РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

25 червня
2007року      селище Верховина     справа № 2-153 /2007 рік

Верховинський
районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого -
судді      Токарука В.І.

з участю
секретаря     Пікула М. И.

позивачів                          ОСОБА_5. ,  ОСОБА_4

відповідачів-                    представника   сільської ради  Мішаріної К.О.,   районного

відділу
земельних ресурсів Ткачика І.П.,
ОСОБА_3. , ОСОБА_6  ОСОБА_7,
ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
селищі Верховина позовну заяву прокурора Верховинського району в інтересах
пенсіонерки ОСОБА_4,  ОСОБА_2 до
Ільцівської сільської ради про визнання недійсними рішення сільської ради та
Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,  за позовною заявою Ільцівської сільської ради
про визнання недійсними Державних актів на право приватної власності на
земельні ділянки ОСОБА_1та ОСОБА_2,  та
зустрічну позовну заяву ОСОБА_3до Ільцівської сільської ради,  ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про визнання недійсними Державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки та їх дублікатів,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор
району в інтересах ОСОБА_1  та ОСОБА_2
звернувся до суду із позовом про визнання не дійсними рішення Ільцівської
сільської ради: про припинення права користування земельними ділянками ОСОБА_1;
про затвердження проекту відведення земельних ділянок ОСОБА_3.  та визнання не дійсними Державних актів на
право приватної власності на землю за ОСОБА_3. ,  Ільцівська сільська рада звернулася до суду
із позовом про визнання не дійсними Державних актів на право приватної
власності на землю за ОСОБА_1  і
ОСОБА_2  а також: із зустрічним позовом
про визнання не дійсними Державних актів на право приватної власності на землю
та їх дублікатів за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулася ОСОБА_3.

Свої
позовні вимоги прокурор мотивує тим,  що
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 згідно рішення Ільцівської сільської ради від 22 травня 1995
року № 5 отримали в приватну власність для обслуговування будівель і ведення
підсобного господарства відповідно 0.40 та 0.30 га землі. 04 березня 2002 року
вони оформили Державні акти на право приватної власності на землю та
зареєстрували їх в Книзі записів державних актів на право приватної власності
на землю.

19
листопада 2004 року Ільцівська сільська рада приймає рішення,  яким припиняє право користування ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 земельними

-2-

ділянками
0.40 та 0.30 га,  належними їм на праві приватної власності,  переводить дані ділянки в землі запасу
сільської ради та рішенням сесії від цього ж числа надає ОСОБА_3.  дозвіл на виготовлення проекту відведення
земельної ділянки,  площею 0.70 га.

Рішенням
сесії від 17.03.2006 року затверджено проект відведення земельної ділянки та
передано ОСОБА_3.  земельну ділянку
площею 0.70 га в с Ільці,  присілок Підпогар в приватну власність для
ведення особистого селянського господарства.

Вважає,  що сільською радою допущено порушення вимог
земельного та цивільного законодавства,
оскільки ОСОБА_1не відмовлялися від права приватної власності на землю і
не відчужувала її будь - яким іншим способом.

Згідно cm. 378 ЦК України право
власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у
випадках,  встановлених законом.  Також: право приватної власності може бути
припинено в порядку cm.
140 Земельного кодексу України,  якою
передбачений вичерпний перелік припинення права власності на землю,  жодного із яких перевіркою не встановлено в
цьому випадку.

В
судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав,  просить їх задовольнити.

