УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
жовтня 2007р.                                                                                                    м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у
складі:

Головуючого:                    Градовського Ю.М.

суддів:                                Артеменко І.А.

Суворова В.О.

при
секретарі:                    Ксендзюк
І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.  Одеси від 24 липня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,
ОСОБА_4,  3 особа - Приморський РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод в здійсненні права
власності та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_4 до ОСОБА_3,  ОСОБА_2,
ОСОБА_5,  3 особа - орган опіки та
піклування Приморської районної адміністрації м.  Одеси про визнання договорів дарування та
купівлі-продажу недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні
2005 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3,  ОСОБА_1, ОСОБА_4,  третя особа -Приморський РВ ОМУ ГУМВС України
в Одеській області про усунення перешкод в здійсненні права власності та
виселення.

В
обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те,  що їй на праві власності,  згідно договору купівлі-продажу від
26.12.2003р. належить квартира АДРЕСА_1. В лютому 2004р. за усною домовленістю
з ОСОБА_3 вона дозволила тимчасове проживання в цій квартирі йому,  його дружині ОСОБА_1 та їх сину ОСОБА_4. До
теперішнього часу на неодноразові вимоги ОСОБА_2 сім'я ОСОБА_1 не звільнила її
квартиру.

У січні
2006 року ОСОБА_1діюча в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4.
звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання
договору дарування та купівлі-продажу недійсним.

Справа №
22ц-4394/2007                                                                         Категорія:
ЦП 5

Головуючий у
інстанції: Загороднюк В.І.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

В обгрунтування
своїх вимог позивачка посилається на те,
що у 1996р. був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.
Після чого вони поселяються в квартиру АДРЕСА_1 та оформляють цю квартиру за
нею та сином.  Після укладення договору
купівлі-продажу,  який як вона дізналася
є договором дарування,  укладеним між
ОСОБА_5 та її чоловіком 24.10.1995 p.,  вони
поселилися в названу квартиру. В 2005р. вона дізналася,  що її чоловік,  ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу цієї
квартири з ОСОБА_2 26.12.2003 р. Оскільки ОСОБА_3 завідомо знав,  що квартира належить йому з 1995 p.,
але шляхом введення її в оману спонукав до продажу
квартири АДРЕСА_2.

Рішенням
Приморського районного суду м.  Одеси від
24 липня 2007р. позов задоволений.

Зобов'язано
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_2 в здійсненні права власності
на квартиру, АДРЕСА_1.

Виселено
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано
Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зняти з реєстраційного
обліку в квартирі, АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_3,  ОСОБА_2,
ОСОБА_5,  3 особа - орган опіки та
піклування Приморської районної адміністрації м.  Одеси про визнання договорів дарування та
купівлі-продажу недійсними було відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення суду скасувати,  справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції,  посилаючись на
порушення норм права.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши доповідь
судді доповідача,  доводи апеляційної
скарги,  пояснення на неї,  перевіривши законність та обгрунтованність
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає необхідним скаргу
відхилити,  рішення залишити без змін.

За
правилами  ст. 308ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін,  якщо
визнає,  що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того,  що відповідно до договору купівлі-продажу від
26 грудня 2003р. ОСОБА_3 продав,  а вона
придбала квартиру, АДРЕСА_1. За усною домовленістю вона дозволила ОСОБА_1,  ОСОБА_4. ОСОБА_3 тимчасово проживати у
спірній квартирі. Однак на вимогу ОСОБА_2 відповідачі відмовляються звільнити
квартиру. Враховуючи,  що права власника
квартири, АДРЕСА_1 порушуються,  суд
дійшов до висновку,  що вимоги ОСОБА_2
обґрунтовані.

Відмовляючи
у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1суд першої інстанції виходив з
того,  що вимоги позивача не знайшли
свого підтвердження в судовому засіданні. Права неповнолітньої дитини порушені
не були.

Вирішуючи
спір по суті,  суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив матеріали справи,
надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон,  який їх регулює.

