інстанції  Шншов О.О.
Справа № 6179
,   2007р.       Доповідач Курило В.П.
УХВАЛА Іменем України

23 жовтня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П. суддів   Санікової О.С., Шамрило Л.Г. при секретарі     Степаненко В.Б.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Будьонівського районного суду міста Донецька від 21
травня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою
відповідальністю „Банк Фамільний" про визнання договору купівлі-продажу
автомобіля дійсним, визнання права власності на автомобіль і визнання договору
застави недійсним,

ВСТАНОВИВ:

До апеляційного
суду Донецької області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення
Будьонівського районного суду міста Донецька від 2 І травня 2007 року, яким
задоволений позов ОСОБА_2, за нею визнано право власності на автомобіль марки Тойота Лексус" випуску
2005 року державний номер НОМЕР_1.

Визнаний недійсним
і скасований договір застави від 17 листопада 2005 року номер у реєстрі 3790. В
задоволені позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля
марки „Тойота Лексус"
випуску 2005 року державний номер НОМЕР_1 дійсним
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні позовних вимог через те, що суд не притягнув
його до участі у справі, а він є особою, що зацікавлена у розгляді справи по
суті. Суд неправильно застосував норми матеріального права.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції встановив, що спірний автомобіль „Тойота Лексус" на
праві власності належить ОСОБА_3. Відповідно до письмової розписки ОСОБА_3
продав ОСОБА_4 вказаний автомобіль за 65000 доларів США.

Згідно з
довіреністю від 30 вересня 2007 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 право продавати,
обмінювати, здавати в найм вказаний автомобіль. Враховуючи, що сторони досягли
домовленості за всіма істотними умовами договору купівлі-продажу, суд визнав,
що 1 червня 2005 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2. укладений договір купівлі-продажу
автомобіля і задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права
власності на автомобіль.

2

Оскільки   договір
купівлі-продажу   автомобіля   не
підлягає    обов'язковому

нотаріальному посвідченню, то позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним не грунтуються на законі.
Суд з цих підстав відмовив у задоволені вказаних позовних вимог.

17 листопада
2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Банк Фамільний" та
ОСОБА_3 укладений договір , за яким ОСОБА_3 отримав від Банка 60 тис. доларів США у кредит. 17
листопада 2005 року у забезпечення вказаного договору кредиту між цими ж
сторонами укладений договір застави, за яким ОСОБА_3 передав Банку автомобіль „Тойота Лексус" 2005
року випуску.

Ураховуючи, що
між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля 1 червня
2005 року, тобто раніше договору кредиту і застави, ОСОБА_3 не мав повноважень
розпоряджатися чужим майном 17 листопада 2005 року. Тому такий договір не
відповідає закону і має бути визнаний недійсним і скасований.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з поверненням справи
на новий розгляд, виходячи з наступного.

Відповідно до
п.4 і п.3 ч. 1 ст. 311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та
обов'язки осіб, які не брали участі у справі і справу розглянуто за відсутності
будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином не повідомлених
про час і місце судового засідання.

Розглядаючи
справу і ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції помилко вважав, що
належними сторонами по справі є тільки позивачка ОСОБА_2 і відповідачі ОСОБА_3
і товариство з обмеженою відповідальністю „Банк Фамільний". Між тим,
ОСОБА_1 надав суду докази того, що він також є зацікавленою стороною по справі
і ухвалене судом першої інстанції рішення впливає на його права і
обов"язки.

Так, на а.с.
122-125 є копія рішення Будьонівського районного суду міста Донецька від 28
грудня 2006 року, відповідно до якого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто
борг в сумі 454500 грн., судовий збір в сумі 1700 грн., а всього 456200 грн.

29 січня 2007
року на виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 отримав у місцевому суді
виконавчий лист (а.с. 126), а 16 квітня 2007 року на виконання зазначеного вище
рішення суду першої інстанції державною виконавчою службою в Будьонівському
районі міста Донецька було винесено постанову про арешт майна боржника -
ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 127).

Вказані події
відбулися до розгляду по суті справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і товариства
з обмеженою відповідальністю „Банк Фамільний" про визнання права власності
на автомобіль „Тойота Лексус".
Ухвалене рішення по справі є перешкодою для звернення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення грошової суми на майно боржника.

Таким чином,
ухвалене рішення дійсно безпосередньо стосується прав і обов'язків ОСОБА_1 Між
тим, суд розглянув питання про права і обов'язки вказаної особи без залучення
її до участі у справі, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду.

Крім того,
відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому
засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.
1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків,
встановлених статтею 157 цього Кодексу у разі неявки в судове засідання однієї
із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема
відомостей, що їм вручені судові повістки.

3

3
матеріалів справи видно, що суд розглядав справу у відсутність відповідача

ОСОБА_3 і при цьому в матеріалах
справи відсутні будь які докази належного повідомлення відповідача про час і
місце судового засідання. Як видно із справи відповідач ОСОБА_3 за місцем
проживання знятий з реєстрації. Тому суд першої інстанції мав діяти відповідно
до ч. 9 ст. 76 ЦПК України.

Ухвалене по
справі рішення не відповідає вимогам процесуального законодавства, а допущені
судом першої інстанції порушення є безумовною підставою для скасування рішення
суду і направлення справи на новий розгляд у той же суд іншому складі суддів.

Керуючись ст.ст.
304, 307, 311, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково. Рішення Будьонівського районного суду міста
Донецька від 21 травня 2007 року скасувати. Справу повернути на новий розгляд у
той же суд, іншому складі суддів.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України
протягом двох місяців з дня проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.