Справа № 22-ц- 1193/2007р.
у 1 інстанції Беркещук Б.Б.
Доповідач Матківський Р.Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2007р.                                                                    м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                    Матківського
Р.Й.,

суддів                                                               Беркій
О.Ю., Горблянського Я.Д.,

секретаря                                                         Юрків
І.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1та
заступника начальника «Львівської залізниці» на рішення Коломийського
міськрайонного суду від 13 липня 2007року, -

з
участю: ОСОБА_1., представника ДТГО „Львівська залізниця" Бежука С.М., третьої особи
ОСОБА_2. та його адвоката ОСОБА_3., -

встановила:

В лютому
2007 року з позовом до Управління «Львівської залізниці» третіх осіб
Коломийського локомотивного депо, ОСОБА_2звернулась ОСОБА_1щоб постановити
рішення про стягнення 19997,45 гривень спричиненої матеріальної та 5 000000
гривень моральної шкоди.

Заявлені
вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 10.12. 2004 року після повернення з
виробничої практики поїздом Івано-Франківськ-Коломия під час руху поїзда по
негабаритному мосту через річку Ворона на 161 кілометрі через відчинені двері
із вагона випав і смертельно травмований її син ОСОБА_4, 1984 року народження.

Вироком
Коломийського міськрайонного суду від 28.06 2006 року машиніста поїзда ОСОБА_2.
засуджено за порушення правил під час керування поїздом.

У
зв'язку з тим, що смерть сина наступила з вини власника джерела підвищеної
небезпеки просила стягнути з управління «Львівської залізниці» матеріальні
витрати у зв'язку з похоронами сина та моральну шкоду за перенесені моральні
страждання.

Рішення
Коломийського міськрайонного суду від 13 липня 2007 року позов задоволено
частково. Стягнуто на користь позивачки всю спричинену матеріальну шкоду та 60
000 гривень моральної шкоди.

На дане
рішення ОСОБА_1. та заступник начальника залізниці подали апеляційну скаргу в
якій позивачка просить його в частині моральної шкоди скасувати і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог, а представник відповідача просить також рішення
скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Апелянта
ОСОБА_1. в скарзі зазначає, що суд при визначенні суми моральної шкоди не
врахував її стану здоров"я , тяжкість вимушених змін у життєвих і
виробничих стосунках.

Смерть
сина вплинула на стан здоров"я всієї сім»ї. Постійно перебуває в стані
депресії, втратила сон, ночами сняться кошмари, тому враховуючи докази та
обставини

2

справи у суду
були всі підстави стягнути моральну шкоду в межах заявленого позову.

Представник
відповідача в скарзі зазначає, що суд при постановленні рішення порушив норми
матеріального та процесуального права. Суд оцінив докази без всебічного та
об"єктивного дослідження. Не навів в мотивувальній частині мотивів з яких
підстав взяв до уваги докази спричинення матеріальної шкоди.

Суд не
дослідив наявні докази грубої необережності ОСОБА_4при користуванні ним
джерелом підвищеної небезпеки. Зокрема, покази свідка ОСОБА_5. в матеріалах
кримінальної справи, акт № 3 від 27.12.2004 року, виписку із акта трупа, де при
дослідженні крові виявлено алкоголь що при житті відповідає легкій ступені
сп'яніння.

Суд не
з'ясував усіх обставин та причин перебування потерпілого на нижній підніжці
тамбура вагону під час руху потяга. В матеріалах справи відсутні первинні
документи бухгалтерського обліку, які підтверджують розмір заподіяної позивачці
матеріальної шкоди в сумі 19 997,45 грн.

Відсутні
розрахунки з яких суд виходив при задоволенні розміру моральної шкоди, а сума
60 000 грн. не ґрунтується на засадах розумності, виваженості і справедливості.
Суд неправомірно застосував ст. 1187 ЦК
при вирішенні даного спору так як в матеріалах справи відсутні будь-які докази,
що відповідачка є потерпілою від джерела підвищеної небезпеки і їй від цього
джерела заподіяна шкода. Суд не врахував в діях потерпілого ОСОБА_4. грубої
необережності та умислу на порушення ним Правил поведінки пасажирів на
залізничному транспорті тому сума шкоди підлягає зменшенню.

Вислухавши
апелянтку ОСОБА_1. яка вимог своєї скарги підтримала, а скаргу представника
відповідача не визнала, представника ДТГО „Львівська залізниця" який
вимоги скарги підтримав, а скаргу ОСОБА_1. не визнав, третьою особу який вимоги
скарги „Львівської залізниці" підтримав, а скаргу ОСОБА_1. також не визнав,
дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що скаргу ОСОБА_1. слід
задоволити частково, а у задоволенні скарги ДТГО „Львівська залізниця"
відмовити.

Постановляючи
рішення суд першої інстанції правильно встановив, що Державне
територіально-галузеве об'єднання „Львівська залізниця" як власник джерела
підвищеної небезпеки відповідно до ст. 1187 ЦК зобов'язане відшкодувати завдану шкоду.

Відповідно
до акту службового розслідування обставин нещасного випадку від 27.12. 2004
року на а.с. 33 в момент слідування поїзда по негабаритному мосту ОСОБА_4 через
відкриті двері поїзда випав з послідуючим попаданням під колісні пари вагона
під час руху з отриманням смертельної травми.

Вироком
Коломийського міськрайонного суду від 26 червня 2006 року машиніста поїзда
ОСОБА_2. за порушення правил технічної експлуатації локомотивів та моторного
рухомого складу який прийняв в експлуатацію поїзд з несправною системою
контролю дверей внаслідок чого з вагона випав потерпілий, засуджено за ч.3
ст.276 КК України.

Тому, на
підставі ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК
підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_1яка зазнала душевних страждань від
втрати сина, матеріальних витрат діями власника джерела підвищеної небезпеки
майнова та моральна шкода і відповідач безпідставно вважає, що потерпіла не має
права на відшкодування поскільки не є потерпілою від джерела підвищеної
небезпеки.

Суд
першої інстанції правильно стягнув з відповідача матеріальну шкоду враховуючи
вимоги законодавства про повне майнове відшкодування, а у матеріалах справи є
достатньо доказів, що позивачка понесла витрати для проведення похорону сина та
поминок на суму 19997,45 гривень..

Однак, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції
не врахував в повній мірі обсяг моральних страждань матері у зв"язку із
смертю сина з вини джерела підвищеної небезпеки, тяжкість вимушених змін в
житті позивачки , стан її здоров"я після великої втрати.

3

Тому
колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди слід збільшити , змінити в цій
частині рішення суду і стягнути з відповідача 85 000 гривень спричиненої
моральної шкоди.

Крім
цього суд помилково стягнув з відповідача задовольняючи вимогу про стягнення
моральної шкоди 3000 гривень судового збору. Відповідно до п."д" ч.1
ст.3 ДКМ „Про державне мито" із зазначеної вимоги стягується 0,5
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а не як з правовідносин
зазначених в пункті „ж" цієї статті.

На
підставі ст. ст. 23,
1166, 1167, 1187 ЦК України,
керуючись ст. ст. 307,
309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу представника Державного територіально-галузевого об"єднання
„Львівська залізниця" відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1задоволити
частково.

Рішення
Коломийського міськрайонного суду від 13 липня 2007 року змінити.

Стягнути
з Державного територіально-галузевого об"єднання „Львівська
залізниця" на користь ОСОБА_185 000 гривень спричиненої моральної шкоди ,
а в користь держави 8 гривень 50 копійок судового збору із позовної вимоги про
стягнення моральної шкоди.

В решті
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.