Справа
№2- 4133/2005р.
Справа
№2- 110/200бр.
Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 квітня 2007
року                                                                       Придніпровський
районний суд м.  Черкаси

В складі: головуючого - судді: Казидуб О.Г.

При секретарі:                           Кравченко
Г.В.

за участю адвоката:                  ОСОБА_1

Розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.  Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виселення та зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
поновлення строк)7 позовної давності,
визнання недійсним свідоцтва НОМЕР_1 про права власності на
домоволодіння від 29.05.1998 року,
видане ОСОБА_2 Черкаською міською радою,
припинення права власності ОСОБА_2 на частку у власності на будинок літ.
Б-2 в домоволодіння АДРЕСА_1,  стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
7693 гривень та визнання права власності на будинок літ. Б-2 в домоволодіння АДРЕСА_1,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення,  свої вимоги мотивує тим,  що будинок АДРЕСА_1 належить їй на підставі свідоцтва про право власності за НОМЕР_1 від 29.05.1998
року,  відповідач
систематично порушує правила проживання,
зловживає спиртними напоями,
влаштовує сварки,  застосовує
фізичну силу,  в зв'язку з чим вона
необноразово зверталась до органів міліції,
а саме -
в вересні 2000 року,  лютом) 2001 року,  червні 2001 року,  але заходи вплив)' не принесли
позитивних результатів. Вона неодноразово попереджувала відповідача про
звільнення житла,  але ОСОБА_3
відмовлявся це робити. 11
червня 2001 року вона змушена
попередити про його виселення через нотаріальну контору. Житло необхідне їй для
особистого проживання,  а також для
проживання дочки і онуки. Крім того,
ОСОБА_3 не вносить оплату за житло. Просила суд виселити ОСОБА_2 із
будинковолодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про встановлення
факту перебування у фактичних шлюбних відносинах,  про розподіл спільного майна,  та визнання права власності на будинок,  свої вимоги мотивує тим,  що з 10 березня 1990 року він з відповідачкою
- ОСОБА_2 перебував у фактичних шлюбних відносинах.

Весь час вони вважали,  що живуть
однією сім'єю,  оскільки вели спільне
господарство,  та виконували свої
обов'язки як чоловіка та жінки. Він також надавав матеріальну допомогу дітям
відповідачки.

В домоволодінні,  що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1
він разом з ОСОБА_2 проживав з 1996 року. Це домоволодіння на той час належало нині померлій матері
відповідачки -
ОСОБА_4.

Шлюбні відносини між ними були розірвані у травні 2000 року. При цьому не було досягнуто згоди у поділ) майна,  яке є їхньою спільною сумісною власністю.

20 грудня 1995
року по взаємній згоді він з директором Черкаської
виробничо-будівельної фірми „Інджитбуд" - ОСОБА_6 уклав договір на будівництво будинку7 на території будинковолодіння
ОСОБА_4. Б)дівельно-монтажні роботи виконувалися бригадою робочих під
керівництвом ОСОБА_5. Будівництво будинку закінчено в травні 1996 року. На будівництво вказаного будинку кошти витрачалися тільки ним,  оскільки відповідачка під час будівництва
перебувала за кордоном,  а саме в Греції.
Загальний розмір його витрат склав 30 693 долари США,  що у відповідності з
курсом Національного банк)- України на 31.05.97 року7 становить 186
грн. У проведені будівельних робіт приймали участь
ОСОБА_6 ,  ОСОБА_5,  які також можуть підтвердити факт існування
фактичних шлюбних відносин між ним та відповідачкою по справі.

Після завершення будівництва,
будинок у передбаченому законодавством порядку був прийнятий в
експлуатацію.

Позовні вимоги відповідачки про виселення його з домоволодіння,  про яке іде мова він вважає являються
противозаконними з таких підстав: з його боку ніколи не порушувалися правила
проживання,  оскільки відповідачка
проживає окремо в своєму будинку,  який
належав її покійній матері,  а він
проживає в будинку,  котрий збудований за
власні кошти. Вважає поданням позову про його виселення відповідачка вводить
суд в оману,  оскільки в даний час не
вирішене питання права власності на збудований будинок,  який знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1.

