Справа № 2-8/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня
2007 р.                                            Каланчацький
районний суд

Херсонської
області в складі головуючого судді Прудкої Л.Г.,  при секретарі Шаховій О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1,  представника позивачки ОСОБА_2 до Хорлівської
сільської ради,  виконавчого комітету
Каланчацької районної ради Херсонської області,
Каланчацької районної державної адміністрації,  радгоспу «Ключовий»,  виконавчого комітету Ємільчинської районної
ради Житомирської області,  кооперативу
«Дачник» Пересувної механізованої колони тресту «Укрремлегбуд»,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу від 20.11.1991 p.,
акту передачі в особисту власність жилого будинку з
надвірними будівлями від 26.05.1992 р. та свідоцтва про право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 від 20.05.1999 р. недійсними,  скасування рішення виконкому Хорлівської
сільської ради №24 від 14.05.1999 p.,  визнання
договору купівлі-продажу від 10.06.1991 р. дійсним та визнання права власності
на жилий будинок по АДРЕСА_1,

встановив :

Позивачка
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою,
в якій просить визнати недійсними договір купівлі-продажу від 20.11.1991
p.,  вчинений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,  та акт передачі у приватну власність будинку
з надвірними будівлями від 26.05.1992 p.,  свідоцтво про право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 від 20травня 1999 p.,  скасувати рішення виконкому Хорлівської
сільської ради від 14.05.1999 р. про видачу свідоцтва про право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_3,
визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1,  укладений між нею,  позивачкою ОСОБА_1,  та радгоспом «Ключовий» та визнати за нею
право власності на зазначений будинок.

Мотивуючи свої
вимоги,  позивачка вказує слідуюче.

10
червня 1991 р. вона за договором з радгоспом «Ключовий» сплатила до каси
радгоспу вартість будинку АДРЕСА_1 ,  про
що радгоспом «Ключовий» їй видано довідку та квитанцію до прибуткового ордеру.
Нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався. Потім радгосп «Ключовий»
був ліквідований,  в зв»язку з чим вона
не змогла отримати правоустановчі документи на жилий будинок. До 1991p. вона з членами
своєї сім»ї два роки проживала в спірному будинку та сплачувала за нього
квартплату. Після оплати вартості будинку позивачка вважала,  що він належить їй на праві власності,  і проживала в ньому більш як 15 років,  протягом яких капітально відремонтувала
будинок.

На
теперішній час позивачці стало відомо,
що спірний будинок зареєстровано в державному реєстрі за ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від 20.11.1991 року,  укладеного між кооперативом «Дачник» та
Каланчацьким райвиконкомом,  та акту
передачі в особисту власність жилого будинку з надвірними будівлями від 26
травня 1992 р.

Позивачка
вважає,  що вказаний договір
купівлі-продажу є незаконним з слідуючих підстав. Договір нотаріально не
посвідчувався,  земельна ділянка для
обслуговування домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 чи кооперативу «Дачник» не
виділялась,  крім того,  останній не був зареєстрований в
Каланчацькому районі і не мав правоустановлюючих документів на спірний будинок.
Договір купівлі-продажу відповідач ОСОБА_3 вчинив на свою користь за дорученням
кооперативу «Дачник». Відсутні будь-які документи,  які свідчать про повноваження відповідача
ОСОБА_4 вчиняти угоду купівлі-продажу будинку. Невідомі підстави проведення
оплати вартості будинку Ємільчинським райвиконкомом Житомирської області. Крім
того,  в договорі купівлі-продажу не
вказано номер будинку,  в акті передачі
будинку маються розходження порівняно з технічним паспортом відносно даних по
кількості кімнат,  житловій площі
будинку.

Позивачка
вважає,  що договір купівлі-продажу
будинку відповідачами сфальсифікований. Щодо відповідача ОСОБА_3,  то він не мав ніяких пільг на придбання житла
безоплатно,  оскільки с.Садки
Ємільчинського району Житомирської області,
де він мешкав разом з сім'єю,  не
входило в зону обов'язкового відселення з забрудненої території після аварії на
ЧАЕС. На території Каланчацького району він не був прописаний,  його сім»я ніколи тут не проживала. Сам він
виїхав через деякий час в Житомирську область.

