УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
листопада 2007 року                                                                  Колегія
суддів судової

палати у
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

головуючого  -  судді Курської А.Г.,

суддів   - Горбань В.В.,   Шаповалової О.А.,

при секретарі -                 Войциховській Е.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власних ін­тересах і інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3
і ОСОБА_4 до виконавчого комітету Сакської міської ради Автономної Респу­бліки
Крим про визнання права на проживання у бараку,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сакського міськрайонного суду
АР Крим від 17.05.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

30.01.2007
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від­носно себе і в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до виконкому Сакської міськради
Автономної Республіки Крим про визнання права на проживання у кв. АДРЕСА_1.
Позов мотивований тим,  що у 2001 р. вони
зі своїми дітьми приїхали у м.  Саки для постійного
проживання. У зв'язку з відсутністю свого постійного житла вони поселилися у
зазна­ченій кімнаті,  яка була вільною на
той час,  де й проживають до теперішнього
часу. Вважають,  що вони мають право на
проживання в цій квартирі як особи,  які
потребу­ють поліпшення житлових умов.

Рішенням
суду позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власних інтересах і в інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до виконавчого комітету Сакської міської ради
Автономної Республіки Крим про визнання права на проживання у бараку залишено
без задоволення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сакського міськрайонного
суду АР Крим від 17.05.2007 р. та направити справу на новий розгляд до су­ду
першої інстанції,  тому що судове рішення
грунтується на неповно встановлених об­ставинах,  ухвалено з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того,  що суд зробив невірний висновок відносно спір­ного
приміщення,  не звернув уваги на
тривалість їх проживання у квартирі. Крім цього,  оскільки позивачка має неповнолітніх
дітей,  суд повинен був залучити до
участі у справі органи опіки та піклування.

Справа
№22-ц-4892/2007                   Головуючий
у суді першої інстанції - Копичинський О.Б.

Доповідач:
Шаповалова О.А.

Судова
колегія,  заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
позивачів,  які підтри­мали
апеляцію,  дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скар­ги,
вважає їх необгрунтованими і такими,
що не підлягають задоволенню,  з
наступних підстав.

Суд
першої інстанції в межах заявлених вимог повно та всебічно дослідив обста­вини
справи,  дав належну оцінку доказам,  які надали сторони на засадах
змагальності,  і дійшов вірного висновку
про відсутність підстав для задоволення позову.

Розглядаючи
справу та відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того,
що поселення позивачів з неповнолітніми дітьми у квартиру,  на яку вони просять визнати за ними право на
проживання,  здійснено самовільно,  без ордеру,
тобто,  без дотримання вимог
чинного законодавства. Крім того,  барак
АДРЕСА_1 не належить до жилих приміщень.

Такі
висновки суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду визнає пра­вильними,  оскільки вони зроблені йа підставі
правильного застосування матеріального закону,
відповідають матеріалам справи та фактичним обставинам,  які були досліджені і оцінені судом
відповідно до вимог  ст.  ст.
10, 11, 60, 212 ЦПК України.

Згідно з
вимогами  ст.  ст.
53,  58 ЖК України жилі приміщення
у будинках громад­ського житлового фонду надаються громадянам за спільним
рішенням органу відпові­дної організації та її профспілкового комітету з
наступним повідомленням виконавчо­му комітетові відповідної Ради народних
депутатів про надання жилих приміщень для заселення. На підставі рішення про
надання жилого приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду
виконавчий комітет відповідної Ради народних де­путатів видає громадянинові
ордер,  який є єдиною підставою для
вселення в надане жиле приміщення.

Як
убачається із матеріалів справи,  вимоги
цих законодавчих норм позивачами під час заселення у спірне приміщення
дотримані не були.

Крім
того,  із змісту наведених норм,  а також
ст.  61 ЖК України убачається,  що громадянам може надаватися для заселення
та бути предметом договору найму лише жиле приміщення.

