УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12
вересня 2007 року                                                                           м.  Одеса

Колегія  суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого
:    Косогор Г.О.

суддів:
Ткачук О.О., Ісаєвої Н.В.

при
секретарі: Ісаєвої Ю.С.  розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Балтського районного суду Одеської області від 16 лютого 2007 року по
справі за позовом Православної парафії ( релігійної громади ) Свято Успенської
церкви до ОСОБА_1,  з участю третьої
особи -Балтського районного споживчого товариства про визнання договору купівлі
- продажу магазину не дійсним,  визнання
права власності на магазин за релігійною громадою та стягне­ння моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006
року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1та просив визнати недійсним
договір купівлі - продажу не житлового приміщення магазину " Господарчі
товари " з належними до нього побудовами від 20 вересня 2001 року та
визнати за ним право власності на вказане нежитлове приміщення ,  посилаючись на те,  що ОСОБА_1 придбав приміщення магазину за
кошти громади православного віросповідання сіл Ухожани,  Волове та Крижавлін,  Балтського району Одеської області,  яке було призначене для переобладнання під
церкву з метою привласнення громадою,
однак в подальшому відмовився переоформити будівлі церкви на користь
релігійної громади.

Відповідач позов
не визнав,  але не заперечував,  що приміщення магазину купувалось під
культову споруду. А йому релігійна громада доручила оформити будівлю на
себе,  з подальшим переоформленням її на
громаду після реєстрації її в установленому порядку.

Представник
третьої особи позов підтримав,
пояснив,  що споруда продавалась
для цілей релігійної громади,  а тому
сума вказана мінімальна за остаточною балансовою вартістю.

Справа №
22ц- 2809/2007                                         Категорія
-12

Головуючий
у 1-й інстанції -  Наумчак Л.І.             Доповідач - Косогор Г.О.

Рішенням
Балтського районного суду Одеської області від 16 лютого 2007 року визнано
недійсним договір купівлі - продажу не житлового приміщення магазину
"Господарчі товари " з належними до нього побудовами,   завіреного 20 вересня 2001 року приватним
нотаріусом Балтського районного нотаріального округу ОСОБА_2 за номером №
2976. Визнано за Православною парафією Свято Успенської церкви с.   Ухожани Балтського району Одеської Єпархії
Української Православної церкви право власності на приміщення магазину "
Господарчі товари " з належними до нього побудовами в с Ухожани
Балтського району Одеської області.

На вказане рішення
суду ОСОБА_1 подана апеляційна скарга,
в яких він просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської
області від 16 лютого 2007 року з ухваленням нового про відмову позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Колегія
суддів,   заслухавши доповідь судді -
доповідача,   доводи апеляційної
скарги,   заперечення на неї,   перевіривши законність та обгрунтованість
рішення,   приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до
п.5   ст.
311 ЦПК України,   рішення суду
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд,   якщо суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції.

Позивач заявив
позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу магазину не дійсним,   визнання за Православною парафією
(релігійною громадою) Свято Успенської церкви права власності на магазин та
стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

Суд в
порушення   ст.   11 ЦПК України розглянув лише вимоги про
визнання договору купівлі- продажу магазину недійсним та визнання права
власності на магазин за Православною парафією Свято-Успенської церкви с.  Ухожани Балтського району Одеської Єпархії
Української Православної церкви,   а
вимоги про стягнення моральної шкоди взагалі не досліджував і не розглядав.

Відповідно до
вимог статті 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову протягом
усього часу судового розгляду. У разі відмови позивача від позову,   суд постановляє ухвалу. Головуючий
зобов"язаний роз"яснити наслідки таких дій,   а саме неможливість повторного звернення до
суду з тим самим позовом.

Однак,   ці вимоги закону суд першої інстанції не
виконав.

Як вбачається з
протоколу судового засідання від 16 лютого 2007 року головуючий пропонував
представнику позивача уточнити позовні вимоги,
однак з пояснень представника позивача не зрозуміло відмовився він від
позову про стягнення моральної шкоди,
чи ні. Судом ніякого процесуального документу з цього питання також не
постановлено.

Крім того,   як вбачається з матеріалів справи,   позовні вимоги про визнання договору
купівлі-продажу магазину не дійсним,   та
визнання права власності на нього за релігійною громадою заявлені на підставі   ст.
229,   230 ЦК України
(редакції 2004 року). В рішенні суд послався на обгрунтування позовних вимог на
підставі   ст.  58 ч.1 ЦК
України ( у редакції 1964 p.),   яка не відповідає редакції   ст.
ст.  229,  230 ЦК
України (2004 р.) та тягне різні правові наслідки. Таким чином,   суд першої інстанції фактично не вирішував
питання позову про визнання недійсним правочину,   який вчинено під впливом помилки,   або обману.

Уточнюючи
позовні вимоги устно у судовому
засіданні,   суд не врахував,   що відповідно до вимог   ст.
119 ЦПК України позовні вимоги можуть бути заявлені лише в письмовому
вигляді.

При таких
обставинах слід вважати,   що позовні
вимоги судом в повному обсязі не розглянуті,
а вирішуючи спір,   суд вийшов за
рамки позову.

Крім
того,   при розгляді справи судом не
правильно застосовані норми матеріального права.