Так
судом встановлено,  підтверджено
матеріалами справи і не спростовується сторонами,  що відповідно до договору дарування від 24
жовтня 1995р. (а.с. 26, 27) укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3,  ОСОБА_5 подарувала,  а ОСОБА_3 прийняв в дар

Справа №
22ц-4394/2007                                                                         Категорія:
ЦП 5

Головуючий у
інстанції: Загороднюк В.І.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

квартиру, АДРЕСА_1. Згідно довідки ЖЕК від 18 березня
2004р. (а.с. 29) в спірній квартирі проживали та були прописані: ОСОБА_3 -
власник; ОСОБА_1 - дружина; ОСОБА_4 - син.

Маючи
намір на свій розсуд розпорядитись власністю,
ОСОБА_3 уклав 26 грудні 2003р. (а.с. 5) договір купівлі-продажу спірної
квартири з ОСОБА_2 Оскільки був потрібен час на вирішення житлових питань для
сім'ї,  15 лютого 2004р. укладається
угода (а.с. 28) між ОСОБА_3 та новим власником квартири, АДРЕСА_1 про тимчасове
проживання сім'ї ОСОБА_3

Однак на
вимогу ОСОБА_2 про звільнення квартири,
відповідачі порушуючи права власника,
житлову площу не звільнили.

За
правилами  ст. 39ЩК України,  власник майна має право усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи,  щоОСОБА_2 у встановленому законом порядку
придбала квартиру, АДРЕСА_1,  а
відповідачі перешкоджають у здійсненні права власності,  суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про задоволення позовних вимог.

Розглядаючи
вимоги зустрічного позову ОСОБА_1,  суд
першої інстанції виходив з того,  що
договір дарування квартири, АДРЕСА_1 від 24 жовтня 1995р. укладений з
додержанням норм права,  порушення при
цьому допущено не було. Оскільки ОСОБА_1 звернулась з вимогами про визнання
договору дарування недійсним тільки у січні 2006р.,  суд першої інстанції вважав,  що вона пропустила строк для звернення до
суду за захистом порушеного права.

Як
зазначено в  ст. 256ЦК України,  позовна давність - це строк,  у межах якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно
до  ст. 257ЦК України,  загальна позовна давність встановлюється
тривалістю три роки.

Як
встановлено в судовому засіданні,
договір дарування укладений 24 жовтня 1995р.,  ОСОБА_1звернувшись із зустрічним позовом
пропустила строк на захист свого права,
поважних причин для його відновлення не навела.

Що
стосується прав на житлову площу неповнолітнього сина ОСОБА_4.,  на думку суду першої інстанції його права не
порушенні,  оскільки рішенням виконавчого
комітету Одеської міської ради №313 від 30 травня 1996р. (а.с. 44) наданий
дозвіл на відчуження квартири, АДРЕСА_2,
в якій частка належить ОСОБА_4. В замін проданої частки,  на підставі договору дарування від 10 серпня
2001р. (а.с. 119) ОСОБА_4. передано в дар квартиру,АДРЕСА_3,  загальною площею 42, 6кв.м.

Виходячи
з наведеного,  судова колегія
вважає,  що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1строку на
подачу позовної заяви,  права ОСОБА_4. на
житлову площу не порушені,  оскільки йому
передано в дар квартиру, 21 по вищезазначеній адресі.

В
доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення норм права. На
думку судової колегії,  викладені у
скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи по суті.

При
таких обставинах,  колегія суддів
вважає,  що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні обставини по справі,  рішення суду відповідає вимогам  ст.
ст. 213, 215ЦПК України,  а тому
не вбачає підстав для його скасування.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст. 308, 315 ЦПК  України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Справа №
22ц-4394/2007                                                                         Категорія:
ЦП 5

Головуючий у
інстанції: Загороднюк В.І.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м.  Одеси від
24 липня 2007р. залишити без зміни.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту проголошення,  однак може бути оскаржена у касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.

Справа №
22ц-4394/2007                                                                         Категорія:
ЦП 5

Головуючий у
інстанції: Загороднюк В.І.

Доповідач:
Градовський Ю.М.