Справа №2-32/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

18 квітня 2007
року                                                                    м.
Донецьк

Будьоннівський районний суд м. Донецька у складі судді
Назарцевої В.О., при секретарі Чеботок В.В., за участю позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ролзглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання
права власності та витребування автомобілю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання
права власності на автомобіль ЗАЗ "ДЕУ Ланос" держномер НОМЕР_1,
котрий він придбав 2 квітня 2002 року у корпорації "ДЕУ Моторз
КоЛТД", та витребування вказаного автомобілю з незаконного володіння
відповідача та передачі його йому.

У своєму позові ОСОБА_1 вказав, що 17 березня 2004 року вказаний вище
автомобіль, котрий йому належав на праві власності, був вкрадений біля
АДРЕСА_1разом з усіма документами на нього на його ім'я. На час подання позову
до суду йому стало відомо, що його автомобіль значиться зареєстрованим за
відповідачем. Оскільки він звертався до правоохоронних органів для розшуку
автомобілю і у нього є рахунок - фактура і квитанція про сплату вартості
вказаного вище автомобілю, то він просить повністю задовольнити його позов.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав свій позов і додав, що він
вважає, що його автомобіль викрав його знайомий ОСОБА_3, але правоохоронними
органами його провину не доведено і на цей час провадження по кримінальній
справі призупинено. До суду з позовом про визнання доручення від його імені на
право володіння та розпорядження автомобілем на ім'я ОСОБА_4 та договору
купівлі - продажу автомобілю між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 він не
звертався, хоча про наявність цих документів йому стало відомо ще у 2004 році.
Пояснити причину, з якої він не звертався до суду, не може, але доручення на
право володіння та розпорядження автомобілем він ОСОБА_4не надавав, цієї жінки
він не знає і у нотаріальній конторі з цього приводу не був.

Відповідач ОСОБА_2 з позовом не згоден і пояснив, що 21 серпня 2004 року він
придбав спірний автомобіль у гр-на ОСОБА_6, якому передав повну вартість
автомобілю, а договір купівлі-продажу був зареєстрований на товарній біржі
"Українська-Донецьк". При придбанні цього автомобілю і при реєстрації
його у МРЕВ перевірялося, чи не є він з розшуку. Ніяких даних про це не було, а
позивач про крадіжку автомобілю звернувся у правоохоронні органи тільки у
березні 2005 року, хоча, як він пояснив у судовому засіданні, написав у заяві
до міліції, що крадіжка була скоєна ще у квітні 2004 року. Тому він вважає, що
спірний автомобіль належить його на законних підставах і просить відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали по справі, суд вважає, що
позов не підлягає задоволенню з наступного.

Відповідно до ст. 316 ЦК
України, правом власності є право особи на річ / майно/, яке вона здійснює
у відповідності до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб.

Особливим
видом права власності є право довірчої власності, яке виникає в наслідок закону
або договору управління майном.

Право власності на автомобіль визнається за єдиним
документом, яким є технічний паспорт на нього, а вказаного документу позивач
суду не пред'явив.

Але до матеріалів справи приєднане нотаріально досвідчене
доручення від імені позивача ОСОБА_1 від 11 серпня 2004 року, котрим він
передав право користування та розпорядження вказаним вище автомобілем гр.- ці
ОСОБА_4 в тому числі з правом продажу автомобілю / л.с. 154/, з тексту якого
видно, що позивач передав доручення на користування та володіння автомобілем,
пред'явивши нотаріусу свідоцтво про реєстрацію автомобіля ТЗ ЯНВ № НОМЕР_2,
виданий МРЕВ м. Донецька 9 квітня 2002 року.

Вказане
доручення до цього часу не відмінено та не визнано не дійсним.

Крім того, до матеріалів справи приєднаний договір купівлі-продажу спірного
автомобілю на товарній біржі " Українська - Донецьк" за реєстраційним
номером НОМЕР_3 від 21 серпня 2004 року, який був укладений між гр-ном ОСОБА_5
та відповідачем ОСОБА_2/л.с. 160/.

Згідно цього договору автомобіль ЗАЗ "ДЕУ
Ланос", 2002 року випуску, на підставі

свідоцтва про реєстрацію ЯНВ № НОМЕР_2, був проданий саме
відповідачу за 25 300 тис.

грн., на котрого видане свідоцтво про реєстрацію
автомобілю на ім'я відповідача за №..

Вказаний договір купівлі-продажу та свідоцтво про
реєстрацію автомобілю на ім'я відповідача на час винесення рішення по справі
також не визнані не дійсними та не відмінені.

Судом позивачу надавався час для звернення до суду з позовом про визнання
перелічених вище документів не дійсними, з приводу чого провадження по справі
було припинено ще 26 грудня 2005 року і йому роз'яснювалися його права з цього
приводу.

Але до цього часу позивач ОСОБА_1 до суду так і не звернувся і у судовому
засіданні не зміг пояснити зовсім, чого він цього не зробив.

Оскільки право власності на підставі ст. 328 ЦК України вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом, то у суда не має
підстав для задоволення позову позивача, бо ним не пред'явлено ніяких доказів,
що він не передавав права на володіння та розпорядження своїм автомобілем.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, що передбачене
ст.334 ч.З ЦК України.

Позивач не оспорює нотаріально посвідчене доручення від його імені, котрим
він передав права на автомобіль гр - ці ОСОБА_7 а тому сії серпня 2004 року їй
перейшло право власності на цей автомобіль.

Посилання позивача та його адвоката на те, що у відповідності до ст. 338 ЦК України
добросовісний набувач, котрим є відповідач ОСОБА_2, повинен повернути позивачу
спірний автомобіль, оскільки він був у нього вкрадений, не може бути прийняте
судом до уваги з наступного.

Як пояснив у судовому засіданні позивач и що вбачається з
приєднаних до матеріалів цивільної справи к/копій документів з кримінальної
справи, автомобіль у позивача був вкрадений 17 березня 2004 року, а звернувся
він у правоохоронні органи лише у березні 2005 року, тобто через рік, не надавши
доказів, а саме технічного паспорту на цей автомобіль, котрим би посвідчувалось
його право власності у 2005 році, коли вже за нотаріальним посвідченим
дорученням автомобіль був переданий ним іншій особі.

На підставі ст.ст. 316,328,330,334,388 ЦК України та керуючись ст.ст. 208-223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити
у задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання права власності на
автомобіль ЗАЗ "ДЕУ Ланос" держномер НОМЕР_1 та витребування цього
автомобілю.

Рішення може бути оскаржене до Донецького Апеляційного суду. Заява про
апеляційне оскарження подається до Будьоннівського райсуду м. Донецька
протягом 10 днів з дня його оголошення, а апеляційна скарга у тому ж порядку
протягом 20 днів з дня подання заяви про це.