Справа №2-217/07
Рішення

Іменем України

27 квітня 2007
року

Первомайський
районний суд Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого -
судді Забара Г.Я.,

при секретарі
Осипової Н.А.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт. Первомайське цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про
визнання  особи, що втратила право
користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач
звернувся з позовом, в якому просить визнати відповідачку ОСОБА_2 такою що
втратила право користування житловою площею АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим
що вказана квартира не приватизована, він з відповідачкою, яка є його сестра, з
батьками мешкали у вказаній квартирі. Після смерті батьків вони домовились що
відповідачка виселяється з квартири, а він залишається мешкати в квартирі. В
1998 році відповідачка виїхала з квартири і постійно мешкає в квартирі, яку
купила, більш шести місяців без поважних причин не мешкає в квартирі, тому
втратила право на користування квартирою. Він оформив лицьові рахунки на своє
ім'я та сплачував комунальні витрати. Але відповідачка не знялася з
реєстраційного обліку з даної квартири, тому він не може її приватизувати.

Відповідачка
позов не визнала, з реєстраційного обліку не зналася з квартири тому що не має
де жити з сім'єю, відповідач біля двох років тому змінив замки від квартири,
ключів від котрої вона не має. Сам відповідач не проживає в квартирі до цього
часу, виїхав ще за життям батьків, які померли в 1988 році. Вона дала згоду на
оформлення лицьового рахунку на брата, тому що хтось повинен був записан відповідальним
наймачем. Вона з сім"єю мешкала тимчасово на інших квартирах, але
доглядала за батьками і квартирою і після смерті їх. Мала намір після створення
сім'ї придбати житло, але житла не має. Вселитися в квартиру заважає тесть
брата, який змінив замки, здає квартиру в піднайом. Зараз вона потребує житло
бо їй не має де жити з сім'єю з два неповнолітніми дітьми.

Заслухавши
пояснення сторін, надані сторонами докази на підтвердження та заперечення своїх
вимог, допитавши свідків, суд встановив наступні факти та відповідні ним
правовідносини. Згідно з лицьовим рахунком (а.с. 6-7) у спірній квартирі
мешкали ї були зареєстровані ОСОБА_3 (наймач) та члени його сім'ї: дружина
ОСОБА_4, дочка ОСОБА_5 (ОСОБА_2), син ОСОБА_6, невістка ОСОБА_7 та 2
неповнолітніх онуки. У 1988 році у зв'язку зі смертю зняті з обліку наймач та
його дружина. Рішенням Первомайського виконкому від 28.05.2004 року лицьовий
рахунок на квартиру переоформлено на ОСОБА_6 Як показали допитані в суді свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_9,
проти чого не заперечують сторони, ОСОБА_6 за життям батьків виїхав з сім'єю і
до цього часу в квартирі не проживає, відповідачка доглядала за квартирою після
смерті батьків до того часу коли тесть позивача не став її пускати в квартири,
засилив туди квартирантів, змінив замки. Цими доказами спростовується довідка
депутата Петренко З.Д. (а.с. 11) про місце фактичного проживання позивача з
сім'єю.

Позивач
у своєму позові посилається що відповідачка постійно проживає за іншою адресою,
втім на обґрунтування своїх вимог посилається на статтю 71 ЖК України, вказуючи
що відповідачка відсутня тимчасово в квартирі без поважних причин більш шести
місяців, тому втратила право користування спірним житловим приміщенням. На
підставі цієї норми просив в судовому засіданні визнати її такою що втратила
право користування спірним житлом. Але судом встановлено, що відповідачка мала
намір користуватися квартирою, бо позивач в неї не живе, а вона не має свого
житла, але протягом останніх півтора року тесть позивача змінив замки в
квартирі, не дає їй ключі, заселив в квартиру квартирантів, тому вона більш
шести місяців не може жити в квартирі з поважних причин.

Згідно
зі ст.. 10, 11,
60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач таких доказів суду
не надав.

Зіставивши
встановлені фактичні обставини й вимоги закону, суд прийшов до однозначного
висновку про неправомірність вимог позивача, необхідності захисту права
відповідача, оскільки тільки прийняття таких мір судом буде сумісним із
правами, гарантованими Конвенцією про захист прав людини й основних свобод,
буде реально спрямовано на ефективний захист порушеного права. З вказаних
підстав позов задоволенню не підлягає.

На
підставі викладеного й керуючись ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини й
основних свобод, ст. 1 Першого протоколу Конвенції, ратифікованої Законом
України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини й основних свобод
людини 1950 року, Першого протоколу й протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції»
від 24 березня 1999 року, ст. 71 Житлового Кодексу України, ст.. 10, 11, 60, 209,
212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання її такої, що втратила право на житлову площу
АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.