Він вважає,  що суд повинен відійти
від рівних часток при розподілі майна,
оскільки такий розподіл майна,  та
визнання права власності на будинок протирічить Постанові Пленуму Верховного
суду за № 20 від 22.12.95р.,  абзац 3 п.
5 якої говорить,  що оскільки праця є
основою створення і примноження власності громадян,  розмір частки учасника спільної сумісної
власності визначається ступенем його трудової участі. Протиріччя полягає в
тому,  що ніякої трудової участі
відповідачка у будівництві будинку не приймала,
та взагалі приймала пасивну участь у веденні спільного господарства за
час спільного проживання.

2

А тому просить суд встановити факт перебування його з відповідачкою но справі ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах з 10 березня 1990
року,  поділити між
ними їхнє спільне нажите майно та визнати за ним право власності на збудований
в період з 20
грудня 1995 року по травень 1996 року будинок,  що розташований на
території будинковолодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 подав заяву про доповнення та уточнення позовних вимог,  вказуючи,
що 4
липня 2001 року ним була подана
позовна заява про визнання права власності на частину будинковолодіння АДРЕСА_1
- будівлю під літ. Б-2 вартістю 133559 гривень. Він наполягає на своїх вимогах і просить визнати за ним право
власності на названу будівлю в цілому,  у
випадку,  якщо суд прийде до
висновку,  що відповідачка має право на
частин}' спірної будівлі,  просить
стягнути з нього різницю у вартості в грошовому виразі. Необхідні кошти будуть
внесені ним на вказаний судом рахунок відразу після постановляння рішення.

06.04.2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог
зустрічного позову,  вказуючи,  що в кінці 1995 року вона з ОСОБА_2 вирішили спільно побудувати жилий будинок для спільного
проживання на земельній ділянці,  що
перебувала в її користування. При цьому вони домовились,  про порядок ведення спільних справ і
вирішили,  що організацією будівництва
буде займатися він,  а оформлення
документів покладається на ОСОБА_2 вони узгодили,  що вклад у будівництво будинку буде залежати
від можливостей кожного з них. При цьому ОСОБА_2 повинна була приймати
посильну7 трудову участь в будівництві та за можливістю вносити кошти,  а він мав внести основну частину коштів.

Таким чином,  відповідно до
положень  ст.  430 ЦК YPCP та  ст.  17 Закону України „Про власність",  вони уклали договір про сумісну діяльність
для досягнення спільної мети - будівництва будинку для власних потреб і досягли
згоди з усіх істотних умов цього договору.

Під час будівництва умови договору ними були виконані. ОСОБА_2 внесла
частину коштів та приймала трудову участь в будівництві,  він вніс основну частину коштів та
організував процес будівництва. Отже відповідно до положень  ст.  432 ЦК УРСР та  ст.   ст.  12,  17 Закону України
„Про власність" у них виникла спільна власність на побудований будинок.

Але свій обов'язок з юридичного оформлення результатів їхньої спільної
діяльності ОСОБА_2 добросовісно не виконала. Всупереч умовам їхньої
домовленості будинок був оформлений не на них обох,  а лише на ОСОБА_2. Отже отримане нею
свідоцтво про право власності на домоволодіння не відповідає вимогам чинного
законодавства,  є незаконним.  Про це він не міг дізнатися своєчасно,  оскільки в час оформлення та видачі свідоцтва
про право власності перебував в іншому регіоні України. А саме тривалий час
знаходився в с.  Чорнотисово Закарпатської області,  що
підтвердили в судовому7 засіданні свідки. Отже про порушення його прав він
дізнався на багато пізніше ніж ці порушення фактично відбулися. Таким чином
строк позовної давності пропущений ним з поважної причини і має бути судом
поновлений.

Факт укладення вказаного договору підтверджується письмовими доказами,  що містяться в матеріалах справи. Це зокрема
договори з будівельними організаціями,
укладені ним та ОСОБА_2 від свого імені кожним з них. Платіжні
документи,  розписки,  довідки про внесення коштів від свого імені
кожним з них. Це також тдтверджують покази самої ОСОБА_2 дані нею в судовому7
засіданні,  та її твердження,  що містяться в її апеляційній та касаційній
скаргах.

