АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД       ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-7783/ 2007                                                Головуючий
у І й інстанції - Сіромашенко Н.В.
- 43                                                                      Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада
2007 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів -
Григорченка Е.І.,  Прозорової М. Л.

при
секретарі - Кочкова А.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду   м.
Дніпропетровська   від 20 червня
2007 року по справі за позовом
Дніпропетровського міського комунального підприємства   «Дніпропетровські   міські
теплові   мережі»   до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті
за теплопостачання,  -

встановила:

ОСОБА_1
звернулася з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду від
20.06.2007р.,  де ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення нового рішення,  посилаючись на те,  що зазначене рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального права.

Рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська від 20.06.2007р. позовні вимоги ДМКП «Дніпропетровські
міські теплові мережі» задоволені,  з
відповідачки стягнено заборгованість по оплаті теплопостачання в сумі 890, 73
грн.,  а також з відповідачки стягнено
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
житловий будинок по АДРЕСА_1 був
переданий будівельною організацією в ЖБК-422 та рішенням виконавчого комітету
АНД - району від 22 вересня 1998 року №2095,
члену ЖБК-422 ОСОБА_1 був виданий ордер №422/16 на однокімнатну квартиру
загальною площею 36, 9 кв.м,  житловою -
19, 0 кв.м по пр.
Воронцова,  8 в м.  Дніпропетровську,  яка є власником зазначеної квартири.

Між
позивачем та ЖБК-422 15.10.2002 року був укладений договір №020521 про
постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1.

Позивачем
на виконання зазначеного договору поставляється теплова енергія в-квартиру
№146,  яка знаходиться в АДРЕСА_1,  у зв'язку з чим на ім'я відповідачки був
відкритий особовий рахунок НОМЕР_1.

Згідно
особовий рахунок НОМЕР_1 на імя відповідачки ОСОБА_1,  заборгованість за період з 01.10.2002р. по
01.05.2005р. складає 890, 73 грн.

За таких обставин,  суд першої інстанції прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог,  так як
відповідачка оплату за надані послуги теплопостачання не проводить,  внаслідок чого утворилася заборгованість в зазначеному
розмірі.

Перевіривши
законність та обгрунтованість ухвали та рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду,  з наступних
підстав.

Вирішуючи
даний спір,  який виник між
сторонами,  суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін,  обставини справи,  перевірив доводи сторін та,  дав їм належну правову оцінку,  постановив рішення,  яке відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами,  поясненнями свідків та самих
сторін.

При вище
наведених обставинах справи,  суд першої
інстанції,  керуючись діючим
процесуальним та матеріальним законом,
зокрема  ст.  ст.
67,  68 ЖК України,  прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог,  оскільки
позивачка повинна була оплачувати надані позивачем послуги щодо
теплопостачання.

Доводи,  приведені в апеляційній
скарзі відповідачкою,  що між нею та
позивачем не був укладений договір на постачання теплової енергії,  а також що вона не проживає і не
зареєстрована за даною адресою,  не
можуть бути прийняти до уваги,  оскільки
квартира є власністю відповідачки і вона фактично користувалася послугами по
теплопостачанню,  не відмовлялася від
них,  не вимагаючи відключення її
квартири від мережі,  а сама по собі відсутність
письмового договору між нею та позивачем не звільняє її від оплати за отримані
комунальні послуги,  відповідно до  ст.
ст.  67,  68 ЖК України.

Інші
доводи відповідачки,  приведені в
апеляційній скарзі,  зводяться до
переоцінки доказів,  незгоди з висновками
суду по їх оцінці та особистого тлумачення норм права,  що протирічить діючому законодавству.

Відповідно
ж до  ст.
212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду,  який кає оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням,  що ґрунтується на
всебічному,  повному та об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,  керуючись законом.

Судом
апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального
закону,  які могли б потягти за собою
скасування рішення суду першої інстанції.

Справа
судом 1-ї інстанції розглянута в межах заявлених вимог та на підставі наданих
суду доказів.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтовані,  а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Амур-Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська   від 20 червня
2007 року залишити без змін.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.