Справа № 22-5707/2007
рік                          Головуючий у
1 інстанції Кобаль М. І.
Категорія    5                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої
Шабанової В. О. суддів Маширо О.П.,
Ігнатової Л.Є. при секретарі Маслаковій М. Г. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу   по
апеляції   ОСОБА_1   на
рішення   Шахтарського
міськрайонного суду від 15 травня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та
встановлення права власності на нерухоме майно,

установив:

До
апеляційного суду звернувся ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на рішення суду,  яким йому було відмовлено у задоволенні його
позовних вимог.

Суд
першої інстанції виходив з того,  що
позивач не довів у судовому засіданні,
що він сплатив відповідачеві основну суму коштів за тим усним договором
про купівлю-продаж будинку,  який
відбувся між сторонами.

Суд
встановив,  що згоди про укладання
договору позивач та відповідач досягли ще у 2004 році,  тоді ж позивач частково розрахувався. Решту
коштів він доплатив у 2007 році,  однак
на думку суду повної домовленості з такої істотної умови договору як ціна
сторони не досягли. Оскільки ОСОБА_1 повністю не розрахувався з
відповідачем,  суд відмовив йому у
задоволенні позову.

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити
нове,  яким задовольнити його позовні
вимоги,  оскільки вважає,  що суд на порушення вимог матеріального права
зробив висновок,  який не відповідає
фактичним обставинам справи.

Зокрема,  суд не врахував,  що відповідач на підтвердження фактично
укладеного договору купівлі-продажу передав йому усі правовстановлюючі
документи,  які у нього були,  видав довіреність на ім"я його ОСОБА_1
про оформлення приватизації земельної ділянки,
на якій розташований будинок,  та
про продаж будинку. Він та члени його сім'ї' одразу ж після досягнення
домовленості та передачі грошей вселились у цей будинок та зареєструвались там
на постійне проживання.

Однак
коли він з дружиною звернувся до нотаріуса,
щоб на підставі довіреності оформити договір,  з'ясувалось,
що потрібні ще деякі документи,
які має надати ОСОБА_2 особисто,
а він відмовився це робити,  бо
розраховував таким чином додатково витребувати з нього ще грошей за будинок.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши матеріали
справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу слід задовольнити,  рішення суду скасувати та ухвалити нове,  яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1,  з таких підстав.

Згідно
зі  ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу ... житлового будинку (квартири) ... укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору,  що підтверджується письмовими доказами,  і відбулося повне або частково виконання
договору,  але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,  суд
може визнати такий договір дійсним.  У
цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч.2  ст. 220 ЦК
України).

Судом
першої інстанції було встановлено,  що
сторони у справі влітку 2004 року дійшли згоди про укладання договору
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1. Цей будинок належить відповідачеві ОСОБА_2 на
праві власності у порядку спадкування,
про що свідчить видане йому нотаріусом свідоцтво про право на спадщину
за законом від 12 травня 2003 року (а.с. 14, 15).

На
підтвердження досягнутої домовленості позивач з ОСОБА_1 та дітьми у червні 2004
року був зареєстрований у спірному будинку на постійне місце проживання (а.с.
7-8). Крім того,  ОСОБА_2 10 червня 2004
року у встановленому законом порядку видав ОСОБА_1  позивача довіреність на право продажу цього
будинку,  а також оформлення права
власності на земельну ділянку (а.с. 16).

У
судовому засіданні 15 лютого 2007 року відповідач підтвердив,  що спірний будинок у 2002 році він здав у
оренду позивачеві з наступним викупом (а.с. 36 зв.стор.). ОСОБА_2 пояснив,  що гроші за будинок він одержував частинами
(а.с. 36).

У судовому
засіданні 17 квітня 2007 року ОСОБА_2 також підтвердив,  що 20 січня 2007 року ОСОБА_1 віддав йому усі
гроші за будинок,  і пояснив,  що вони з ОСОБА_1 приходили до нотаріальної
контори,  щоб укласти договір
купівлі-продажу. Однак з'ясувалось,  що ним
не була приватизована земельна ділянка,
на якій розташований будинок,  і
ОСОБА_1 відмовився укладати договір тільки на будинок. Тоді він видав ОСОБА_1і
позивача довіреність на оформлення угоди без нього (а.с. 50).

