Справа № 22ц -
7855 2007 рік                                    Головуючий в 1 інстанції Безкровна О.Л.
Категорія 34                                                              Доповідач
23 жовтня 2007 року                  Апеляційний суд Донецької
суддів     Бабенка
П.М., Бондаренко Л.І., при секретарі
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Ленінського району
м. Донецька, про визначення місця проживання дитини з матір'ю, -
звернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на
рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 31 липня 2007 року, яким
задоволений позов ОСОБА_1 і визначено місце проживання неповнолітньої дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1, за місцем її проживання.

Апелянт просить
скасувати зазначене рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1 і визначити місце проживання дитини з ним - батьком дитини, за його
місцем проживання.

В обґрунтування
скарги апелянт посилався на те, що судом грубо порушені норми процесуального
права, рішення суду постановлене у відсутність відповідача і є результатом
хибного встановлення обставин та невірного застосування норм права, не взяті до
уваги пояснення та докази відповідача.

Суд при
вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права, а саме
принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року та п. 4 ст. 18
Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року.

Крім цього, суд
не прийняв до уваги, що відповідач також як і позивачка, має житло і належний
оклад грошового утримання, позитивні характеристики за місцем роботи та за
місцем проживання.

В апеляційній
інстанції ОСОБА_2. підтримав доводи апеляційної скарги і просив її
задовольнити.

Позивачка
ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, просили її відхилити, рішення залишити без змін.

Представник
органу опіки та піклування в судовому засіданні просила вирішити спір у
відповідності до вимог закону.

Суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення щодо місця проживання дитини, брав до уваги
ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини
до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, а саме, що
позивачка ОСОБА_1 має позитивні характеристики з місця проживання та роботи,
працює доцентом   кафедри Донецького  національного технічного університету, має
житлові та

2

матеріальні умови придатні для проживання
та виховання дитини, а виключних обставин, які б викликали необхідність
розлучення малолітньої дитини зі своєю матір'ю, під час розгляду справи не
встановлено.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, представників позивачки,
думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом
встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2003 року і розірвали його 15
травня 2007 року. Від сумісного життя мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
після припинення шлюбних стосунків проживає з матір'ю.

Відповідно до
ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли
згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними
може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд
бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків,
особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та
інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1 та визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини з нею, суд
правильно виходив з інтересів дитини, 4-х річної дівчинки, яка має більшу
емоційну прихильність до матері, потребує переважно саме материнського догляду,
оскільки це витікає з умов нормального розвитку та виховання саме дівчинки.

В судовому
засіданні встановлено, що позивачка має позитивні характеристики з місця
проживання та роботи, працює доцентом кафедри Донецького національного
технічного університету, має житлові та матеріальні умови придатні для
проживання та виховання дитини. Докази, що знаходяться в цивільній справі, не
свідчать про наявність обставин, які б викликали необхідність розлучення
малолітньої дитини зі своєю матір'ю.

Таким чином, суд
першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин норми
матеріального закону і дійшов правильного висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_1.

Доводи
відповідача про те, що позивачка недобросовісно відноситься до своїх обов'язків
матері, намагається затягнути малолітню доньку до релігійної секти і такі дії
позивачки агресивні і цілеспрямовані, викликають реальну небезпеку здоров'ю та
життю дочки, не підтверджені
об'єктивними доказами.

Твердження
відповідача щодо його кращого ніж позивачка матеріального забезпечення (майже
втричі), не може вплинути на висновки суду, оскільки така нерівність може бути
компенсована аліментними зобов'язаннями відповідача, які, як встановлено в
судовому засідання, відповідач не виконує.

Доводи апелянта
про те, що судом першої інстанції допущені порушення процесуального закону,
рішення суду ухвалене у відсутність відповідача, не врахована поважність
причини його неявки в судове засідання, його позовні вимоги залишені без
розгляду, не можна визнати обгрунтованими і такими, що впливають на
правильність ухваленого рішення. Залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_2
не перешкоджає йому в подальшому в разі необхідності звертатись до суду з
аналогічними вимогами .

Суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив
надані сторонами докази, яким дав належну правову оцінку.

3

Наведені
в апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав, із якими

процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття
рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд
визнає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального
права, тому на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду першої інстанції без змін.
,

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Донецька від 31 липня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом двох місяців з часу набрання законної сили.