14.05.1999
р. виконком Хорлівської сільської ради прийняв рішення на підставі заяви
відповідача про видачу свідоцтва про право власності на спірний будинок ОСОБА_3,  хоч він на той час був знятий з реєстрації в
с.Хорли,  після чого було виготовлено
свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Хорлівською
сільською радою на ім'я ОСОБА_3

Позивачка
вважає,  що оскільки зазначені документи
були видані ОСОБА_3 з порушенням закону,
а радгосп «Ключовий» фактично продав спірний будинок їй,  по на підставі набувальної давності вона
просить визнати за нею право власності на зазначений будинок.

Позивачка
ОСОБА_1 просить також поновити їй строк на звернення до суду,  посилаючись на те,  що їй стало відомо про належність спірного
будинку відповідачеві ОСОБА_3 лише в 2006 році,
і вона пропустила цей строк з поважної причини.

Представник
Хорлівської сільської ради ОСОБА_11
при винесенні рішення покладається на розсуд суду та пояснила,  що дійсно в 1991 році в спірному будинку
поселився ОСОБА_3,  але сім»ю в с.Хорли
не перевіз. Через деякий час він виїхав з села,
будинок почали розбирати,  тому в
ньому поселилась ОСОБА_1,  яка стала
доглядати за будинком і в теперішній час проживає в ньому.

Представник
Каланчацької районної ради ОСОБА_16 позов не визнає,  однак пояснила,  що будь-яких документів у райраді відносно
продажу спірного будинку немає.

Представник
Каланчацької районної державної адміністрації ОСОБА_17 позов не визнав і
пояснив,  що спірний будинок купувався
для сім»ї ОСОБА_3,  який переселявся з
забрудненої зони після аварії на ЧАЕС. На час вчинення угоди не вимагалось
посвідчення договору тільки нотаріальною конторою,  в селах ці дії здійснювали сільські ради.
Крім того,  позивачка пропустила строк
позовної давності для звернення до суду щодо визнання договору купівлі-продажу
та акту передачі недійсними без поважної причини. Щодо заяви позивачки,  що вона придбала спірний будинок на підставі
договору купівлі-продажу у радгоспу «Ключовий»,
то представник вважає,  що вона
сфальсифікувала документи,  які
підтверджують факт сплати вартості будинку,
і не надала будь-якого документу,
який би свідчив про купівлю будинку.

Відповідач
ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив,  що в
1991 р. вирішив переселитися з сім»єю з забрудненої території після аварії на
ЧАЕС в Херсонську область і отримав відповідне направлення. В цей час
працевлаштувався заступником директора кооперативу «Дачник». 15 листопада 1991
р. кооператив «Дачник» придбав в радгоспі «Ключовий» житловий будинок в с.Хорли
Каланчацького району,  а 20 листопада
1991 р. цей будинок Каланчацький райвиконком в особі заступника голови
виконкому районної ради ОСОБА_4 купив для ОСОБА_3 За будинок кооперативу
«Дачник» провів оплату Ємільчинський райвиконком Житомирської області. Він
проживав в даному будинку,  але сім»ю не
перевіз,  оскільки почались сімейні
проблеми. Через деякий час виїхав назад в Житомирську область,  а коли повернувся,  то йому порекомендували поселити в будинку
квартирантів,  щоб запобігти розборці
будинку. При цьому йому порадили звернутись до ОСОБА_1,  яка не мала свого житла. З нею він дійсно
домовився про те,  що вона буде проживати
в будинку та дивитись за ним,  поки він
не повернеться. В 1999 році виконком Хорлівської сільської ради виніс рішення
про видачу йому свідоцтва про право власності на зазначений будинок в с.Хорли.
Оформленням документів займалась позивачка та її співмешканець ОСОБА_6,  якому він видав відповідне доручення.