Відповідно до наданих ОСОБА_2 доказів,
вона внесла в будівництво коштів на суму 352 828 000 крб.,  що є еквівалентом 3 528,  28 гри. Ця сума
складається з 300 000 000 крб. внесених нею ВБФ „Інджилбуд" за будівництво
коробки будинку відповідно до договору від 20.12.1995р.,  7 745 000 крб.,  10 910000 крб. та 7 445 000 крб. сплачених за
вапняний розчин отриманий згідно накладних № 189 від 07.06.1996р.,  № 5039 від 15.07.1996р.,  № 179 від 04.06.1996р.,  а також з 26 728 000 крб. сплачених за
керамзит отриманий згідно накладної № 73 від 28.05.1996р.

Відповідно ж до наданих ним доказів він сплатив за будівельні роботи та
матеріали 57 760 300 000 крб.,  що є
еквівалентом 57 760,  30 гра Ця сума
складається з 603 900 000 крб. сплачених ним ТОВ „Фірма „Новоком" за
виготовлення вікон та дверей,  3 323 000
000 крб. сплачених ЗАТ БУ „Опорядбуд" за опоряджуваліні та сантехнічні
роботи відповідно до договору підряду7 від 10.01.1996р.,  310 103 000 крб. сплачених через ОСОБА_7 за
цеглу7,  547 200 000крб. сплачених
ОСОБА_8,  ОСОБА_9,  ОСОБА_10,
ОСОБА_11 за оздоблювальні та столярні роботи,  991 800 000 крб. сплачених ОСОБА_12 за різні
будівельні роботі.

Таким чином вони з ОСОБА_2 надали суду доказів про внесення в будівництво
будинку суми еквівалентної 61 288,  58 грн. Отже його внесок в будівництво складає 94, 24% від загальної суми,  а внесок ОСОБА_2
складає -
5, 76% Згідно з вимогами
ст.  17 Закону7 України Лро власність" відповідним чином розподіляються і їхні
долі у спільній власності на спірний будинок.

Частка ОСОБА_2 є незначною,  і не
може бути виділена їй в натурі,  в даний
час між ними немає згоди про порядок користування та розпорядження їхнім
спільним будинком.  Тобто відповідно до
положень  ст.  365 ЦК України право ОСОБА_2 на частку в спільному майні може бути припинене
судом.  Вартість належної ОСОБА_2 частки
становить 5, 76% від 133 559 грн. і дорівнює сумі 7 693 гри.,  які він згоден їй виплатити.

А тому7 просить суд поновити йому строк позовної давності для захисту
порушеного права,  визнати недійсним
свідоцтво НОМЕР_1
про право власності на домоволодіння від 29.05.1998р.
видане ОСОБА_2 на частку у власності на будинок літ. Б-2 в домоволодінні АДРЕСА_1 та стягнути з нього 7
693 грн. на користь ОСОБА_2 та визнати за ним право власності
на вказаний будинок.

В судовом}7
засіданні ОСОБА_2 свій позов підтримала,  зустрічну позовну заяву7 з уточненнями не
визнала та суду пояснила,  що спірне
домоволодіння належить їй на праві власності,
вона там народилась. В 1954 році її батько отримав
цю земельну7 ділянку в безстрокове користування,  разом з мамою,  та побудували на цій землі будинок,  це її батьківщина. Вона не заперечує,  що спірний будинок побудували з вони з
відповідачем разом,  але пріоритет

3

лишається за нею. Вона працювала на будівництві,  вела господарство,  годувала будівників. Вона є забудовником
будинку,  земля її,  тому будинок слід залишати її. Вона
погоджується на відшкодування відповідачу витрат. Розподіл не можливий,  бо це її батьківщина,  будинок належить їй на праві власності. Що
стосується їх відносин , то вони базувались на ділових стосунках,  вони перейшли ніби в шлюбні відносини,  але шлюбу не було. Разом вони почали
проживати з 1995
року,  а будинок
почали будувати в 1996
році. Вона не може назвати свої відносини з відповідачем
шлюбними. Коли збанкрутувало відповідача підприємство то вона йому допомагала
морально і матеріально. Вона продала свою однокімнатну квартиру і частину
грошей віддала відповідачу. Ініціатива будівництва була її,  бо підростали діти,  і вона хотіла поліпшити свої житлові умови.
Відповідач не заперечував проти будівництва і плавно влився в цей процес,  він узяв на себе організаційні питання , вніс
свою долю. Вона їздила за кордон, гроші в неї були і вона їх вклала в
будівництво.

