Справа № 22-1910/2007р.                                Головуючий
у 1  інст. Українець П.Ф.
Доповідач: Петричка П.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року   листопада 26 дня колегія суддів Судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого:
Петричка П.Ф. суддів: Кота І.Н., Мойсюка М.І. при секретарі: Дунчюс С.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою
ТзОВ „ГРАС"

на рішення
Городоцького районного суду м. Львова від 14 вересня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ТзОВ „Грас", третя особа -ОСОБА_2, - про зміну
формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати і середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

Оскаржуваним
рішенням позов задоволено частково змінено формулювання причин звільнення з
роботи позивача із п. 7 ст. 40 КЗпП України на ст. 38 КЗпП ( за власним
бажанням), стягнено в користь позивача заробітну плату в сумі 350 грн. В
задоволенні інших вимог відмовлено.

Вважаючи рішення
суду незаконним, в апеляційній скарзі відповідач вказав на безпідставність
висновку суду про подачу позивачем заяви на звільнення за власним бажанням, не
врахував перебування позивача в нетверезому стані на роботі, пропуску ним
строку для звернення до суду.

Просив скасувати
рішення суду, ухвалити нове і відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи
повідомлення сторін про час і місце розгляду справи належним чином, про що
свідчать розписки про отримання ними повісток - повідомлень, їх неявка в судове
засідання не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Стаття 43 Конституції
України передбачає, що кожен має право на працю і громадянам гарантується
захист від незаконного звільнення.

Розглядаючи
спір, ухвалюючи рішення та частково задовольняючи позовні вимоги суд підставно
врахував відсутність доказів для звільнення позивача з роботи по п. 7 ч.1 ст.
40 КЗпП України, виходячи із протиріч, які містились в поданих відповідачем
доказах, зокрема в акті від 31.03.2006 р. визначено, що позивач з 17 по 31.
03.2006 р. з'являвся на роботу в нетверезому стані, внутрішнє розпорядження від

2

22.06.2006р. № 51 стверджує, що з 17 по 31.03.2006р.
позивач на роботі не появлявся, а відомість про нарахування заробітної плати
відзначає відпрацювання усіх робочих днів у березні 2006 р. позивачем.

Намір
звільнитися з роботи за власним бажанням підтвердив позивач, поновлення на
роботі в зв'язку із незаконним звільненням не вимога^ тому суд обґрунтовано
змінив формулювання підстав звільнення з роботи.

Рішення суду
ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, відповідає
вимогам ст.ст. 10,11, 57, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 38, 40, 235, 236, 238
КЗпП України, доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому підстав для
скасування рішення нема.

Керуючись ст.ст.
303 - 305, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ТзОВ „ГРАС" відхилити.

Рішення
Городоцького районного районного суду Львівської області від 14 вересня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскарженою в касаційному порядку
протягом двох місяців подачею касаційної скарги безпосередньо до Верховного
Суду України.