Відповідач
ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив,  що
після аварії на ЧАЕС в Каланчацький район стали переселятися сім»ї з
забрудненої території. В 1991 р. в Каланчацьку районну раду звернувся і
ОСОБА_3,  у якого було відповідне
направлення. Голова райради доручив йому вирішити питання про придбання  будинку
для  сім»ї  ОСОБА_3,
тим  більше,   що
була довідка

Ємільчинської
районної ради Житомирської області про те,
що оплату за будинок вона гарантує. На той час кошти на житло виділялись
тією радою,  звідки приїжджали
переселенці. Будинок для ОСОБА_3 вони купили у кооператива «Дачник». Вважає,  що угода вчинена законно,  ніякої фальсифікації не було,  оскільки він підписував договір
купівлі-продажу на підставі рішення виконкому,
яким йому доручено вирішити питання забезпечення сім»ї ОСОБА_3 житлом.

На час
надходження позову до суду СТОВ «Ключовий»/ який був правонаступником радгоспу
та КСП «Ключовий» / ліквідований,  що
підтверджується ухвалою Господарського суду Херсонської області від 29.10.2004
р./а.с.77/.

Представник
Ємільчинської районної ради до суду не з»явився,  направив листа про те,  що не вважає себе відповідачем у справі.
Допитаний в порядку судового доручення представник райради ОСОБА_18 позов не
визнав.

Представник
кооперативу «Дачник» в судове засідання не з»явився,  заходами,
вжитими судом,  встановлена інша
юридична адреса кооперативу,  однак допитати
представника в порядку судового доручення було неможливо,  що підтверджується листами Дніпровського
районного суду м. Києва.

Заслухавши
показання сторін,  свідків,  вивчивши матеріали справи,  суд не знаходить підстав для задоволення
позову.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно
до договору купівлі-продажу від 15 листопада 1991 року / а.с.88-89/ радгосп
«Ключовий» в особі головного бухгалтера ОСОБА_5 продав,  а кооператив «Дачник» в особі заступника
начальника кооперативу ОСОБА_3купив будинок з надвірними будівлями в с.Хорли по
вул.Степовій,  розташований на земельній
ділянці площею 0, 15 га балансовою вартістю 24051, 95 руб. Договір
посвідчений секретарем виконкому Хорлівською сільською радою та зареєстрований
в книзі нотаріальних дій за № 233. Вартість будинку кооперативом «Дачник»
оплачена згідно рахунку-фактурі №29 /а.с.63/.

Згідно
наданих суду Ємільчинською районною радою Житомирської області пояснень,  всі 119 населених пунктів Ємільчинського
району віднесені до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991
р. При цьому с.Садки,  де проживав
відповідач ОСОБА_3,  віднесено до зони
посиленого радіоактивного контролю /4 зона/. Пунктом 9 Постанови Ради Міністрів
УРСР і Української ради професійних спілок від 14 грудня 1989 р. №315 «Про
додаткові заходи щодо посилення охорони здоров»я та поліпшення матеріального
становища населення,  яке проживає на
території,  що зазнала радіоактивного
забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС» встановлено,  що громадяни,
які проживають на території населених пунктів, забруднених радіонуклідами,  за їх згодою мають право переселятися і бути
забезпеченими жилими приміщеннями в будинках державного і громадського  житлового
фонду.   За  новим
місцем  проживання  житло
їм надається позачергово підприємствами,
де вони працевлаштовані,  а якщо
вказані підприємства не мають житлового фонду і не ведуть житлового будівництва
- виконкомами місцевих рад народних депутатів. Виконкомом Житомирської обласної
ради сім»ї ОСОБА_3 у складі 3 чоловік було видано направлення на самостійне
переселення за №24670 від 08.05.1991 р.
у Херсонську область /а.с.56,  64/.

Відповідно до
довідки Хорлівської сільської ради №475 від 08.11.2006 р. ОСОБА_3 був
зареєстрований в с.Хорли з 10.04, 1991 p.,
дати вибуття немає /а.с.95/.

Група
громадянства,  еміграції та реєстрації
фізичних осіб України своїм листом за №7883 від 08.12.2006 р. також
повідомляє,  що ОСОБА_3 проживав в
с.Хорли в період з 1991 по 1995 роки без реєстрації за місцем проживання
/а.с.103/.