Факт
повного розрахунку позивача з ОСОБА_2 у рахунок договору купівлі-продажу
спірного будинку підтверджується,  окрім
пояснень свідків у суді першої інстанції,
також власноручною розпискою у цьому відповідача ОСОБА_2,  яку він склав у присутності свідків 20 січня
2007 року. Претензій до ОСОБА_1 ОСОБА_2 не мав (а.с. 38).

За таких
обставин апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції
про те,  що сторони не досягли згоди про
таку істотну умову договору купівлі-продажу,
як ціна угоди.

Навпаки,  наданими сторонами та дослідженими судом
першої інстанції доказами було встановлено,
що сторони дійсно уклали в усній формі угоду - договір купівлі-продажу
спірного будинку,  досягли згоди про всі
істотні умови,  у тому числі,  про ціну будинку,  та виконали їх,  а саме: позивач повністю розрахувався з
власником будинку ОСОБА_2,  про що той
власноручно вказав у своїй розписці та послався на те,  що претензій до ОСОБА_1 він не має (а.с. 38),  а ОСОБА_2 фактично передав ОСОБА_1
будинок,  дозволив йому з родиною
вселитись туди та зареєструватись на постійне проживання (а.с. 7-8).

За таких
обставин апеляційний суд вважає,  що
вимоги позивача щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та
визнання за ним права власності на спірний будинок є підставними та
обґрунтованими.

З матеріалів
справи вбачається,  що земельна
ділянка,  на якій розташований спірний
жилий будинок,  належить ОСОБА_3,  родичу відповідача.

Після
його смерті ніхто зі спадкоємців,  у тому
числі,  і відповідач,  не оформили своє право власності на цю
спадщину.

З
довідки,  виданої Великопшшівською
сільською радою від 10 серпня 2007 року за № 384,  вбачається,
що фактично обробляє та користується земельною ділянкою,  на якій розташований спірний будинок,  позивач ОСОБА_1.

Діюче
земельне законодавство,  зокрема,   ст.
120 ЗК України закріплює,  по
суті,  самостійні правові режими
земельної власності і власності на розташовані на земельній ділянці об"єкти
нерухомості,  тому перехід права
власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна не тягне за собою автоматичного
переходу права власності на земельну ділянку,
на якій розташована будівля (споруда). У такому випадку перехід права
власності на земельну ділянку вимагає окремого договірно-правового
врегулювання.

Апеляційний
суд вважає,  що задоволення вимог
позивача безпосередньо не пов"язане з правом власності на земельну
ділянку,  питання щодо права на земельну
ділянку може бути вирішене окремо,  тому
рішення суду слід скасувати як таке,  що
ухвалене з порушенням вимог матеріального права,  та ухвалити нове,  яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 і
визнати дійсним договір купівлі-продажу спірного будинку,  укладений між сторонами у справі,  а також право власності позивача на цей
будинок.

Згідно з
вимогами  ст. 88 ЦПК України
стороні,  на користь якої ухвалено
рішення,  суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача,  на користь якого ухвалено рішення,  звільнено від сплати судового збору,  він стягується з відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З
матеріалів справи вбачається,  що позивач
є інвалідом 2 групи від загального захворювання,  інвалідність 1 квітня 2003 року була йому
встановлена безстроково (а.с. 64),  тому
на підставі  ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів
України від 21 січня 1993 року,  яким
врегульований порядок та розміри сплати судового збору,  ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

За таких
обставин понесені позивачем судові витрати (судовий збір - 35 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 60 грн.) у загальній
сумі 95 грн. (а.с.  1, 2, 70) слід
стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2,
а різницю між сплаченим судовим збором та фактичним розміром судового
збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

З витягу
з реєстру прав власності на нерухоме майно,
виданого 30 жовтня 2006 року,
вбачається,  що вартість спірного
будинку становить 18 891 грн. (а.с. 15),
тоді розмір судового збору становитиме 188 грн. 91 коп.3а відрахуванням
сплаченої позивачем суми - 35 грн. - з відповідача на користь держави слід
стягнути додатково 153 грн. 91 коп.

Керуючись  ст.  ст.
309,  313,  316 ЦПК України,  апеляційний суд

вирішив :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Шахтарського міськрайонного суду від 15 травня 2007 року скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити та визнати дійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1,  укладений
між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2,
якому цей будинок належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за
законом,  виданим нотаріусом 12 травня
2003 року та зареєстрованим у реєстрі за № 175.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1.-

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 95 грн. у відшкодування судових витрат.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 153 грн. 91 коп.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.