Справа №2-2250-1/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02
серпня 2007 року                                                                             м.  Київ

Святошинський
районний суд м.  Києва

у
складі: головуючого судді                                                                Миколаєць
І.Ю.

при
секретарі                                                                                            Співакову
І.І.

з участю
позивачки                                                                                      ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому             засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без

надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.3вернулась до
суду з позовом у якому просить виселити ОСОБА_2 з частини будинку,  що належить їй на праві приватної власності
без надання іншого приміщення,
посилаючись на те,  що відповідач
є її колишнім чоловіком,  витрат по
утриманню будинку не несе,  а частина
будинку де проживає її колишній чоловік необхідна їй та дітям для проживання.
Зазначила,  що на підставі договору дарування,  посвідченого 31.10.1995 p.,
їй належить 16/25 частин жилого будинку АДРЕСА_1. В
належній їй частині будинку проживають також її діти. Колишній чоловік проживає
у кімнаті площею 6, 6 кв.м.  Відповідач
постійно порушує умови проживання погрожуючи та ображаючи позивачку,  а також не несе ніяких витрат по утриманню
будинку та по оплаті за комунальні послуги. Як власник будинку не бажає,  щоби у належній позивачці частині будинку
проживав як наймач її колишній чоловік.

У
судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач
у судове засідання не з"явився,  про
місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином,  заяву про розгляд справи за його відсутністю
не подавав.

Суд
вважає можливим ухвалити у справі заочне рішення,  оскільки позивачка не заперечує проти такого
вирішення справи.

Суд,  заслухавши пояснення позивачки,  свідка,
дослідивши матеріали справи дійшов висновку,  по позов задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно
до  ст.
156 Житлового Кодексу України члени сім"ї власника жилого будинку
(квартири),  які проживають разом з ним у
будинку (квартирі),  що йому
належить,  користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим
приміщенням.  Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Судом
встановлено,  що на підставі договору
дарування жилого будинку,
посвідченого    державним    нотаріусом    вісімнадцятої    Київської
державної

нотаріальної контри Коновал З.Ф. 31.10.1995 p.,
власником 16/25 частин будинку АДРЕСА_1. є ОСОБА_1. (а.с.
9). На даний час у будинку зареєстровані та проживають позивачка,  відповідач та їхні повнолітні діти ОСОБА_3  та ОСОБА_4 (a.c.7).

Шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний 07.06.2007 р. (актовий запис № 558),  про що відділом реєстрації актів цивільного
стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва було видано
свідоцтво про розірвання шлюбу (а. с.
8).

Відповідно
до  ст. 158 Житлового кодексу
України,  наймач користується жилим
приміщенням у будинку,  що належить
громадянинові на праві приватної власності,
відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого
приміщення укладається між власником будинку і наймачем у письмовій формі з
наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів
або в органі управління,  що ним
утворюється.

Як
пояснила позивачка,  відповідач проживає
у частині будинку ,  що є кімнатою,  позначеною на плані будинку під цифрою 1-8
,  площею 6, 6 кв.м.  (а.с. 12). Як власник будинку,  ОСОБА_1.
договору найму із ОСОБА_2
не укладала.

Таким
чином,  посилання позивачки на те,  що як колишній член сім'ї' власника житлового
будинку,  відповідач набув статус наймача
житла відповідно до вимог  ст.  ст. 160,
162 Житлового кодексу України,  а
також її попередження до відповідача про звільнення та виселення з будинку
(а.с. 5),  не мають під собою правових
підстав.

Як
пояснила позивачка,  відповідач не
руйнує,  не псує,  не використовує житловий будинок не за
призначенням.  Доказів того,  що він порушує правила співжиття,  що робить неможливим проживання інших
мешканців будинку не надала.

Покази
свідка ОСОБА_5  про те,  що відповідач не приймав участі у вихованні
дітей,  не приймав участі у ремонті
будинку,  не допомагав матеріально
позивачці,  зловживав спиртними напоями,  а також те,
що відповідач є морально нестійким,
не можуть вважатись підставами для виселення його із будинку.

Дослідивши
зібрані докази та давши їм оцінку в сукупності,
суд дійшов висновку про не обґрунтованість позову,  оскільки ОСОБА_2 як колишній член сім"ї власника будинку,  користується жилим приміщенням нарівні з ОСОБА_1,  при вселенні відповідача і в подальшому між
ними не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Керуючись  ст.
156-158,  Житлового Кодексу
України,   ст.  ст.
10,  11,  57,
60,  209,  212-215,
218,  224,  228 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ :

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого
жилого приміщення відмовити.

Заочне
рішення може бути переглянуте судом,  що
його ухвалив,  за письмовою заявою
відповідача,  яку може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення
може бути оскаржене в Апеляційному суді м. Києва через районний суд шляхом
подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.