З метою
забезпечення сім»ї ОСОБА_3 житлом рішенням виконкому Каланчацької районної ради
№220 від 16.11.1991 р. було вирішено купити житловий будинок з господарськими
приміщеннями в с.Хорли,  який належить
кооперативу «Дачник»,  та доручено комісії
по забезпеченню житлом громадян,  які
зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС
/ОСОБА_4/ в недільний строк підготувати необхідні документи і направити їх у
виконком по колишньому місцю проживання покупця будинку для вирішення питання
про відшкодування його вартості. Контроль за виконанням рішення покладено на
голову комісії,  заступника голови
виконкому ОСОБА_4 /а.с.27, 90/.

Як
встановлено в судовому засіданні з пояснень відповідачів ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
з метою забезпечення сім»ї ОСОБА_3 житлом кооператив «Дачник» продав
виконкому районної ради народних депутатів для ОСОБА_3,  який прибув із с.Садки Ємільчинського району
Житомирської області,  житловий будинок з
господарськими будівлями,  розташований
по вул.Степовій в с.Хорли. Вартість будинку в сумі 20710 руб. необхідно було
перерахувати на рахунок кооператива
«Дачник» виконкому Ємільчинської районної ради. Вказаний договір оформлений
в письмовій формі /а.с.87/. Договір зареєстрований в Хорлівській сільській раді
02.04.1992 p.,  що підтверджується інвентарною справою №82 /додаток до
справи/.

Згідно
довідки № 917 від 04.12.1991 р. при покупці будинку для сімей,  які переселяються з радіоактивно забруднених
районів Житомирської області,
райвиконком району,  з якого
виїхала сім»я,  має право оплачувати
договори купівлі-продажу без урахування інвентарної чи страхової вартості
будинку,  в межах сум,  які не перевищують 20 тис.руб. на кожного
члена переселеної сім»ї,  але не більше
80 тис.руб. на одну сім»ю. Для розрахунку береться до уваги сума,  вказана в договорі /а.с.74 а/.

В день
укладення договору купівлі-продажу житлового будинку для сім»ї ОСОБА_3 20
листопада 1991 р. виконком Каланчацької районної ради направив листа та
документи виконкому Ємільчинської районної ради для вирішення питання виплати
компенсації за жилий будинок на рахунок кооператива
«Дачник» /а.с.75/.

Довідкою
за №323 від 25 травня 1992 р. голова кооперативу «Дачник» повідомляє
Каланчацькій районній державній адміністрації про те,  що Ємільчинський райвиконком перерахував
гроші платіжним дорученням №37 від 10.03.1992 р. в сумі 35362 крб. на його рахунок. Адміністрація
кооперативу «Дачник» по даному договору претензій не має /а.с.84/.

Ємільчинська
районна рада та Житомирська обласна рада також підтверджують факт сплати
вартості житлового будинку,  придбаного
для сім»ї ОСОБА_3,  в сумі 35, 4 тис.крб.
/а.с.139-141/.

Актом
передачі від 26 травня 1992 року,
затвердженим Представником Президента України по Каланчацькому району
Зінченко М.І.,  будинок,  придбаний в кооператива «Дачник» був переданий у особисту
власність ОСОБА_3 /а.с. 10/.

Відповідно
до витягу з протоколу зборів трудового колективу кооперативу «Дачник»,  в якому працював відповідач ОСОБА_3,  від 4 грудня 1991 р. на зборах позитивно
вирішилось також питання про продаж зазначеного житлового будинку ОСОБА_3
/а.с.76/.

Таким
чином,  судом встановлено,  що дійсно 20 листопада 1991 р. була вчинена
угода купівлі-продажу житлового будинку для сім»ї ОСОБА_3,  яка переселялась з забрудненої території
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС - Житомирської області. Договір дійсно
не був посвідчений нотаріально,  однак
сторони виконали всі умови цього договору.

При
цьому суд встановив,  що предметом угоди
купівлі-продажу був житловий будинок АДРЕСА_1,
а не будь-який інший будинок.

Відповідно
до довідки Хорлівської сільської ради за №173 від 11.04.2005 р. та по
господарської книги Хорлівської сільської ради №6,  особовий рахунок №350 - ОСОБА_3 належить
житловий будинок в АДРЕСА_1/а.с.80,  136,
137/.

