УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року жовтня місяця 2 дня колегія суддів судової палати по цивільним справам
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м.  Феодосії в складі:

Головуючого,  судді:
-Моісеєнко Т.І.

Суддів:                    -
Мамасуєвої Л.О.,  Іщенка В.І.

при
секретарі:                                         -
Петриченко О.В.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3про
визнання договору купівлі - продажу недійсним,
за апеляційними скаргами представника відповідачів - ОСОБА_4 на ухвалу
Ленінського районного суду від 29 травня 2007 року та ОСОБА_2,  ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду
від 14 травня 2007 року -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. та ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору купівлі - продажу АДРЕСА_1,
який був укладений відповідачами 30 січня 2006 року.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що 15.12.2005
року біля 9год. на перехресті вул.
Пирогова та Курсантів у м.  Керч
відбулася дорожньо - транспортна пригода з участю належного йому
автомобілюНОМЕР_2 під керуванням його дружини ОСОБА_5. і автомобілюНОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_2..Належному йому автомобілю були спричинені технічні
ушкодження.

По факту
зазначеної ДТП була
порушена кримінальна справа. ОСОБА_2 був
притягнутий до кримінальної відповідальності за порушення Правил дорожнього
руху,  як спричинивший значну шкоду
потерпілому. Вироком Керченського міського суду АР Крим від 05.06.2006 року
ОСОБА_2 був засуджений по  ст. 286 ч.1 КК
України і з нього було стягнуто на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі
68079 грн.ІО.коп. і моральну шкоду у розмірі 100 гривень.

На
момент скоєння злочину у власності ОСОБА_2. був жилий АДРЕСА_1  30.01.2006 року останній уклав із своїм сином
ОСОБА_3. -
відповідачем по справі,  договір купівлі
- продажу спірного будинку.

Справа №
22-ц-1379- ф/2007                                           Головуючий
в першій інстанції

суддя
Пономарепко А. В. суддя-доповідач
Мамасуєва Л. О.

Позивач
вважає,  що даний договір є фіктивним та
укладений без наміру створити юридичні наслідки,  які обумовлені даною угодою,  а саме з метою уникнути арешту вищевказаного
будинку та тим самим ухилитися від обов'язку відшкодувати позивачеві шкоду
зазначену у вироку суду.

Рішенням
Ленінського районного суду від 14 травня 2007 року позов задоволено,  вищевказаний договір був визнаний недійсним.

24
травня 2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду з заявою про забезпечення
позову,  шляхом накладення арешту на
АДРЕСА_1,  посилаючись на те,  що невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Ухвалою
Ленінського районного суду від 29 травня 2007 року був забезпечений позов,  шляхом накладення арешту на АДРЕСА_1.

Не
погодившись з рішенням суду,
ОСОБА_2,  та ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу,  в якій ставлять
питання про його скасування,  з
ухваленням нового рішення,  яким в
задоволенні позову ОСОБА_1. відмовити.

В
обґрунтування апеляційної скарги апелянти посилаються на порушення норм
матеріального і процесуального права,
неповноту з'ясування обставин,
які мають значення для справи,  неналежну
оцінку доказів,  які є в матеріалах
справи.

В
апеляційній скарзі на ухвалу Ленінського районного суду від 29 травня 2007 року
представник відповідачів вказує на порушення судом першої інстанції норм
Цивільного процесуального кодексу України і просить скасувати ухвалу суду про
забезпечення позову,  постановити нову
ухвалу,  якою у задоволенні заяви про
забезпечення позову відмовити.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення відповідача
та його представника,  дослідивши
матеріали справи,  доводи апеляційної
скарги,  колегія суддів дійшла
висновку,  що апеляційні скарги на
рішення суду і ухвалу суду задоволенню не підлягають.

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції дійшов
висновку про обгрунтованість його вимог.

З таким
висновком погоджується колегія суддів.

Згідно
вироку Керченського міського суду АР Крим від 5 червня 2006 року,  який був постановлений за результатом
розгляду кримінальної справи,  порушеної
23 грудня 2005 по  ст.  286ч.1 КК України,  відповідач ОСОБА_2,  керуючи автомобілем на підставі
довіреності,  скоїв злочин передбачений
ч. 1  ст.
286 КК України. Зазначеним вироком з ОСОБА_2,  на користь позивача була стягнута шкода у
розмірі 68179 грн. 10 коп.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_2 шкоду,  стягнуту за вказаним вироком суду ,  відшкодував лише частково у розмірі 1706
грн.18коп.(а.с. 73).

