Справа
22ц-2191, 2007р.                                                             Головуючий
Категорія: 33           Доповідач  Прокопчук
місяця 11 дня колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області
Прокопчук Л.П. Суддів: Вадзінського
П.О., Воронцово! Л.П. при секретарі
Остренко О.О. з участю адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_2
на рішення Бериславського районного суду від 12 липня 2007 року по справі
підприємства «Максі»,
недійсним договору оренди землі та зобов'язання
повернути оригінали державних актів на право
власності на землю, -
звернулись до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що договір оренди
належних їм земельних ділянок, укладений від їх імені представниками та
приватним підприємством «Максі» є таким, що укладений в порушення вимог Закону
України «Про оренду землі» та ст. 792 ЦК
умов, а саме розмір орендної плати належним чином не вказаний в договорі, а
тому такий договір є незаконним.
відповідачі безпідставно утримують у себе оригінали їх Державних актів на
договір оренди землі, укладений 17 травня 2006 року між ними та приватним
підприємством «Максі» недійсним та витребувати у відповідачів оригінали
Державних актів на землю.
Рішенням
Бериславського  районного   суду
від   12  липня задоволено частково.

Відмовлено
позивачам у визнанні недійсним договору оренди землі від 17 травня 2006 року та
зобов'язано ОСОБА_15 і ОСОБА_14 повернути власникам Державні акти на право
власності на землю.

Не погоджуючись
з рішенням суду в частині відмови у визнанні договору оренди недійсним,
представник позивачів ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення
суду в цій частині скасувати та постановити нове про задоволення позову,
зазначаючи, що рішення суду не відповідає вимогам закону та зібраним у справі
доказам.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з підстав,
викладених у ній.

Вважаючи рішення
суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, просила скасувати його та
постановити нове про задоволення позовних вимог позивачів про визнання договору
оренди землі недійсним.

Заслухавши
доповідача, ОСОБА_16, що діє в своїх інтересах, та в інтересах позивачів,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи
позивачам у задоволенні їх позову про визнання договору оренди землі,
укладеного з приватним підприємством «Максі» недійсним, суд першої інстанції
виходив з того, що за умовами та порядком укладення, договір оренди відповідає
вимогам Закону України «Про оренду землі» та ст. 792 ЦК України.

Однак, з таким
висновком суду не молена погодитись, виходячи з наступного.

Із матеріалів
справи вбачається, що договір оренди землі був укладений представниками
позивачів за дорученнями, які на момент укладення договору були дійсними, чого
не заперечували сторони.

За змістом ст.
203 ЦК України
правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також: моральним засадам.

Статтею 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов
договору.

Істотними
умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як
істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо
яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 15
Закону України «Про оренду землі» визначено ті умови, які є істотними для
договору оренди землі і серед інших це -> орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

На думку колегії
це означає, що в договорі має бути зазначено розмір грошової плати в гривнях,
натуральної - кількість продукції, відробіткової - послуги, роботи орендодавцю.

3

Однак, таким
чином розмір орендної плати в оспорюваних договорах не визначений.

А визначена
пунктом 9 Договору орендна плата у розмірі земельного податку за повний пай на
рік на думку колегії є невизначеною, незрозумілою для орендодавців та
безпідставно заниженою.

Колегія суддів
вважає, що розмір орендної плати не може бути меншим від розміру, встановленого
чинним законодавством.

Указом
Президента України №92 від 02 лютого 2002 року (зі змінами) «Про додаткові
заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв)» встановлено, що «плата за оренду земельних ділянок
сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) не може бути менше
1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки,
земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від
результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Розмір
земельного податку з одного гектара сільськогосподарських угідь встановлюється
у відсотках від їх грошової оцінки згідно до ст. 6 Закону України «Про плату за
землю» для ріллі - 0,1%, що у разі застосування саме такого розміру орендної
плати, як то і передбачено договором, є розміром значно заниженим та таким, на
умови якого орендодавці не погодились, якби укладали його особисто, а не через
представників за дорученням, бо при розрахунку кожний із них отримав би в
середньому по 92грн. 86коп. (7 150 248,70грн. х 0,1% : 77чол.).

Крім того,
укладаючи один договір від 17 травня 2006 року із 77 орендодавцями та
встановлюючи розмір орендної плати саме у такий спосіб відповідачі фактично не
визначили розмір орендної плати для кожного із орендодавців, що за умови
приналежності кожному із них різного розміру земельних ділянок, є
неприпустимим.

За умовами
договору предметом його є земельні ділянки сільськогосподарського призначення,
які орендар приймає у строкове - на 50 років - платне користування.

Оскільки сторони
уклали договір оренди 17 травня 2006 року, а вже 22 серпня 2006 року без згоди
орендодавців та в порушення п.30 договору і вимог ч.4 ст. 93 ЗК України,
відповідач ПП «Максі» передав всю земельну ділянку в суборенду, то на думку
колегії відповідач укладав його не маючи на меті ведення товарного
сільськогосподарського виробництва для вирощування сільськогосподарських
культур.

У відповідності
до ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди
землі однієї із істотних умов є підставою для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Колегія суддів
вважає, що у спірному договорі оренди відсутня одна із істотних умов, а саме
розмір орендної плати, визначений відповідно до вимог закону, а тому такий
договір має бути визнаний недійсним.

З огляду на
викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови у визнанні
договорів   оренди  землі
недійсними  як  незаконне
слід

4

скасувати та постановити нове про задоволення позовних
вимог позивачів.

Керуючись ст.ст.
303,307,309 ЦПК України, в силу ст.ст. 203,215,638,792 ЦК України, ст. 15
Закону України «Про оренду землі»,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу представника позивачів ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Бериславського районного суду від 12 липня 2007 року в частині відмови
позивачам у визнанні договору оренди земельної ділянки від 17 травня 2006 року
недійсним скасувати та постановити нове.

Визнати
недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 17 травня 2006 року між:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_17, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12та приватним підприємством «Максі».

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене
у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.