Цей факт
підтвердили також свідки ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_8.

Так,  свідок ОСОБА_6 пояснив,  що в 1996 р. він приїхав в с.Хорли,  де познайомився з ОСОБА_1 У ОСОБА_1 свого
житла не було,  але вона проживала в
будинку АДРЕСА_1,  запропонував їй пожити
в його будинку ОСОБА_3,  оскільки він не
проживав в селі. Свідок став співмешкати з позивачкою,  в будинку зробив ремонт,  збудував підсобні приміщення. За дорученням
ОСОБА_3 він також займався оформленням свідоцтва про право власності на спірний
будинок.

Свідок
ОСОБА_7 показав,  що в спірному будинку
приблизно в 1991 р. став проживати ОСОБА_3,
а потім приблизно в 1992-1993 pp. -ОСОБА_1 Він вважав,
що будинок належить їй,  оскільки
вона робила в ньому ремонт. З 1997 року з нею став співмешкати ОСОБА_6

Свідок
ОСОБА_8. показала,  що вона,  працюючи секретарем виконкому Хорлівської
сільської ради,  в 1991 році посвідчувала
договір купівлі-продажу житлового будинку по вул.Степовій в с.Хорли,  згідно якого радгосп «Ключовий» продав,  а кооператив «Дачник» купив його. Потім цей

будинок перейшов
до ОСОБА_3 В сім»ї відповідача ОСОБА_3 щось не ладилось,  і він поїхав знову в Житомирську область. Щоб
зберегти будинок від розборки,  ОСОБА_3 В
сільській раді порекомендували поселити в ньому ОСОБА_1,  яка не мала свого житла,  і яка б могла наглядати за будинком. ОСОБА_1
поселилась в будинку приблизно в 1997-1998 роках.

Свідок
ОСОБА_9,  який працював директором
радгоспу «Ключовий» в період з 25.09.1985 р. по 11.09.1991 p.,
пояснив,  що в
період його роботи на цій посаді житловий будинок в с.Хорли ОСОБА_1 радгосп не
продавав. Радгосп в той час побудував 2 будинка для спеціалістів,  і будували третій,  але в зв'язку з відсутністю коштів не
добудували його і самі ж розібрали. Два будинка для спеціалістів потім надали
як квартири жителям с.Хорли,  а восени
1991 р. один з них був проданий кооперативу «Дачник».

Рішенням
виконавчого комітету Хорлівської сільської ради № 24 від 14.05.1999 року
вирішено видати ОСОБА_3 свідоцтво на право власності на домоволодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1 та розташоване на земельній ділянці розміром 0, 14 га.
Тоді ж 14 травня 1999 року таке свідоцтво було видано відповідачеві Хорлівською
сільською радою / а.с.10, 11/.

Суд
вважає,  що підстави для визнання
недійсними договору купівлі-продажу від 20.11.1991 р. та акту передачі в
особисту власність житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 відсутні,  оскільки зазначений будинок був наданий йому
в порядку забезпечення житлом громадян,
які підлягають додатковому переселенню з територій,  що зазнали радіоактивного забруднення в
результаті аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім
того,  позивачкою пропущено строк на
звернення з позовом до суду,
передбачений ст.257 ЦК
України. Суд вважає,  що вказаний
строк пропущений без поважної причини,
оскільки в судовому засіданні встановлено,  що саме вона та її співмешканець ОСОБА_6 на
підставі доручення відповідача ОСОБА_3 оформляли останньому свідоцтво про право
власності на житловий будинок у 1999 році,
і саме в них на руках маються оригінали правоустановлюючих документів на
спірний будинок на ім'я ОСОБА_3 Цей факт підтверджується інвентарною справою на
домобудівлю АДРЕСА_1,  в якій знаходяться
заяви ОСОБА_10.

Щодо
питання про скасування рішення виконкому Хорлівської сільської ради від
14.05.1999 року про видачу свідоцтва про право власності на житловий
будинок,  то суд вважає,  що ці вимоги підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства у відповідності до ст.17 КАС України. Згідно ч. 3
ст.21 КАСУ не допускається об»єднання в одне провадження кількох вимог,  які належить розглядати в порядку різного
судочинства. Крім того,  позивачкою
пропущено передбачений ст.99 КАСУ річний строк звернення до суду з
адміністративним позовом.

