством транспорту України видано наказ № 651 "Про ліквідацію
державного юридичного підприємства "Транслекс",  який був дубльований внутрішнім наказом № 16
від 28 серпня 2003 року,  в яких також
було зазначено,  що він входить до складу
ліквідаційної комісії відповідача,  де
він працював до 19 листопада 2003 року.

4
листопада 2003 року його було звільнено за
ст.  40-1 КЗпП України з посади
головного спеціаліста напрямку представництва інтересів в судових органах та
правового супроводження.

19
листопада 2003 року Міністерство транспорту України видало наказ № 899 про
виключення його зі складу ліквідаційної комісії. Цей наказ був продубльований
внутрішнім наказом № 17 від 19 листопада 2003 року,  відповідно до якого його було виключено зі
складу членів ліквідаційної комісії.

Справа  № 33ц- 1939кс-07

Категорія
ЦП: 3

Головуючий у
першій інстанції Іййисико Ю.Г.

Доповідач
Новодворська О.І.

Після
видачі 19 серпня 2003 року Міністерством транспорту України наказу № 651
"Про ліквідацію державного юридичного підприємства "Транслекс" з
1 вересня 2003 року він не отримував заробітну плату,  при звільненні,  йому не тільки не виплатили заборгованість по
зарплаті,  а і не розрахувались за роботу
в ліквідаційній комісії,  за
невикористану відпустку та не виплатили вихідну допомогу.

Відповідно
до довідки виданої ДП "Транслекс" його заробітна плата складала 1200
гривень за місяць,  сума за не
використану відпустку - 1200 гривень,
вихідна допомога - 1500 гривень. Оплата роботи в ліквідаційній  комісії відповідала рівню його заробітної
плати -1200 гривень.

Оскільки
наказ МТУ № 651
було продубльовано ДЮП "Транслекс" 28 серпня 2003 року,  то і розрахунок повинен проводитись саме з
цієї дати та до моменту розрахунку.

Неодноразово
уточнюючи позовні вимоги,  остаточно
просив стягнути середню зарплату з 1 вересня 2003 року до фактичного розрахунку
в розмірі 19200 грн.,  плату за роботу в
ліквідаційній комісії за весь час затримки,
починаючи з 1 вересня 2003 р. по момент фактичного розрахунку в розмірі
19 200 грн.,  за невикористану відпустку
- 1200 грн, ,  вихідну допомогу - 4500
грн.,  а всього 44 100 грн. Також просив
стягнути 44 100 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Печерського районного суду м.  Києва від
3 березня 2005 року позов було задоволено частково та стягнуто з Державного
юридичного підприємства "Транслекс" на користь ОСОБА_1 заробітну
плату 4920 грн.,  що складається із сум
заборгованості по нарахованій заробітній платі за вересень,  жовтень 2003 р. - 2400 грн.,  за два дні листопада 2003 р. - 120 грн.,  вихідної допомоги - 1200 грн.,  та розрахунку за невикористану відпустку за
період з 2 січня 2003 р. по 3 листопада 2003 р. - 1200 грн. В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства транспорту України про виплату
заробітної плати,  оплати роботи в
ліквідаційній комісії,  грошових
компенсацій з урахуванням усього часу затримки. - відмовлено. В задоволенні
інших позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 13 червня
2005 року рішення суду змінено та стягнуто з Державного юридичного підприємства
"Транслекс" на користь ОСОБА_1 заробітну плату 5209, 09 грн.,  що складається із сум заборгованості по
нарахованій заробітній платі за вересень,
жовтень 2003 р. -2400 грн.,  за
два дні листопада 2003 р. - 109, 09 грн.,
вихідної допомоги - 1500 грн.,  та
розрахунку за невикористану відпустку за період з 2 січня 2003 р. по З
листопада 2003 р. - 1200 грн.,  1000 грн.
у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В задоволенні
інших позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1
звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою,  в якій оскаржує ухвалені судові рішення,  просить змінити їх та задовольнити   його
позовні   вимоги   у
повному   обсязі,    посилаючись   на

незаконність та
необґрунтованість судових рішень. Вважає,
що при їх ухваленні були порушені норми матеріального й процесуального
права.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалено з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч. 1  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області, -

ухвалила:

Касаційну
скаргуОСОБА_1 відхилити. Рішення Печерського районного суду міста Києва від
3.03.2005 року та ухвалу Апеляційного суду м.
Києва від 13.06.2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.