РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
листопада 2007 р.                                                                            м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої         Мелінишин Г.П.,

суддів                  Стефанів Н.С. ,  Матківського Р.Й.

секретаря            Се»мянчук С. Й.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,
відсотків за прострочення грошового зобов'язання та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного
суду від 19 квітня 2006 року,  -

встановила:

В лютому
2006 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,  відсотків за
прострочення грошового зобов'язання та відшкодування моральної шкоди.

Позовні
вимоги мотивувала тим,  що в червні 2003
року між ними було укладено договір позики,
згідно якого вона позичила відповідачу 4607 доларів США,
які він зобов'язався повернути до травня 2004 року. Також
ними було обумовлено,  що за користування
коштами відповідач сплачує 5% суми позики щомісячно. Посилаючись на зазначені
обставини та той факт,  що зобов'язання
ОСОБА_2 не виконані,  просила стягнути з
нього 24394грн. боргу за договором позики,
12197грн. процентів за користування позикою,  609 грн. за прострочення грошового
зобов'язання,  1451грн. втрат в
зв"язку з

Справа №
22-ц-1287/2007р.                              Головуючий
у 1 інстанції Крилюк М. І.

Категорія
18                                                        Доповідач
Мелінишин Г.П

інфляцією,  а всього 38651грн. Крім того,  позивачка вказувала,  що оскільки відповідач тривалий час не
повертав кошти,  які для неї є
значними,  то спричинив їй цим моральні
страждання. Суму моральної шкоди оцінює в 10 тис.  грн. З цих підстав просила задовольнити
позов.

На день
розгляду справи ОСОБА_1 збільшила вимоги та просила стягнути на її користь з
відповідача 41348грн. 14 коп.

Рішенням
Косівського районного суду від 19.04.2006 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 41348грн6. 14коп. боргу за договором
позики та відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання,  5 тис.
грн. моральної шкоди та судові витрати.

На дане
рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Зазначає,  що судом неповно з'ясовано обставини,  які мають значення для правильного вирішення
справи,  а ті обставини,  які суд вважав встановленими,  є недоведеними. Зокрема,  суд вважав встановленим і доведеним факт
позики ним у ОСОБА_1 4607 доларів США,  що не відповідає дійсним обставинам справи. Договір
позики дійсно мав місце,  однак судом не
встановлено фактичної суми позичених коштів. Твердження суду про визнання ним
боргу саме на суму,  яка заявлена
позивачкою,  є надуманим,  оскільки таку загальну суму він погоджувався
сплатити їй з врахуванням матеріальної та моральної шкоди,  що спричинена через несвоєчасне виконання
зобов'язання.

Оскільки
судом не встановлено дійсної суми боргового зобов'язання,  то відповідно неправильно визначено також
завдані збитки в зв"язку з інфляцією та 3% суму річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Необгрунтовано
судом,  крім того,  стягнуто з нього і проценти за користування
позикою. Оскільки розмір цих процентів ними не обумовлювався,  їх розмір міг бути визначений судом на рівні
Облікової ставки Національного Банку України.

При
визначенні суми боргу суд безпідставно виходив також з курсу долара,  встановленого Нацбанком станом на
02.04.2005р. в розмірі 5 грн. 28 коп.,
оскільки сума повинна була визначатись виходячи з курсу,  що діяв на день розгляду справи.

Апелянт
також зазначає,  що суд необгрунтовано
стягнув з нього на користь ОСОБА_1 5тис.
грн. на відшкодування моральної шкоди. Ні договором,  ні законом не передбачено відшкодування
моральної шкоди в спірних правовідносинах.

Посилаючись
на вказані обставини просив рішення скасувати,
справу направити на новий судовий розгляд.

В
засіданні апеляційного суду апелянт доводи скарги підтримав з наведених в ній
мотивів.

ОСОБА_1
доводи скарги не визнала,  посилаючись на
обгрунтованість висновків суду.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  думку адвоката,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1 та стягуючи на її користь з ОСОБА_2 41348грн. 14коп за договором
позики суд виходив з того,  що факт
позики відповідачем 24394 грн.,
встановлення 5% щомісячно за користування позикою та відповідальність за
несвоєчасне виконання зобов'язання повністю доведені в судовому засіданні. А
оскільки неправомірні дії відповідача призвели до моральних страждань,  то суд вважав,  що позивачці спричинено моральну шкоду,  на відшкодування якої стягнуто 5 тис.  моральної шкоди.