Суд
вважає,  що не підлягають задоволенню
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_1,  укладений між нею та радгоспом
«Колючовий»,  та

визнання за нею права власності на зазначений будинок з
слідуючих підстав.

Позивачка
надала суду витяг з протоколу засідання ради підприємства №11 від 02.06.1991
року,  згідно якого рада вирішила
дозволити адміністрації радгоспу «Ключовий» продати будинок АДРЕСА_1
ОСОБА_1,  довідку №139 від 20.06.1991 р.
про оплату нею згідно ордеру №459 від 10.06.1991 р. 26211 руб. за спірний
будинок,  акт обстеження житлового
будинку від 02 червня 1991 року /а.с.14, 15/. Інших будь-яких документів,  які б підтверджували факт придбання
позивачкою зазначеного будинку,  вона не
надала.

В ході судового
засідання судом добуті докази,  які
спростовують надані позивачкою докази.

Так,  свідок ОСОБА_5,  яка працювала головним бухгалтером радгоспу
«Ключовий» в період 1991-1992 pp.,  пояснила,  що
радгосп дійсно збудував в с.Хорли 2 будинки для спеціалістів. Однак спеціалісти
в радгосп не приїхали,  тому один з цих
будинків надали ОСОБА_11,  яка там проживає і в теперішній час,  а інший будинок був проданий кооперативу
«Дачник». ОСОБА_1 будинок не продавався. Оглянувши оригінали наданих позивачкою
суду квитанцій про сплату квартплати та оплати за будинок,  свідок пояснила,  що має сумнів в автентичності свого підпису,  крім того,
вона ,  працюючи бухгалтером
тривалий час,  пам'ятала б про сплату
позивачкою такої суми грошей за будинок.

Свідок
ОСОБА_12,  який працював директором радгоспу «Ключовий» у зазначений
період часу,  пояснив,  що за час його роботи в с.Хорли було продано
лише три будинки: ОСОБА_5,  ОСОБА_13 та ОСОБА_14. На
довідці про сплату позивачкою вартості будинку стоїть не його підпис.

Свідок
ОСОБА_15 також заперечує,  що під витягом
з протоколу засідання ради підприємства та актом обстеження житлового будинку
стоїть його підпис.

Таким
чином,  позивачка не надала суду доказів
придбання нею житлового будинку АДРЕСА_1,
в зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Посилання
позивачки на ст.344 ЦК України,  згідно якої вона набула право власності на
спірний будинок за набувальною давністю,
безпідставні,  оскільки відповідно
до Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України,  діючого з 01 січня 2004 p.,
норми,  встановлені
цим Кодексом,  застосовуються до
цивільних відносин,  які виникли після
набрання ним чинності.

Керуючись ст.
10, 11,  209,  212,
214-215 ЦПК України,  ст.41,  47,
227 ЦК України
/в редакції 1963 p./,  ст.257,  344 ЦК України,  суд

вирішив :

Відмовити
в задоволенні позову ОСОБА_1,
представника позивачки ОСОБА_2 до Хорлівської сільської ради,  виконавчого комітету Каланчацької районної
ради Херсонської області,
Каланчацької   районної   державної
адміністрації,    радгоспу   «Ключовий»,

виконавчого
комітету Ємільчинської районної ради Житомирської області,  кооперативу «Дачник» ПМК тресту
«Укрремлегбуд»,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу
від 20.11.1991 р.,  акту передачі в особисту власність
жилого будинку з надвірними будівлями від 26.05.1992 р. та свідоцтва про право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 від 20.05.1992 року недійсними,  скасування рішення виконкому Хорлівської
сільської ради №24 від 14.05.1999 p.,  визнання договору купівлі-продажу від 10.06.1991 р.
дійсним та визнання права власності на житловий будинок по вул.Степовій,  19 в с.Хорли Каланчацького району Херсонської
області.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до 14 липня 2007 р. через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги,  або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
України.