Справа № 22-400 2007 року                                  Головуючий суддя у І інстанції - Бокій В.Ю.
Суддя-доповідач в Апеляційному суді - Буцяк З.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

8 листопада 2007 року                                                                                                  місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук С.В., Григоренка М.

з участю
секретаря судового засідання Колесової Л.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду від 23 січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про відновлення стану
земельної ділянки, який існував до порушен­ня прав на неї, та визнання
права на цю земельну ділянку,

встановила:

Рішенням Рівненського районного суду від 23 січня 2007 року ОСОБА_1 від­мовлено
у задоволенні його позову до ОСОБА_3 про відновлення стану земельної ді­лянки,
який існував до порушення прав на неї, та про визнання права на цю земельну ділянку.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивач, вважаючи такий висновок
місцевого суду незаконним, посилаючись на порушення судом норм матеріального
пра­ва, просить апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення
про задо­волення його позову.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані
докази та доводи апелянта, колегія су­ддів приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких під­став.

Статтями 125 та
126 ЗК України встановлено, що право власності та право по­стійного
користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного ко­ристування
земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до
використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості),
одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на
земельну ділянку і право постійного ко­ристування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Судом
встановлено, що позивач документа, що посвідчує його право власності чи право постійного користування земельною
ділянкою, включаючи спірну частину, не має.

2

Згідно з рішенням Олександрійської сільської ради № 125 від 22.10.1996 року
спі­рна частина земельної ділянки була передана у приватну власність ОСОБА_4, про що їй було
видано відповідний державний акт від 09.02.1998 р. Після смерті ОСОБА_4 її земельну ділянку успадкувала ОСОБА_3,
відповідачка у даній справі, і також оформила відповідні державні акти.

Судовим рішенням Рівненського районного суду від 17 березня 2006 року, яке
на­брало законної сили, ОСОБА_1 у задоволенні його позову про визнання
зазначених вище документів ОСОБА_4 незаконними відмовлено.

Тому з урахуванням цих обставин апеляційний суд приходить до висновку про
те, що суд першої інстанції прийшов до цілком правильного висновку про
недоведеність позовних вимог позивача.

Зважаючи на те, що рішення місцевого суду в цілому відповідає вимогам
матеріа­льного і процесуального права, підстав для його
скасування в оскаржуваній частині з мотивів, що викладені апелянтом в
апеляційній скарзі, судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.
10, 60, 303, 307, 308. 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Рівненського районного суду від 23 січня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.