Справа № 2-268/2007 р.
РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 травня 2007 року                                                                             м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя в складі

головуючого судді                                                                                Гончар М.С.

при секретарі                                                                                       Сікорі І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства «Запоріжжяобленерго» про визнання угод про визнання боргу
та про погашення боргу недійсними та оскарження суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

2006
року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», в якому зазначає наступне. 18.09.2006 року між нею та ВАТ «Запоріжжяобленерго» під тиском останнього було укладено угоду № Д-401168 про порядок погашення боргу. За цим договором відповідач зобов'язав її сплатити заборгованість за
спожиту енергію, починаючи з 30 серпня 1999 року. Вона вважає, що з моменту встановлення
нового лічильника 30.08.1999 року вона була добросовісним
платником, працівники відповідача не попереджали її, що вона невірно знімає показання,
не надсилали їй попереджень про сплату заборгованості. Лише в квітні 2006 року після перевірки лічильника за її ініціативою
виявилось, що у неї є борг по оплаті за електроенергію
внаслідок неправильного знімання показань. Вона не відмовляється від того, що борг виник частково і через її помилку, але відповідач
поступає незаконно, стягуючи з неї борг за попередні шість років. Вона заперечує проти сплати боргу за період з 30.08.1999 року по 18.09.2003 року, вважає, що сплила позовна давність, а відповідач змусив її укласти
угоду про погашення боргу. Вона вважає цю угоду незаконною, укладеною під впливом тяжкої для неї обставини в порядку ст.
233 ЦК України, а саме: відповідач погрожував їй
відключити електроенергію, під впливом помилки в силу ст. 229 ЦК України, а
саме: відповідач нав'язав їй борг за 1999-2003 роки,
який вона не визнавала і не однократно про це заявляла. В зв'язку із чим, позивач просить визнати недійсною угоду № Д-401168 від 18.09.2006 року та зобов'язати ВАТ «Запоріжжяобленерго» перерахувати суму боргу з 18.09.2003 року без врахування періоду з 30.08.1999 року по 18.09.2003
року.

2007
року ОСОБА_1 надіслала заяву про зміну позовних вимог від 10.05.2007 року (вх.№ 10.05.2007 року, в якій просить визнати
недійсними угоду про визнання боргу № Д-401168 від 18.09.2006 року та угоду про
порядок погашення боргу №
Д-401168 від 18.09.2006
року, зобов'язати ВАТ «Запоріжжяобленерго»
перерахувати суму боргу з 18.09.2003 року без врахування періоду з 30.08.1999 року по 18.09.2003
року, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 11.05.2007 року ця заява була залишена без
руху, позивачу наданий строк до 23.05.2007 року для усунення недоліків заяви. 23.05.2007 року позивач усунула зазначені в ухвалі недоліки і заява
була прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягала на розгляді справи саме
за зміненими нею позовними вимогами, викладеними у
заяві про зміну позовних вимог від 10.05.2007 року, просила їх задовольнити, а саме: визнати недійсними угоду про
визнання боргу № Д-401168 від 18.09.2006 року та угоду про порядок погашення боргу № Д-401168 від 18.09.2006 року, зобов'язати ВАТ «Запоріжжяобленерго» перерахувати суму боргу з 18.09.2003 року без врахування періоду з 30.08.1999 року по 18.09.2003 року, стягнути з відповідача на її користь понесені судові
витрати.

Додатково зазначила, що наполягає на застосування для визнання
вищезазначених угод недійсними одразу двох статей, а саме: ст. 233 (правові наслідки угоди, укладеної під впливом тяжкої
обставини) та ст. 229 (правові наслідки угоди, укладеної під впливом помилки)
ЦК України.

Тяжкою обставиною на момент укладення угоди вважає попередження відповідача
на її ім'я від 23.08.2006 року за № 6099/К-423 про відключення її як споживача від електроенергії,
помилкою - незнання статті Цивільного кодексу про позовну давність. Як тільки вона дізналась
про поняття позовної давності, одразу 25.09.2006
року звернулась із цим позовом до суду.

Разом з тим, підтвердила, що вищезазначені угоди вона підписувала особисто,
розуміла на той час, що має перед відповідачем заборгованість у сумі 1026,05 грн. і її все одне колись прийдеться сплачувати.

