Справа № 2-1295/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

04 травня  2007р. Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого - судді                          Мелешко
С.І.

при секретарі                                            Янкевич Л.В.

з участю адвоката                                                 ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Червонограді справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4про
збереження права на користування житловим приміщенням , вселення в квартиру та
визнання приватизації та свідоцтва на право власності недійсними,

Встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання поважними
причин відсутності його в квартирі АДРЕСА_1 та продовження строку на збереження житлового приміщення , визнання позивача таким , що зберігає право на житлову
площу в квартирі , визнання недійсною приватизацію вищезгаданої
спірної  квартири  та
свідоцтва  про   право
власності   відповідачів   на  цю   квартиру ,покликаючись на те , що в спірній квартирі він був приписаний з 1966
року разом з родиною . В період з 1984 року по 2002 рік він неодноразово був
засуджений та відбував покарання в місцях позбавлення волі. Після останнього звільнення з місць позбавлення
волі в 2004 році він дізнався . що виписаний з спірної квартири , а відповідачі
самовільно приватизували спірну квартиру .Тому звернувся з даним позовом
в суд.

Позивач у судовому засіданні
підтримав свій позов, в його обгрунтування послався на обставини аналогічні
підставам звернення до суду, уточнивши , що про виписку його з спірної квартири
дізнався у січні 1994 року, тобто напередодні звільнення з місць позбавлення
волі. Перебуваючи на волі з приводу відновлення
свого права на користування спірним житлом нікуди не звертався , оскільки
продовжував скоювати злочини та відбувати покарання .Просив позов
задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні позову не визнали,
пояснили, що не має підстав для задоволення
позову , після чергового засудження ОСОБА_2 у 1992 році був виписаний із спірної квартири ,
після чого квартиру було приватизовано .Позивач тривалий час зловживав наркотичними речовинами , за що неодноразово
засуджувався . Перебуваючи на волі не працював ,
жодних коштів на утримання спірної квартири не надавав , фактично у спірній
квартирі не проживав . а лище зрідка навідувався
.Відповідачі за власний кошт провели ремонт спірної квартири , яка перебувала в аварійному стані .В даний час вони
перебувають у скрутному матеріальному становищі , оскільки ОСОБА_4 є матір*ю
-одиначкою і має на утриманні малолітню дитину , яка часто хворіє .

Позивач подав позов до суду майже через 15 років після виписки з спірної
квартири , пропустивши строк трьохрічної позовної давності
без поважних на те причин , тому відповідачі просять задоволенні даного
позову відмовити.

Представник третьої особи на стороні відповідачів Приватизаційного органу
КП « Червонограджитлокомунсервіс» в судове засідання не
з*явився., направивши суду письмову заяву, в якій просив  розглянути справу в його відсутності.

Вислухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши зібрані матеріали, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав :

Судом встановлено, що предметом спору є квартира в АДРЕСА_1 , житловою площеню 37,8м2, яка належить
до приватного житлового фонду і згідно копії
свідоцтва на право власності від 26.05.2000 року належить на праві спільної
часткової власності відповідачам по справі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в рівних частинах кожному .Як вбачається з копії поквартирної карточки позивач по справі ОСОБА_2 первинно
був прописаний у спірній квартирі в 1966 році , виписаний в 1985 році. Після
цього знову був прописаний 13.07.1990 року та виписаний 15.05.1992 року, що стверджується також копією карточки прописки, в зв*язку з засудженням .

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили,
що позивач ОСОБА_2 через неодноразові судимості вів
паразитичний спосіб життя , ніде не працював , після 1994 року
в спірній квартирі не проживає , а раніше п*ять років тому, тобто до 1994 року

2

навідувався в
спірну квартиру раз у пів року .Квартира перебувала в аварійному стані , ремонт
її проводили лише відповідачі.

Позивачем не надано в розпорядження суду жодних доказів про те   хто був ініціатором виписки його з спірної квартири та що це було зроблено саме
відповідачами, а не по його заяві чи згоді .

Відповідно до ст.257 ЦК України визначено , що загальна
позовна давність встановлюється тривалістю три роки .Згідно п.4
ст.267 ЦК України сплив позовної давності ,
про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у
позові.

Оскільки судом встановлено , що як пояснив позивач ОСОБА_2 про те , що його
право порушено йому стало відомо в січні 1994 року
, а з позовом в суд він звернувся 06.12.2006 року , поважність пропуску строку позовної давності мотивує неодноразовими
судимостями , відповідачі наполягають на тому, що сплив
строк позовної давності по даному позову , з часу виникнення спірних
правовідносин на час подачі позову в суд минуло більше 12 років , як вбачається
з наявних в матеріалах справи копіями вироків суду
про засудження ОСОБА_2 загальний термін у вказаний період перебування позивача
не в місцях позбавлення волі становить більше трьох років , що на думку суду не
позбавляло можливості ОСОБА_2 звернутись з даним позовом в суд , за таких
обставин суд вважає , що сплив строк позовної давності, а для його поновлення немає
достатніх підстав, тому в задоволенні позову слід відмовити .

Керуючись ст.ст. 10,60,212,215 ЦПК
України, ст.ст.257, 267 ЦК України, суд,-

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4про визнання поважними причин відсутності його в квартирі АДРЕСА_1 та продовження строку на збереження житлового приміщення
, визнання позивача таким , що зберігає право на
житлову площу в квартирі , визнання недійсною приватизацію вищезгаданої спірної квартири та свідоцтва про право власності
відповідачів на цю квартиру -
відмовити.

Рішення
набирає чинності через десять днів з часу його оголошення, якщо не подана заява
про апеляційне оскарження.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.