ОСОБА_1,  діючи в своїх інтересах та представляючи
інтереси ОСОБА_2,  позовні вимоги
прокурора району підтримала,  суду
пояснила,  що їй та її синові в 1995 році
сесією сільської ради було надано в приватну власність земельні ділянки в с Ільці,  присілок Підпогар,  відповідно 0.40 та 0.30 га землі. В 2002 році
на ці земельні ділянки вони оформили Держані акти та зареєстрували право
власності на землю у встановленому порядку. ОСОБА_1є її родичкою,  проживає по сусідству,  в її рідної сестри,  в якої купила господарку. В 2004 році вона на
прохання ОСОБА_1,  дозволила їй косити
сіно. Такий дозвіл вони оформили через сільську раду. В 2005 році вона заявила
свої права на землю,  але ОСОБА_3
відмовилася повертати їй та синові земельні ділянки. При зверненні до сільської
ради із проханням про вирішення земельного спору,  їй сказали,
що оскільки вони відмовилися від землі,
то землю передано в приватну власність ОСОБА_1. Так як Державні акти на
землю на неї і сина вона залишила у сестри і їх забрали ОСОБА_3и та не
повертали,  по її вимозі сільська рада
видали дублікати Державних актів на право приватної власності на землю. Маючи
дублікати Державних актів вона знову звернулася до ОСОБА_3 з вимогою про
повернення землі,  але їй було відмовлено
із тих підстав,  що вона теж: має
Державні акти нам право приватної власності на ці земельні ділянки.
Зрозумівши,  що шляхом обману її та сина
позбавили права власності на землю,  вона
звернулася в прокуратуру району,  яка
провівши перевірку пред
'явила позовні вимоги,
які вона підтримує в повному обсязі.

Ільцівська
сільська рада свої позовні вимоги мотивує тим,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у листопаді 2004 року звернулися до сесії ради із
заявами про припинення права власності на їхні земельні ділянки і просили
передати їх ОСОБА_1. По заяві ОСОБА_1 сесією ради від 19.04.2004 року їй надано
дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки та затверджено цей
проект сесією від 17.03.2006 року і видано Державні акти на право приватної
власності на землю площею 0.70 га.

-3-

Вважає,  що при вилученні земельних ділянок із
приватної власності ОСОБА_1та ОСОБА_2 і наданні їх в подальшому в приватну
власність ОСОБА_3.  не було допущено
порушення діючого законодавства,  а тому
просить визнати не дійсними Державні акти на право приватної власності на землю
ОСОБА_1та ОСОБА_2,  оскільки вони
відмовилися від своїх прав на землю.

В
судовому засіданні представник сільської ради свої позовні вимоги
підтримав,  вважає,  що підлягає також: задоволенню зустрічний
позов ОСОБА_1,  а в задоволенні
первинного позову слід відмовити.

ОСОБА_1вимоги
зустрічної позовної заяви мотивує тим,
що припинення права власності на земельні ділянки ОСОБА_1та ОСОБА_2
відповідало їх волевиявленню,  про що
свідчить написані ними заяви до сесії сільської ради та передача оригіналів
Державних актів на право приватної власності на землю. При виникненні
земельного спору ОСОБА_1шляхом обману одержали дублікати Державних актів на
право приватної власності на землю. Вважає,
що право власності на земельну ділянку вона набула правомірно,  у відповідності до вимог діючого земельного
законодавства,  а тому слід визнати не
дійсними Державні акти на право приватної власності на землю ОСОБА_1та ОСОБА_2
та дублікати цих актів.

В
судовому засіданні заявлені позовні вимоги вона особисто та її представники
підтримали,  доповнили їх тим,  що ОСОБА_1продали їй земельні ділянки.
Просять позовні вимоги задовольнити. Вважають,
що підлягає задоволенню також; позовні вимоги сільської ради,  а в задоволенні первісного позову слід
відмовити.

Представник
районного відділу земельних ресурсів вважає,
що при припиненні права власності на землю ОСОБА_1та ОСОБА_2 сільською
радою допущено порушення вимог  ст.   ст.
140,  142 Земельного кодексу,  тому такі рішення підлягають скасуванню.
Вважає,  що сільською радою допущено
порушення земельного законодавства при передачі земельної ділянки у власність
ОСОБА_1,  оскільки ця земля була
зареєстрована в реєстрі за ОСОБА_1,
тобто не була вільною. На його думку позовні вимоги прокурора про
визнання недійсними рішень сільської ради та визнання не дійсними Державних
актів на право приватної власності на землю за ОСОБА_3.  підлягають задоволенню,  а в задоволенні зустрічних позовів слід
відмовити.

Представник
відділу державного земельного кадастру при Івано -Франківській філії в судове
засідання не з'явився,  про причини
неявки не повідомив.

Заслухавши
пояснення сторін та дослідивши і оцінивши надані ними докази,  суд приходить до висновку,  що позовні вимоги підлягають до
задоволення,  а в задоволенні зустрічних
позовних вимог слід відмовити із наступних міркувань.

