Справа № 22-6082/2007 р.                        Головуючий
в 1 інстанції - Чернота
13                                                Доповідач
- Рецебуринський Ю.Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня
2007 р .                                         Апеляційний
суд Донецької області

в складі:
головуючого - судді Бугрім Л.М.

суддів -
Рецебуринського Ю.Й.,  Солодовник О.Ф.

при секретарі -
Іванові В.М.  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.  Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на
рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 28 квітня 2007 р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування
недійсним,  3-я особа- ОСОБА_1,  нотаріус 9-ї державної нотаріальної контори м. Донецька
Вервейко Н.Г. і зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і 9-ї державної
нотаріальної контори м. Донецька про визнання права власності в порядку
спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У січні
2007 року ОСОБА_2  звернувся з позовом до своєї матері - ОСОБА_3 про
визнання договору дарування домоволодіння АДРЕСА_1 недійсним.  Вказує,
що 15.10.1993 р. вона подарувала вказаний будинок своєму сину,  а його молодшому брату - ОСОБА_4. Вважає це
неправильним,  оскільки рішенням
Будьоннівського районного суду м. Донецька від 26 грудня 1989 р. чоловік
матері,  а їх батько - ОСОБА_5 був
визнаний безвісно відсутнім,  після чого
відкрилась спадщина на 12 частку вказаного будинку,  нажитого у період їх шлюбу і були порушені
його права спадкоємця. Просив визнати вказаний договір дарування будинку
недійсним.

ОСОБА_1 подала
зустрічний позов про визнання права власності в порядку спадщини,  вказуючи,
що знаходилась у шлюбі з ОСОБА_4
з червня 2003 р. по 22.04.2006 p.,  коли він
помер. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає,
що ОСОБА_2  давно знав про договір
дарування будинку її чоловіку,  а позов
заявив,  щоб позбавити її і сина
спадщини. Просила визнати за нею і сином право власності на 13 частину
домоволодіння і автомобіля ВАЗ-21213 кожному.

Рішенням
Будьоннівського районного суду м. Донецька від 28 квітня 2007 року позов
ОСОБА_2  був задоволений,  договір дарування домоволодіння будинку
АДРЕСА_1 визнано недійсним і його повернуто ОСОБА_3

Позов
ОСОБА_1 задоволено частково - за нею і її сином ОСОБА_6   визнано право власності на 13 частини
автомобіля ВАЗ- 21213 за кожним.

З даним рішення не погодилася ОСОБА_1
та подала апеляційну скаргу у якій

просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову в позові
ОСОБА_2   та

задовольнити її позовні вимоги.

При
цьому апелянт зазначає,   що висновки
суду не відповідають обставинам справи. На думку апелянта даритель ОСОБА_3
свідомо подарувала вказаний будинок її чоловіку,   а своєму сину - ОСОБА_4  ,
хоча позивач стверджує,   що мати
страждає психічним розладом і на час дарування не могла адекватно сприймати
ситуацію і усвідомлено приймати рішення. Однак,   суд в порушення   ст.  214
ЦПК України,   не зробив висновків щодо
даної підстави заявленого позову.

Суд не
застосував норму   ст.  728 ЦК
України про строк позовної давності,
який до вимог про розірвання договору дарування становить один рік.

ОСОБА_1 і її представник
у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_2   і відповідачка ОСОБА_3 проти
апеляції заперечували.

Заслухавши
суддю-доповідача,   сторони,   дослідивши матеріали цивільної справи,   апеляційний суд вважає,   що апеляційна скарга підлягає задоволенню,   а рішення суду зміні з наступних підстав.

Суд
першої інстанції,   задовольняючи позов
ОСОБА_2   виходив з того,   що той є спадкоємцем після визнання його
батька - ОСОБА_5   у грудні 1989 р.
безвісно відсутнім і тому порушені його спадкові права.

Однак,   цей висновок не ґрунтується на законі.

Згідно   ст.
525 ЦК України
в редакції 1963 p.,   який діяв на той час,   часом відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця,   або день оголошення
його померлим.   Такі обставини по справі
відсутні,   тому і визнання особи
безвісно відсутньою не тягне за собою відкриття спадщини.

Таким
чином,   після визнання батька позивача
безвісно відсутнім спадщина не відкрилась і він не став спадкоємцем його
частини майна в спільному майні подружжя.

Із цього
витікає,   що ОСОБА_2   не мав правових підстав для
пред'явлення даного позову і в його задоволенні слід відмовити.

У той же
час позивачка ОСОБА_1 і її
син ОСОБА_6,   2004 p. народження,   є спадкоємцями майна свого померлого
чоловіка і батька - ОСОБА_4  ,   а саме-домоволодіння
АДРЕСА_1 і автомобіля ВАЗ- 21213,   право
на яке ніким,   на законних
підставах,   не оспорюється.

Таким
чином,   вони мають право,   разом з матір'ю померлого - ОСОБА_2,   на 13 частки вказаного домоволодіння
кожний.

Відповідно
до   ст.
309 ч.1 п.п.1,  4 ЦПК
України,   підставою для скасування
рішення суду або його зміни є неповне з'ясування судом обставин,   що мають значення для справи і порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись   ст.
ст.   303,   304,
307 ч. 1 п.3,   309 ч.1 п.п.1,  4,
314 ч.2,   316 ЦПК України,   апеляційний суд,   -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 28 квітня 2007 р. змінити.

В позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування домоволодіння недійсним-
відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і 9-ї державної

нотаріальної контори м. Донецька про визнання права власності в порядку
спадщини

задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 і ОСОБА_6 права власності в порядку спадкування на 13 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 за кожним.

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  але але може бути оскаржене протягом двох
місяців з дня набрання законної сили безпосередньо до Верховного Суду України.