РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

Справа №
2-312 2007рік

22 серпня 2007
року.    Машівський районний суд
Полтавської області у складі:

головуючого
судді            ДРОБОТЕНКО Ю.Б.

при
секретарі                     ТКАЧ Н.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт. Машівка справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2. про
визнаїня права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої позовні вимоги
слідуючим:

12 квітня 2006 року між нею і відповідачем був укладений договір
купівлі-продажу .к.ітлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_1, розташований на приватизованій земельній ділянці розміром 0,3912 га
(надалі-Договір), який був посвідчений приватним нотаріусом Машівського
районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі № 356.

Вартість придбаного нею нерухомого майна була сплачена Відповідачу під час
підписання Договору, про що було зазначено в п.2.1. Договору.

Вона приступила до використання житлового будинку з господарськими
спорудами і вчинила необхідні дії для його державної реєстрації в установленому
чинним законодавством порядку.

Однак відповідач більше місяця назад повідомив її про те,
що має намір продати земельну ділянку на якій розташований придбаний нею
житловий будинок з господарськими спорудами.

Але на час досягнення угоди про купівлю-продаж вони домовлялися про
придбання нею садиби в цілому, якби їй було відомо про те, що через рік після
придбання житлового будинку земельна ділянка на якій він розміщений буде
продаватися, вона б не купляла його взагалі. Свої обов'язки по договору я
виконала в повному обсязі , з часу укладення договору утримую житловий будинок
з господарськими спорудами , здійснила у ньому ремонт, привела земельну ділянку
в належний санітарний стан.

Вважає дії Відповідача незаконними. Оскільки, відповідно до ст.377
Цивільного Кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, переходить
право власності на земельну ділянку, на якій він розмішений, без зміни її
цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала і подала зустрічну позовну заяву в якій
зазначили тіж обставини купівлі-продажу вказаного житлового будинку.
Зазначивши, що документи на землю документально оформлені не були і вона з
відповідачем ОСОБА_1 та її родичами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовилися про те, що
коли будуть підготовлені всі документи на землю вони їх нотаріально оформлять.
Одночасно було домовлено і попередньо узгоджено, що всі належні їй домашні речі
і матеріали, які покупці залишають собі, після оформлення документів на землю
сплачують їй їх вартість. Оскільки, вони досягли такої домовленості, вона
повірила покупцям і впустила їх у свій будинок, ще до повного розрахунку, так
як вони попросилились відсвяткувати там день народження свого зятя.

Відповідно
до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із
дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб,
що не передбачені цими актами, але за аналогією права породжують цивільні права
і обов'язки.

Належні їй речі вона не забирала, а залишила в
господарстві, оскільки її чоловік - ОСОБА_6перебував
на стаціонарному лікуванні в м. Полтава із запаленням легенів, де лікуват. ;я
24 дні. У травні місяці вона забрала частину речей, а речі вказані у додатку 1
вона не забирала, так як відповідачка ОСОБА_1 не віддала їх, а сказала, що
поверне їх вартість після оформлення документів на землю, при цьому влаштувала
скандал в присутності сторонніх людей.

Таким чином, згідно
домовленості від 12 липня 2007 року вони отримали всі необхідні документи на
землю і вона разом з чоловіком приїхали в с
Базилівшина, для того, щоб їхати в Машівку до нотаріуса і належно їх
оформити. Перед цим, за 10 днів вона зателефонувала покупцям і попередила про
те, що вони приїдуть. Приїхавши, вона запропонувала розрахуватися з нею за її
речі, які зазначені в додатку 1. Відповідачка та її родичі категорично
відмовились, заявивши, що вони через суд заставлять віддати їй документи на
землю.

30 липня 2007 року вона отримала позовну заяву, але обставини, які в ній
зазначені не відповідають дійсності, оскільки між ними була чітка домовленість
про те, що покупець сплатить їй вартість усіх речей перелічених у додатку, а
тоді вони передадуть їм документи на землю.

