АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХ ВАЛА

ІМЕНЕМ                                                                      УКРАЇНИ

11 жовтня  2007 року

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
-   Галушко Л.А .,

суддів -                       -Кварталової
A.M.,
Плавіч Н.Д.

при секретарі
-  Сідоренко Ю.М,

Представник  відповідача - ОСОБА_3

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Київського районного суду м.  Одеси від
31.05.2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  3-ї особи Одеської державної нотаріальної
контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та
визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

12.02.2007
року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним

позовом
в якому зазначав,  що після смерті його
матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на 12 частину квартири
АДРЕСА_1,  котру заповідала йому згідно

заповіту.
Він прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння ним,

але в
нотаріальну контору не звернувся за домовленістю з вітчимом -ОСОБА_1,  котрий склав на нього також заповіт на другу
частину квартири,  що

належить
йому на праві власності. Згодом він взнав,
що  ОСОБА_1

прийняв
спадщину після смерті його матері,  як
спадкоємець 1-ї черги. Позивач вважає,  що
видане свідоцтво про право на спадщину за законом є частково недійсним,  оскільки він фактично вступив в право
спадкування: користувавсь квартирою відремонтував водопровід,  робив ремонтні роботи в санвузлі,  а тому

Справа
№22ц-4150-07      Головуючий 1 -ї
інстанції-Рева С .В.

Категорія-26                          Доповідач-Галушко Л.А.

-2-

просив суд визнати частково
недійсним свідоцтво на право власності на спадщину за законом від 30.01.1998
року на 12 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності в
порядку спадкування за заповітом.

Рішенням
Київського районного суду м.  Одеси від
31 травня 2007 року позов задоволено. Суд визнав частково недійсним свідоцтво
про право ОСОБА_1 на спадщину після смерті ОСОБА_4 від 31 січня 1998 року.
Визнав за ОСОБА_2 право власності на 13 частину спірної квартири,  а за ОСОБА_1 право власності на 23 її
частини.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового,  про відмову в
заявлених вимогах,  посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема апелляни
посилається на те,  що позивач у
встановлений законом термін не звернувсь до нотаріальної контори для прийняття
спадщини тому у суду не було підстав для визнання за ним права власності в
порядку спадкування.

Дослідивши
матеріали справи,  заслухавши доповідь
судді-доповідача,  доводи апеляційної
скарги,  судова колегія дійшла висновку,  що скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи
частково вимоги позивача районний суд виходив з
ст. 549 ЦК України
в редакції 1963 року про те,  що позивач
фактично вступив в управління спадковим майном,
а тому ці дії свідчать про прийняття спадщини. Районний суд відповідно
до вимог  ст. 261 ч.1 ЦК України 1963
року визнав,  що перебіг позовної
давності для позивача почавсь з того часу,
коли відповідач обмежив його доступ до спірної квартири,  тобто в грудні 2006 року,  а тому на думку суду строк позовної давності
для нього ще не сплив. Районний суд,
визначаючи частки в спадковому майні,
визначив долю позивача з урахуванням обов'язкової частки і
непрацездатного ОСОБА_1 у відповідності до вимог  ст. 529,
535 ЦК України
2003 року.

Розглядаючи
спір,  судова колегія вважає,  що районний суд повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі,  надані
сторонами докази,  правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин та закон,  який їх регулює.

Судом
встановлено,  підтверджено матеріалами
справи та сторонами не заперечується,  що
за життя як ОСОБА_4 так і ОСОБА_1 уклали заповіт на ім'я позивача на спірну
квартиру. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді 12 частини
спірної квартири. Після її смерті позивач отримав майно матері: телевізор,  книги та тощо. Позивач до грудня 2006 року
мав свобідний доступ до квартири,
оскільки мав ключі,  а згодом
відповідач став йому перешкоджати в користуванні зіссавшись на отримання
свідоцтва про право на спадщину.

На
підставі наведеного судова колегія вважає,
що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те,  що ОСОБА_2 здійснив дії,  котрі

-3-

свідчать
про прийняття спадщини,  а тому в силу
ст. 549 ЦК України 1963 року фактично вступив в право управління та
володіння спадковим майном.  Оскільки
відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину без врахування долі позивача
за заповітом , районний суд вірно дійшов висновку щодо визнання цього частково
недійсним та визнав право власності на спадкове майно сторін з урахуванням
обов'язкової долі відповідача.

Доводи
апелянта про те,  що позивач не звернувсь
до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини,  не можуть бути підставою для відмови в
позовних вимогах,  оскільки  ст.
549 ЦК України
1963 року визнається,  що спадкоємець
прийняв спадщину,  якщо він фактично
вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Таким чином,  судова колегія
вважає,  що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
ст.  308, 315, 317, 319 ЦПК
України,  судова колегія судової палати

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 -відхилити.

Рішення
Київського районного суду м.  Одеси від
31.05.2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її

проголошення,  однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги

протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду касаційної

інстанції.