У
відповідності до cm.
45 ЦПК України,   ст.  ст.
21,  36 - 1 Закону України «Про
прокуратуру» прокурор вправі звертатися до суду в інтересах ОСОБА_1та
ОСОБА_2,  оскільки перша є
перестарілою,  а другий - інвалідом 2
групи.

В
судовому засіданні встановлено,  що у
ОСОБА_1та ОСОБА_2 було на праві приватної власності земельні ділянки,  площею відповідно 0.40 та 0.30 га. Ці
обставини підтверджуються Державними актами на право власності

-4-

на
земельні ділянки: ОСОБА_4 серії 1У-ІФ№ НОМЕР_1 від 04 березня 2002 року площею
0.40 га та ОСОБА_2 серії 1У' - ІФ НОМЕР_2 від 04 березня 2002 року та не
оспорюються жодною із сторін.

Статтею
78 Земельного кодексу України встановлено зміст права власності на землю,  згідно якого право власності на землю - це
право володіти,  користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками. Власник земельної ділянки у відповідності зі cm. 90
цього ж кодексу вправі продавати або іншим способом відчужувати земельну
ділянку,  передавати її в оренду,  заставу,
спадщину,  тощо.

В
матеріалах справи маються рішення сесії Ільцівської сільської ради від 19
листопада 2004 року із яких випливає,  що
розглянувши заяви ОСОБА_4 про припинення права користування земельною ділянкою
0.40 га,  а ОСОБА_2 - 0.30 га,  сесія сільської ради на підставі cm. 140
Земельного кодексу України припинила їх право користування зазначеними
ділянками на присілку Підпогар с.  Ільці
та перевела їх в землі запасу сільської ради (а. с.  12, 13) та рішення сесії від цього числа по
заяві ОСОБА_3про виділення їй по письмовій згоді ОСОБА_4 та ОСОБА_2,  земельної ділянки 0.70 га,  згідно якого на підставі cm. 124 ЗК
України надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки
площею 0.70 га в с Ільці,  присілок Підпогар із земель запасу сільської
ради (а.с. 19).

В
матеріалах справи також: маються копії заяв від імені ОСОБА_1і ОСОБА_2,  в яких вони просять припинити користування
земельними ділянками 0.40 та 0.30 га і передати їх ОСОБА_3.  (а. с.
20, 21),  які маються в сільській
раді,  що встановлено оглядом оригіналів
в судовому засіданні. В матеріалах справи маються також: ксерокопії заяв від
імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про припинення користування земельними ділянками і
передачі їх в користування та власність ОСОБА_3.  (а. с.
18,  22),  але оскільки вони не завірені належним чином
і відсутні оригінали,  суд не може
визнати їх як доказ по справі.

Аналізуючи
зазначені заяви від імені ОСОБА_1,
ОСОБА_3.  та прийняті по них
рішення,  суд приходить до висновку,  що між: ОСОБА_1 - з однієї сторони та
ОСОБА_3.  - з другої,  був намір на укладення договору оренди
належних ОСОБА_1 на праві власності земельних ділянок,  однак вони не уклали його в письмовій формі
між: собою,  а звернулися із заявами до
сільської ради. Такий висновок підтверджуються поясненням ОСОБА_4,  змістом заяв,
поданих до сільської ради,  а
також: рішенням сесії від 19.11.2004 року про надання дозволу ОСОБА_3 на
виготовлення проекту відведення земельної ділянки на підставі cm. 124
Земельного кодексу України,  якою
передбачений порядок передачі земельних ділянок в оренду. При цьому суд не може
взяти до уваги пояснення ОСОБА_3.  та її
представників,  що ОСОБА_1свої земельні
ділянки продали їм,  оскільки договір
купівлі - продажу землі,  який не
посвідчений нотаріусом і не зареєстрований у встановленому законом
порядку,  є нікчемним.

Сільська
рада,  не маючи від ОСОБА_4 і ОСОБА_2
заяв про добровільну відмову від права власності на земельні ділянки зазначає в
рішенні,  що припиняє право користування
земельними ділянками ОСОБА_1,  але
фактично вилучає в  них  ці ділянки,
що  свідчить  посилання
на  cm.
140 ЗК  України,

-5-

зарахування   їх
в   фонд   сільської ради      та
надання   дозволу   ОСОБА_3
на виготовлення проекту відведення.

