Справа №22ц-2246/07         Головуючий у 1 -й інстанції Андрощук В.В.
40                          Доповідач
апеляційного суду Буренкова К.О.,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої
Буренкової К.О.,  суддів Довжук Т.С.
,  Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю
позивачаОСОБА_1 і представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14 серпня 2007 p.,  ухвалене
за його позовом до Державної акціонерної холдінгової компанії «Чорноморський
суднобудівний завод» про визнання незаконним та скасування наказів про
переведення на іншу роботу,  про
притягнення до дисциплінарної відповідальності,
поновлення на попередній роботі та стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

встановила:

В серпні
2006 рОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної акціонерної холдінгової
компанії «Чорноморський суднобудівний завод» (далі - ДАХК «ЧСЗ») про визнання
незаконним та скасування наказів про переведення на іншу роботу,  про притягнення до дисциплінарної
відповідальності,  поновлення на попередній
роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач
зазначав,  що з липня 1971 р. він працює
в ДАХК «ЧСЗ» старшим контрольним майстром бюро технічного контролю цеху № 17.
Наказом начальника управління якості від 14 липня 2006 р. в порушення
ч.1  ст.
32 КЗпП його переведено на аналогічну посаду в бюро технічного контролю
цеху №16.

За
відмову виконати наказ щодо переведення на роботу в цех №16 на нього накладено
дисциплінарне стягнення,  яке він також
вважає незаконним.

Посилаючись
на викладене,  а також на положення
ч.2  ст.
124 Конституції України,   ст.  32,
147,  150 КЗпП,  ОСОБА_1просив визнати незаконними накази
відповідача щодо його переводу в цех №16 та притягнення до дисциплінарної
відповідальності.

При
розгляді справи позивач збільшив позовні вимоги і просив поновити його на
роботі старшим контрольним майстром бюро технічного контролю цеху №17,  а також стягнути на його користь 10054 грн.
середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 14 серпня 2007 р. в задоволенні
позовуОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення його позову. Позивач посилається на те,  що рішення ухвалено з порушенням вимог
трудового законодавства та без повного з'ясування дійсних обставин справи.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення позивача та
представника відповідача,  дослідивши
матеріали справи,  колегія суддів
приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Судом
встановлено,  що з липня 1971 р. ОСОБА_1.
був прийнятий старшим контрольним майстром БТК цеху №17 Чорноморського
суднобудівного заводу (нині-ДАХК ЧСЗ).

Наказом
генерального директора ДАХК «ЧСЗ» від 23 березня 1999 р. «Про реорганізацію
технічного контролю в цехах виробництва» на базі БТК цехів №№8,  11,
16,  17,  44,  45
створено два об'єднаних БТК,  а саме:
одне з яких - для обслуговування корпусного виробництва (цехи №№11,  16,
17),  інше - БТК монтажно-добудовного
виробництва (цехи №№8,  44, 45).

На
підставі наказу від 1 квітня 1999 р. ОСОБА_1. був переведений старшим
контрольним майстром новоствореного БТК корпусного виробництва.

Положенням
про ВТК і
посадовою інструкцією начальника управління якістю - начальника ВТК даній посадовій
особі надано право проводити перестановки і переміщення працівників в межах
відділу,  притягувати їх до
дисциплінарної відповідальності.

Згідно
наказу начальника управління якістю - начальника ВТК від 14 липня 2006 р. №55 «Про реструктуризацію ВТК» старшого
контрольного майстра БТК цеху №17ОСОБА_1 переведено в БТК цеху №16 із
збереженням умов та оплати праці. Наступним наказом вказаної посадової особи
від 19 липня 2006 р. №57 в п.1 попереднього наказу від 14 липня 2006 р. №55 були
внесені зміни і зазначенням,  що ОСОБА_1.
був переміщений,  а не переведений,  до цеху №16 із збереженням умов та оплати
праці.

Відповідно
до ч. 2  ст. 32 КЗпП не вважається
переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на
тому ж підприємстві,  в установі,  організації на інше робоче місце,  в інший структурний підрозділ у тій же
місцевості,  доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах спеціальності,
кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором та інтересами виробництва. Власник або
уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу,  протипоказану йому за станом здоров'я.

Прокуратурою
Заводського району м.  Миколаєва за
заявоюОСОБА_1 проводилася перевірка дотримання трудового законодавства в
зв'язку з його переміщенням на інше робоче місце. Постановою від 28 травня 2007
р. відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом грубого порушення
законодавства про працю та грубого порушення угоди про працю начальником
управління якістю - начальником відділу технічного контролю ДАХК «ЧСЗ»ОСОБА_4у
зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину,  передбаченого ч.1  ст. 172,
ч.1  ст.  173 КК України.

Встановивши
зазначені обставини,  суд дійшов вірного
висновку про те,  що згідно наказу,  виданого повноважною особою відповідача,  мало місце переміщення позивача в цех №16 із
збереженням умов та оплати праці в межах його спеціальності та кваліфікації,  обумовлених трудовим договором,  що не суперечить положенням  ст.  32
КЗпП.

Посилання
позивача щодо порушення його трудових прав внаслідок вказаного переміщення
безпідставні,  оскільки спростовуються
матеріалами справи.

Разом з
тим,  підлягають задоволенню доводи
позивача щодо необґрунтованості рішення в частині відмови в задоволенні його вимог
про скасування наказу ДАХК «ЧСЗ» щодо притягнення його до дисциплінарної
відповідальності.

Відмовляючи
в задоволенні вимог позивача стосовно визнання незаконним наказу про
притягнення його до дисциплінарної відповідальності,  районний суд виходив з того,  що таке стягнення відповідачем накладено з
додержанням вимог закону,  а тому підстав
для скасування наказу немає.

Проте
такий висновок суду не відповідає положенням трудового законодавства,  що в відповідності до п.4 ч.1  ст.
309 ЦПК є підставою для скасування рішення в цій частині і ухвалення в
цій частині нового рішення.

Згідно  ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника
трудової дисципліни письмове пояснення та ознайомити його з наказом під
розписку.

Із
матеріалів справи вбачається,  що п.1
наказу від 18 липня 2006 р.ОСОБА_1 об'явлено догану за відмову від виконання
наказу від 14 липня 2006 р. Проте відповідач в порушення  ст.
149 КЗпП не запропонував позивачу надати письмове пояснення в зв'язку з
притягненням його до дисциплінарної відповідальності та не ознайомив з вказаним
наказом.

Враховуючи
наведене,  колегія приходить до
висновку,  що рішення суду в цій частині
слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення,  яким вказаний наказ про притягнення позивача
до дисциплінарної відповідальності визнати незаконним та скасувати.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  309,  316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 14 серпня 2007 р. в частині відмовиОСОБА_1 в позові щодо визнання
незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності
скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні
вимогиОСОБА_1 до ДАХК «ЧСЗ» щодо визнання незаконним та скасування наказу про
притягнення його до дисциплінарної відповідальності задовольнити.

Визнати
незаконним та скасувати пункт 1 наказу начальника управління якістю -
начальника ВТК ДАХК «ЧСЗ»
від 18 липня 2006 р. №56 про притягненняОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності.

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.