У судовому засіданні представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 не
заперечувала проти розгляду справи у судовому
засіданні 23.05.2007 року за зміненими позовними
вимогами позивача, викладеними у заяві про зміну
позовних вимог від 10.05.2007 року, що вона з ними ознайомилась у
судовому засіданні і їй не потрібний додатковий час для підготовки заперечень
проти цих позовних вимог.

При цьому, пояснила, що змінені позовні вимоги як і попередні позовні
вимоги позивача не визнає в повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні.

Зазначила, що ОСОБА_1 є власником дачного будинку АДРЕСА_1, 30.08.1999 року їй було замінено лічильник,
про що свідчить запис у особовому рахунку.

29.06.2000 року позивачем була зроблена перша оплата за спожиту
електроенергію за 80 кВТ/г (показання лічильника 02668-02748), наступний
платіж був здійснений лише 18.04.2002 року, тобто через два роки, за спожиту електроенергію 69 кВт/г (показання
лічильника 0274-0343, квитанція № 6 від 18.04.2002 року). У наступних квитанціях позивач також помилково зазначала чотиризначні
показання лічильника, хоча у неї -лічильник п'ятизначний і покази вона
повинна була знімати п'ятизначні. В зв'язку із чим, позивач в подальшому при кожній оплаті не доплачувала за спожиту
електроенергію, тому виник у неї перед відповідачем виник борг станом на 01.03.2006 року у сумі 1307,06 грн.

ОСОБА_1 частково погасила зазначену заборгованість, залишок у сумі 1026,05 грн. (заборгованість за період з 03.11.2004 року по 09.09.2006 року) просила відповідача розстрочити згідно заяви від 18.09.2006 року. Тому, 18.09.2006 року між позивачем та відповідачем
була укладена угода № Д-401168 про визнання боргу та угода № Д-401168 про порядок погашення
боргу, які позивач на теперішній час просить визнати недійсними.

Вважає, що підстав для визнання цих угод недійсними немає, угоди були
укладені за взаємним волевиявленням обох сторін. Угоди не були підписані
позивачем під впливом тяжкої обставини чи помилки, так як в період з квітня 2006 року по вересень 2006 року неодноразово
позивач зверталась до відповідача із заявою про
незгоду із наявним у неї боргом за спожиту електроенергію, кожен раз позивачу з
боку відповідача надавались обґрунтовані відповіді.
Позивач помилково вважає, що позовна давність щодо стягнення з неї боргу сплила, борг у сумі 1026,05 грн. виник з 03.11.2004 року, тому на момент укладення угоди 18.09.2006 року 3-річний строк ще не сплив.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають
задоволенню у зв'язку із наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником дачного будинку АДРЕСА_1, 30.08.1999 року їй було замінено лічильник,
про що свідчить запис у особовому рахунку.

29.06.2000 року позивачем була зроблена перша оплата за спожиту електроенергію за 80 кВТ/г (показання лічильника 02668-02748), наступний платіж був здійснений лише 18.04.2002 року, тобто через два роки, за спожиту електроенергію 69 кВт/г (показання лічильника 0274-0343,
квитанція № 6 від 18.04.2002 року). У наступних
квитанціях позивач також помилково зазначала чотиризначні показання лічильника,
хоча у неї -лічильник п'ятизначний і покази вона
повинна була знімати п'ятизначні. В зв'язку із чим, позивач в подальшому при кожній оплаті не доплачувала за спожиту
електроенергію, тому виник у неї перед відповідачем виник борг станом на 01.03.2006 року у сумі 1307,06 грн.

ОСОБА_1 частково погасила зазначену заборгованість, залишок у сумі 1026,05 грн. просила відповідача розстрочити згідно
заяви від 18.09.2006 року.

18.09.2006 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ВАТ «Запоріжжяобленерго» були
укладені угода про визнання боргу № Д-401168 від 18.09.2006 року та угода № Д-401168 від 18.09.2006 року про порядок погашення боргу.

Позивач наполягає на визнанні цих угод недійсними саме з двох підстав,
передбачених різними статтями ЦК України, а саме: ст. 233 (правові наслідки угоди, укладеної під впливом тяжкої
обставини) та ст. 229 (правові
наслідки угоди, укладеної під впливом помилки) ЦК України.