В зв'язку з цим вона звернулась до Машівського РВ УМВС із заявою про те, що
їй допомогли повернути речі або їх вартість на суму 10717 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_2. наполягає на задоволенні своїх вимог, просить
стягнути з ОСОБА_1 вартість речей в сумі 10717 грн.

ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягає на задоволенні свого позову, просить
визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 0.3912, на якій
розташований куплений нею будинок з господарськими будівлями та спорудами та
присадибну земельну ділянку і не визнає зустрічного позову, пояснивши, що речей
ОСОБА_2. в її господарстві не має, оскільки частину речей вона продала, а
частину вивезла. Факт продажі та вивезення частини речей не заперечує і
ОСОБА_2., але пояснила, що в господарстві ОСОБА_1 залишились речі на суму 10717
грн.

Представник Базилівщинської сільської ради в судовому засіданні не
заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за нею права на
земельну ділянку. Що ж до позову ОСОБА_2. -покладається на рішення суду.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку,
що позоз ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2. задоволенню
не підлягає з слідуючих підстав:

Відповідно до ст. 377 Цивільного Кодексу України до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Сторони не заперечують факт купівлі-продажу будинку з господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Розмір земельної ділянки вказано в п. 1.1
вказаного договору.

Відповідно до ч. З ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, і визнанням прав.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 16.04.2004 року
„Про практику застосуваннями судами земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" вказав, що захист прав громадян на земельні ділянки
здійснюється згідно з ч. З ст. 152 ЗК України шляхом визнання прав...

Вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають
виходити з того, що якщо договором про відчуження жилого будинку або споруди
розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності
на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а
інша необхідна для її обслуговування.

Що стосується позову ОСОБА_2. про стягнення з ОСОБА_1 10717 грн., то
відповідне " з ст.10 ч. З, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилає". >ся як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Позивач по зустрічному позову ОСОБА_2. надала суду складений нею особисто :
гіким не затверджений список речей, які на її думку залишилися в господарстві
ОСОБА_1 і які вона оцінила в 10717 грн., але не надала суду жодних доказів
того, що ці речі дійсно знаходяться в господарстві ОСОБА_1, і що їх вартість
складає 10717 грн.

Як видно із постанови в.о. начальника відділення ДІМ Машівського РВ УМВС
України у Полтавській області Ярош С.І. від 30.07.2007 року в порушенні
кримінальної справи по факту незаконного утримання речей гр. ОСОБА_1
відмовлено.

Крім того, при поданні зустрічного позову позивачем
ОСОБА_2. вірно було визначено ціну позову, але неповністю сплачено судовий
збір. Так ОСОБА_2. просила стягти домашні речі на суму 10717 гривень і в
позовній заяві зазначила ціну позову на цю ж суму . Але судовий збір сплачено
лише в сумі 51 гривня. Згідно п.п. а п. 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів
«Про Державне мито» за подання позовної заяви державне мито сплачується в
розмірі 1 відсотка від ціни позову. Тобто позивачу ОСОБА_2. необхідно було
сплатити судовий збір в сумі 107 грн. 17 коп.

Керуючись ст.
377 ЦК України,
ст. 152 ч. З ЗК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України
№7 від 16.04.2004 року „Про практику застосуваннями судами земельного законодавства
при розгляді
цивільних справ",
ст.ст.10,60,212,2313,215,218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1задовольнити

Визнати за ОСОБА_1право
власності на земельну ділянку розміром 0.3912 га., розташовану по
АДРЕСА_1

В задоволенні позову ОСОБА_2про стягнення з ОСОБА_110717 грн.    відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_2. державне мито в розмірі 56 грн. 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 сплачене нею
державне мито в розмір 1 грн. та кошти на інформаційно-технічне забезпечення в
розмірі 30 грн.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана на протязі 10
днів з дня винесення рішення.

Апеляційна скарга може бути подана на протязі 20 днів з
дня подачі заяви про апеляційне оскарження рішення.