Справа № 22-ц-1319    2007р.                      Головуючий у 1 -й інстанції  Шаповал
Категорія 39                                                    Суддя-доповідач                      Ведмедь Н.І.
УХВАЛА

іменем України

06 листопада
2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Сумської області у складі:

головуючого
-Ільченко О.Ю.

суддів - Ведмедь
Н.І., Семеній Л.І.

з участю
секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

та  осіб,
які  беруть участь  у
справі  -  позивача
ОСОБА_1,  його

представника
ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на

рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 червня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської
ради про зміну формулювання причини звільнення, виплату компенсації за затримку
розрахунку при звільнення, виплату вихідної допомоги, відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 червня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення його позову.
Апелянт вважає, що суд порушив норми матеріального та процесуального права.
Зазначає, що про порушення своїх прав він дізнався після задоволення
аналогічного позову ОСОБА_3 до КП «Міськводоканал» 21 грудня 2006 року, тому
вважає, що тримісячний строк звернення до суду ним не пропущений.

Крім того, апелянт зазначає, що частиною його позовних вимог є стягнення
вихідної допомоги, яка за умовами колективного договору є складовою заробітної
плати, а тому з позовом про стягнення заробітної плати він має право звертатись
без обмеження будь-яким строком.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача
та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював слюсарем четвертого
розряду в КП «Міськводоканал» (а.с.12).

25 вересня 2006 року позивач подав заяву про звільнення його з роботи за
власним бажанням за ч. З ст. 38 КЗпП України, ч. 1 ст. 116 КЗпП України та умов
колективного договору (а.с.14).

Наказом № 172 К від 25
вересня 2006 року позивач був звільнений з роботи за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

З наказом
позивач був ознайомлений 25 вересня 2006 року під розпис.

На наказі про звільнення позивач зазначив, що він не згодний з
формулюванням звільнення, оскільки власник не виконує умов колективного
договору (несвоєчасна виплата заробітної плати), і вважає, що він повинен бути
звільнений за ч. З ст. 38 КЗпП України, а не за ч. 1 ст. 38 КЗпП України (а.с.13).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з
формулюванням причини звільнення позивач був обізнаний належним чином в день
звільнення - 25 вересня 2006 року, а тому строк позовної давності слід
відраховувати саме з цього числа. Таким чином, тримісячний строк позовної
давності позивачем пропущено, а поважних причин пропуску цього строку позивач,
на думку суду, не навів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає
доводи апелянта необгрунтованими з таких підстав.

Посилання апелянта на ту обставину, що він дізнався про порушення своїх
прав після постановления
рішення по справі за аналогічним позовом -колегія суддів не може прийняти
до уваги, оскільки в день свого звільнення 25 вересня 2006 року позивач
розписався на наказі, а також зазначив про свою незгоду з формулюванням причин
звільнення. Таким чином, ОСОБА_1 достовірно знав, що роботодавець вказав іншу
причину звільнення, ніж він вказав у заяві про звільнення, і вважав це
порушенням своїх прав, а значить, і знав про це порушення вже в день
звільнення.

Стосовно доводів апелянта щодо того, що вихідна допомога
є складовою частиною заробітної плати, а тому з позовом про виплату вихідної
допомоги і інших вказаних в позові виплат він мав право звернутися без
обмеження будь-яким строком, то ці доводи колегія суддів також не може прийняти
до уваги, оскільки відповідно до ст. 44 КЗпП України вихідна допомога
виплачується працівникові при припиненні трудового договору внаслідок порушення
власником законодавства про працю, колективного чи трудового договору.

Однак, ОСОБА_1 не звернувся своєчасно з позовом про зміну
формулювання причини звільнення за ч. З ст. 38 КЗпП України (порушення
власником законодавства про працю), питання про поновлення строку звернення до суду
не ставив, а відповідно, не довів тієї обставини, що КП

«Міськводоканал»  дійсно
порушив  законодавство  про
працю,  і  що
були підстави для формулювання причини звільнення за ч. З ст. 38 КЗпП
України.

За таких обставин, формулювання причини звільнення ОСОБА_1 залишилось за ч.
1 ст. 38 КЗпП України, а в такому випадку виплата вихідної допомоги не
передбачена.

Таким чином, вимога про стягнення вихідної допомоги є похідною від вимоги
про зміну формулювання звільнення, а тому не довівши своєї первісної позовної
вимоги - неправильності формулювання причини звільнення, позивач не має підстав
для звернення із вимогою про стягнення вихідної допомоги, оскільки згідно ст.
44 КЗпП України вихідна допомога не є різновидом оплати праці.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно з'ясував всі обставини, що мають значення для справи, надав
правильну оцінку доказам по справі та правильно вирішив спір, а тому відсутні
підстави для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 червня 2007 року в
даній справі залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду і рішення суду першої інстанції
набирають законної сили з моменту проголошення ухвали і з цього часу можуть
бути оскаржені в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.