Тяжкою обставиною на момент укладення угоди вважає попередження відповідача
на її ім'я від 23.08.2006 року за № 6099/К-423 про відключення її як споживача від
електроенергії, помилкою - незнання статті Цивільного кодексу про позовну давність. Як тільки вона дізналась
про поняття позовної давності, одразу 25.09.2006
року звернулась із цим позовом до суду.

Згідно із ст. 229 ЦК України істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного значення.

На момент укладення із відповідачем угоди про визнання боргу № Д-401168 від 18.09.2006 року та угоди № Д-401168 від 18.09.2006 року про порядок погашення боргу позивач розуміла, що
підписанням цих угод вона визнає розмір заборгованості за спожиту нею електроенергію
у сумі 1026,05 грн. та зобов'язується в подальшому сплачувати цю заборгованість за графіком,
зазначеним в угоді про порядок погашення боргу.

Доводи позивача ОСОБА_1 відносно того, що їй на час укладення угоди не було
відоме про поняття позовної давності не можна вважати помилкою щодо
природи правочину.

Відповідно до ст. 68 Конституції України незнання
законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Тим біль, що в своїй позовній заяві та у наданих суду поясненнях в судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердила, що її заборгованість за
спожиту електроенергію перед відповідачем у сумі 1026,05 грн. дійсно мала місце і вона особисто підписувала обидві угоди, які зараз
просить суд визнати недійсними.

Згідно із ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено
особою під впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того,
хто був  ініціатором  такого правочину.

Доводи позивача ОСОБА_1, що мала місце тяжка обставина у вигляді
попередження відповідача на її ім'я від 23.08.2006 року за № 6099/К-423 про відключення її як споживача від
електроенергії, не можуть бути прийняті судом до уваги. Такі
попередження надсилались відповідачем позивачу і раніше. Позивач ОСОБА_1 не вносила плати за електроенергію декілька років і
знала про те, що в будь-який час вона може бути відключена відповідачем від
електроенергії, так як відключення від електроенергії споживача в разі несплати
ним заборгованості за спожиту електроенергію є
правом відповідача згідно чинного законодавства.

На той час ОСОБА_1 навпаки вважала, що угоди укладаються для неї на дуже вигідних умовах, так як вона визнавала суму заборгованості, однак не мала
можливості сплатити її однією сумою, а згідно угод вона мала
можливість сплачувати її частками декілька місяців протягом року.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача перерахувати суму
боргу з 18.09.2003 року без врахування періоду з 30.08.1999 року про 18.09.2003 року, то позивач не надала суду
належних доказів для їх задоволення.

Ці вимоги пов'язані із первісними вимогами позивача про визнання угод
недійсними. Згідно угоди про визнання боргу № Д-401168 від 18.09.2006 року позивач ОСОБА_1 визнала наявність у неї
заборгованості за спожиту електроенергію перед
відповідачем у сумі 1026,05 грн. Цю угоду позивач підписувала
особисто, що вона зазначила у судовому засіданні.
Угода на теперішній час не визнана судом недійсною. Позивач наполягає, що сума 1026,05 грн. розрахована в тому числі за
період з 30.08.1999 року по 18.09.2003 року. Представник відповідача проти цього факту
заперечує, надала суду відповідний розрахунок. Вважає, що цей борг виник з 03.11.2004 року і на момент укладення угод трирічний строк позовної
давності для стягнення заборгованості ще не збіг.

Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_1 сплачувала заборгованість протягом
років відповідними частками, підписала угоду про
визнання боргу та угоду про порядок погашення боргу, ці дії позивача свідчать
про визнання позивачем всієї заборгованості за спожиту енергію за весь період
часу її споживання.

Так, відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної
давності переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено частково,
судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Звідси, в разі відмови судом позивачу Карповій Н.В. у задоволенні її позову
в повному обсязі, вона немає права на компенсування за
рахунок відповідача понесених нею судових витрат.

Керуючись ст.. 68 Конституції України, ст. ст. 229, 233,
256-257, 264 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 81, 88, 209,212,214-215,218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або шляхом безпосередньої подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.