Згідно cm. 378 ЦК України право
власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у
випадках,  встановлених законом.  Право приватної власності може бути припинено
в порядку cm.
140 Земельного кодексу України,  якою
передбачений вичерпний перелік припинення права власності на землю,  серед якого добровільна відмова власника від
права на земельну ділянку є однією із підстав припинення права власності на
земельну ділянку,  однак така відмова
власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за
його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи
місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну
ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Така
угода підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З
наведеного випливає,  що сільська
рада,  не маючи заяв про добровільну
відмову від права власності на земельні ділянки,  фактично припинила право власності і вилучила
земельні ділянки,  тобто допустила
порушення права власників земельних ділянок.

В
матеріалах справи мається також: рішення сесії Ільцівської сільської ради від
17 березня 2006 року,  яким затверджено
ОСОБА_1 проект відведення земельної ділянки площею 0.70 га для ведення
особистого селянського господарства та передано цю земельну ділянку в її
приватну власність для зазначених цілей. На підставі зазначеного рішення видано
Державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_3серії ЯД №

від 23.08.2006 року на земельну
ділянку площею 0.2107 га та серії ЯД №

від 23.08.2006року на земельну
ділянку площею 0.4893 га

При цьому
суд бере до уваги,  що рішенням сесії від
19.11.2004 року не надавався ОСОБА_3.
дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для передачі
у приватну власність для ведення особистого селянського господарства,  а надавався дозвіл на виготовлення проекту
відводу в порядку cm.
124 Земельного кодексу України,  якою
передбачений порядок передачі земельних ділянок в оренду,  а отже не було підстав для передачі у
приватну власність ОСОБА_3.  земельних
ділянок та видачі державних актів.

Статтею
153 Земельного кодексу України встановлено,
що власник не може бути позбавлений права власності на земельну
ділянку,  крім випадків,  передбачених цим кодексом та іншими законами
України.

У разі
видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування
акта,  яким порушуються права особи щодо
володіння,  користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою,  такий
акт визнається недійсним.

З
врахуванням того,  що сільська рада
незаконно вилучила у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належні їм на праві приватної власності
земельні ділянки,  передала їх у приватну
власність ОСОБА_3.  з видачею державних
актів позовні вимоги підлягають задоволенню,
а в задоволенні зустрічних позовів сільської ради і ОСОБА_3.  слід відмовити.

-6-

Керуючись  ст.
ст.  10, 11,  209,
212,  214-215, 218 Цивільно -
процесуального кодексу України,   ст.  ст.
78,  81,  90,
116,  118,  124,
126,  140,  142,
152,  153 Земельного кодексу
України,  cm. 13 - 15 Закону
України «Про оренду землі»,  cm.
ст.  21, 378,  393,
657 Цивільного кодексу України,
суд,

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити. Визнати недійсними рішення Ільцівської сільської ради: від 19
листопада 2004 року про припинення користування земельною ділянкою 0.40 га
ОСОБА_1та 0.30 га - ОСОБА_2; від 17 березня 2006 року про затвердження
ОСОБА_1акту відведення земельної ділянки площею 0.70 га для ведення особистого
селянського господарства та Державні акти на право власності на земельні
ділянки ОСОБА_3серії ЯД № 825779 від 23.08.2006 року на земельну ділянку площею
0.2107 га серії ЯД № 825780 від 23.08.2006 року на земельну ділянку площею
0.4893 га.

В
задоволенні позову Ільцівської сільської ради та ОСОБА_3про визнання недійсними
Державних актів на право власності на земельні ділянки: ОСОБА_4 серії 1У' - ІФ
№ НОМЕР_1 від 04 березня 2002 року площею 0.40 га та ОСОБА_2 серії 1У - ІФ
НОМЕР_2 від 04 березня 2002 року площею 0.30 га та їх дублікатів - відмовити.

Стягнути
з Ільцівської сільської ради ЗО грн. судових витрат та 60 грн. витрат на
інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в доход держави.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано
Франківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги. У випадку неподання заяви рішення суду набирає законної
сили.

Головуючий  В.І. Токарук