Під час
розгляду справи судом було встановлено,
що рішенням виконкому Сак-ської міськради № 91 від 20.03.1990 р.
барак,  у якому знаходиться спірне
приміщення,  було віднесено до переліку
будинків,  які піддягають зносу.

Відповідно
до п. 53 Правил обліку громадян,  які
потребують поліпшення житло­вих умов і надання їм житлових приміщень органи
місцевої влади повинні виключати із загальної кількості жилої площі ветхі
будинки,  бараки та інші непридатні для
житла будівлі.

Представник
відповідача - Сакської міської ради Автономної Республіки Крим - у судовому
засіданні пояснював,  що барак
АДРЕСА_1,  в який позивачі по­селилися
самовільно,  не знаходиться на балансі
Сакської міськради та підлягає зне­сенню як ветха і непридатна для проживання будівля (ах. 20 об.).

За таких
обставин висновок суду першої інстанції про неможливість визнання за позивачами
права на приміщення,  яке не належить до
жилих і було самовільне заселе­но ними,
колегія суддів вважає правильним і таким,  що відповідає вимогам закону.

Посилання
апелянта ОСОБА_1 на те,  що судом першої
інстанції не були враховані доводи про відсутність у її родини іншого
житла,  не можуть бути визнані
обґрунтованими з підстав,  наведених
вище. Та обставина,  що позивачі
звернулися до виконкому Сакської міськради про переведення бараку АДРЕСА_1 у ка­тегорію
жилих приміщень,  у даному випадку
правового значення не має і не може бу­ти підставою для скасування рішення суду
першої інстанції.

Не є
підставою для скасування рішення суду і довід апеляції про порушення су­дом
норм процесуального права - незабезпечення участі у справі представників орга­нів
опіки і піклування. Згідно зі  ст. 18
Закону України „Про охорону дитинства" від

Справа
№22-ц-4892/2007
Головуючий у суді першої інстанції - Копичинський О.В.

Доповідач:
Шаповалова О.А.

26.04.2001
року №2402-111 органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати конт­роль за
додержанням батьками або особами,  які їх
замінюють,  майнових та житлових прав
дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Оскільки спір
стосувався визнання права неповнолітніх дітей та їх батьків на проживання у
примі­щенні,  та зважаючи на те,  що спірне приміщення не належить до
жилих,  незалучення до участі у справі
представників органів опіки і піклування не можна у даному випад­ку розцінювати
як порушення судом норм процесуального права.

Відповідно
до  ст.
ст.  10 та 60 ЦПК України
обставини цивільних справ з'ясовуються на засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи,  які беруть участь у
справі,  користуються рівними правами
щодо надання доказів,  їх дослідження та
дове­денню перед судом їх переконливості.

Згідно з
ч.3  ст.
10 та ч. 1  ст.  60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Отже,  колегія суддів вважає,  що всупереч вимогам статті 60 ЦПК України
апеля­нтом не надано переконливих доказів,
що дають підстави для висновку про неправи­льне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального пра­ва,  які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи. Тому дово­ди апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо
незаконності рішення суду про відмову у задоволенні її позову,  на думку колегії суддів,  уваги не заслуговують.

Зважаючи
на це,  судова колегія погоджується з
рішенням суду,  яке ухвалено з
додержанням норм матеріального і процесуального права,  відповідає вимогам  ст.
213 ЦПК У країни,  а апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхиляє як безпідставну.

Відповідно
до  ст.
303 ЦГОС України під час розгляду справи в апеляційному по­рядку
апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої ін­станції
в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно
зі  ст.
308 ЦПК України,  апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і за­лишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з доде­ржанням норм
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване прави­льне по суті
і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
307,  308,  313-315,
317,  319,  325 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Сакського міськрайонногр суду АР Крим від 17 травня 2007 року - за­лишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Справа
№22-ц-4892/2007                  Головуючий
у суді першої інстанції - Копичинський О.В.

Доповідач:
Шаповалова О А