Відповідно
до  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.  Рішення є таким,  коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом,  обгрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

З
висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись,  оскільки суд дійшов їх без повного,  всебічного та об'єктивного з'ясування
фактичних обставин справи,  прав та
обов'язків сторін в даних правовідносинах,
неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Як
передбачено  ст.  ст.
1046,  1047 ЦК України за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти,  а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
При цьому на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника або інший документ,  який посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Як
вбачається з матеріалів справи позивачка обґрунтувала свої вимоги визнанням
відповідачем суми позики в розмірі 4607 доларів США,  що
становить відповідно 24394 грн.,
встановлення ними 5% від суми позики за користування нею щомісячно,  на підтвердження чого представила
листи-відповіді ОСОБА_2 та відповідні розрахунки боргу (а.с. 3, 4).

Разом з
тим,  як видно зі змісту вказаного листа
та розрахунку (і ця обставина підтверджена в судовому засіданні апеляційного
суду) вказаний борг визнано відповідачем

за умови
погашення боргу ОСОБА_1 перед ним за оренду приміщення та з врахуванням
моральних збитків через несвоєчасне повернення боргу.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 02.03.2004р.
перерахувала на банківський рахунок відповідача в банку «Аваль» 9064грн. 18
коп.3а погашення ним відсотків по кредиту. З врахуванням коштів за
розрахунково-касове обслуговування,
вказана сума становить 9160грн. 76 коп. Вказану суму визнали в судовому
засіданні обидві сторони і вона підтверджується квитанціями банку №№ 25, 26,
34, 35, 36, 37 від 02.03.2004р.

Що
стосується інших сум позики,  то вони
позивачкою не доведені. І крім того,  як
ствердили в судовому засіданні обидві сторони в червні 2003 року ОСОБА_2
позичав 300 доларів США не у
позивачки,  а в її матері.

Як видно
з матеріалів справи вимога позивачки про повернення боргу пред'явлена
відповідачу в квітні 2005 року і саме тоді ним частково визнана. З врахуванням
положень  ст. 1049 ЦК України суд вважає,  що починаючи з травня 2005р. відповідач
повинен нести відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язання в розмірі
3% річних від простроченої суми,
сплачувати проценти від суми позики в розмірі,  що визначається на рівні облікової ставки Національного
банку України.

При
цьому колегія суддів не приймає до уваги твердження позивачки про те,  що сторонами було обумовлено встановлення
щомісячно 5% від суми позики за користування нею,  оскільки вони об'єктивними доказами не
підтверджені.

Враховуючи
наведені обставини колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення
суду з ухваленням нового рішення і часткове задоволення позову ОСОБА_1 На
користь позивачки підлягає стягненню з ОСОБА_2 9160 грн. 76коп. боргу,  що з врахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення становить 11693 грн. 71 коп.,  2017 грн. 20коп. процентів за користування
позикою,  687грн. 97 коп.3а прострочення
грошового зобов'язання,  а всього
14398грн. 88коп.

Що
стосується позову в частині відшкодування шкоди,  то в цій частині рішення слід скасувати,  а в задоволенні позову відмовити,  оскільки ні законом,  ні умовами договору не передбачено
відшкодування моральної шкоди за порушення вказаного зобов'язання.

Розподіл
судових витрат між сторонами слід провести відповідно до  ст.
ст.  81, 88 ЦПК України.

На
підставі  ст.  ст.
611,  625, 1046-1050,  1167 ЦК
України,  керуючись  ст.
ст.  81,  88,
218,  307,  309,
313-314,  316,  317 ЦПК України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Косівського районного суду від 19
квітня 2006 року скасувати. Ухвалити нове рішення,  яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 693грн. 71 коп. боргу за договором
позики,  2017грн. 20 коп. процентів за
користування позикою,  687грн. 97коп.3а
порушення грошового зобов'язання,
143грн. 99 коп. судових витрат,  а
всього 14 542грн. 87 коп.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь держави 18грн. 47 коп. недоплаченого судового збору.

Стягнути
з ОСОБА_2 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
розмірі 30 грн.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання ним законної
сили.