Відповідно
до змісту  ст.  62 ЗУ
„Про виконавче провадження",  у разі
відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна для задоволення вимог
стягувача,  проводиться звернення
стягнення на належне йому майно: будинок,
квартиру,  інше приміщення,  земельну ділянку,  що є нерухомим майном.

Як
вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_2,  30 січня 2006 року,  тобто після заподіяння шкоди позивачу і
порушення кримінальної справи по факту ДТП,  уклав договір купівлі - продажу належного йому будинку зі
своїм сином ОСОБА_3,  відповідно до якого ОСОБА_2 передав у
власність ОСОБА_3
АДРЕСА_1

Судом
встановлено,  що зазначена угода до
11.06.2006 року не була зареєстрована у Єдиному Державному реєстрі прав
власності на нерухоме майно.

Як вбачається з
матеріалів справи,  у АДРЕСА_1 як
проживав так і проживає ОСОБА_2.,  фактично нерухоме майно у власність ОСОБА_3 не
передано.(а.с. 62,  64).

За
вищевказаними обставинами колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те,  що договір купівлі -
продажу зазначеного будинку,  не був
спрямований на реальне настання правових наслідків.

Висновок
суду про те,  що у діях сторін була
відсутня головна ознака правочину -спрямованість на встановлення,  припинення або іншу видозміну цивільних
правовідносин колегія суддів вважає обґрунтованим. . Тобто судом
встановлено,  що волевиявлення учасників
договору не відповідає їхній дійсній волі і фактично відбулася лише імітація
правочину,  якою є оскаржуваний договір
купівлі - продажу..

Згідно  ст.
115 ЦК України
- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог закону.

Згідно  ст.
234 ЦК України
- фіктивним є правочин,  який вчинено без
наміру створення правових наслідків,  які
обумовлювалися цим правочином.  Фіктивний
правочин визнається судом недійсним.

Таким
чином суд першої інстанції правильно встановив наявність обставин,  з якими закон пов'язує визнання угоди
недійсною і ухвалив рішення,  яке
відповідає чинному законодавству,  доводи
апеляційної скарги правових підстав для його скасування не містять.

Перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали суду про забезпечення позову,  колегія суддів вважає,  що вона ухвалена на підставі закону і
матеріалів справи.

Відповідно  ст.
151 ЦПК України,  забезпечення
позову допускається у разі,  якщо
невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання
рішення суду.

Як
вбачається з матеріалів справи,
відповідач після скоєння злочину у грудні 2005 року,  на день розгляду справі у суді 14 травня 2007
року відшкодував тільки 1706 грн.18 коп.,
ніяких дій,  спрямованих на
оперативне погашення спричиненої шкоди,
не зробив.

До того
ж колегія суддів вважає,  що відповідач з
метою уникнення матеріальної відповідальності,
покладеної на нього вироком Керченського міського суду АР Крим від
05.06.2007 року,  розпорядився належним
йому будинком,  на який був накладений
арешт 17.04.2006 року (а.с.  11).

З
матеріалів справи вбачається,  що договір
купівлі -продажу будинку,  укладений
30.01.2006 року,  був зареєстрований в
МБРТІ 11.06.2006 року,  тобто під
час,  коли вже був накладений арешт на
будинок.

Викладені
обставини свідчать про можливі утруднення,
або взагалі неможливість виконання рішення суду.

За таких
обставин колегія суддів вважає,  що
рішення суду і ухвала суду ухвалені з дотриманням норм матеріального і
процесуального закону,  тому підлягають
залишенню без змін,  а апеляційні скарги
- залишенню без задоволення.

На
підставі викладеного і керуючись статтями 303, 308 п.1 ч.1  ст. 312 Цивільного процесуального кодексу
України,  колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду АР Крим у м.  Феодосії,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2,  ОСОБА_3на рішення Ленінського
районного суду від 14.05 2007 року та представника відповідачів ОСОБА_4 на
ухвалу суду від 29.05.2007 року - відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду АР Крим від 14.05. 2007 року та ухвалу Ленінського
районного суду АР Крим від 29.05.2007 року - залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з її дня проголошення,  і може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.