Відповідно довідки ЗАТ ..Опорадбуд" від 14.06.2002 року будівництво будинку було здійснено цим підприємством в березні-червні 19996 року з матеріалів замовника. В підтвердження цієї довідки,  відповідач надав суду АКТ виконаних робіт без
дати,  виконаний рукописним текстом невстановленою
особою,  без підписів уповноважених
осіб,  в якому вказаний перелік робіт та
вартість матеріалів на загальну суму 33230 гривень. Даний
акт несе в собі ознаки фальсифікації,
так як в червні 19%
року,  на момент
закінчення будівництва не існувало гривні. Грошовою одиницею був карбованець і
розрахунки повинні були бути в карбованцях.

Також договір підряду від 10.01.1996 року виконаний на
комп'ютері,  в якому вказано,  що між ОСОБА_3 та ЗАОСУ „Опорядбуд" в
особі ОСОБА_13 укладено договір на будівельно-опоряджузальні роботи з оплатою в
триденний термін після закінчення робіт та акт прийом) виконаних робіт за
грудень 1996
року. Даний акт виконаний на комп'ютері. В акті без
найменування грошової одиниці вказана вартість матеріалу - 21698198,  загалом - 27691666
НДС-55383333,  разом33230000,  вважає що даний акт
фальсифікований,  так як виконані на
комп'ютері,  в січні 1996 року в ЗАО
"Опорядбуд" не було,  крім цього сума чисел,  які відображають витрати на будівництво разом
не складає 33230000,  а лише підтасовка під 33230.

Договір від 20
грудня 1995 року між нею та фірмою
..Інджилбуд" на будівництво коробки спірного будинку і саме ця фірма
виконала роботи по будівництву стін та перекриттю поверхів,  а не „Опорядбуд".

"Опорядбуд" надав суду 6 квитанцій до
прибуткових ордерів внесення ОСОБА_3 в касу ..Опорядбуду" в лютому-липні 1996 року 3
млрд,  323 млн. 200 тис.  карбованців. Ці квитанції вона
вважає фіктивними,  так як вони не могли
зберігатися в бухгалтерії „Опорядбуду" через те,  що повинні видаватися особі,  яка вносила в касу гроші. Відображена в цих
квитанціях загальна сума 3
млрд 323 млн. 200тис дорівнює суш 33230 гри,  яка була встановлена актом
виконаних робіт лише в грудні 1996 року.

„Опорядбуд" повинен був надати суду прибуткові ордери,  а не квитанції до них. Замість печаток
..Опорядбуду" на цих квитанціях стоять штампи ..Оплачено".

Просить суд ОСОБА_3 виселити з її домоволодіння,  в зустрічному позові ОСОБА_3 до неї
відмовити.

Відповідач позовну заяву про виселення не визнав,  а зустрічну1 позовну заяву уточнив та суду
пояснив,  що вони з позивачкою
познайомилися в квітні 1986
року,  він був
директором трикотажної фабрики,  вона
його заступником.  За його допомогою
позивачка отримала однокімнатну квартиру по вуя. Лазо,  вона там проживала з дочкою,  а потім прийшов і він. Потім перейшли
проживати в стару хату і будували новий будинок в кінці 1995 року7 з ОСОБА_2 будували жилий будинок для спільного проживання на
земельній ділянці,  що перебувала в її
користуванні. При цьому вони домовились,
про порядок ведення спільних справ і вирішили,  що організацією будівництва буде займатися
він,  а оформлення документів
покладається на ОСОБА_2. вони узгодили,
що вклад у будівництво будинку буде залежати від можливостей кожного з
них. При цьому ОСОБА_2 повинна була приймати посильную трудову участь в
будівництві та за можливістю вносити кошти,
а він мав внести основну7 частину коштів. Будинок слід залишити за
ним,  тому7 що він будувався за його
кошти. Він працював на високій посаді , мав хорошу7 зарплату7,  позивачка працювала в нього і він зарплату
знає,  він займався продажем машин,  була своя перукарня,  доходи в нього буди хороші. Він знає ,  що після смерті батька,  мати їй подарувала старий будинок. Земля
надана в користування і належить державі. Він допомагав позивачці,  бо вірив їй. Він знаходив людей,  техніку,
матеріали,  тощо. Його доля в
домоволодінні більша і позивачка йому7 таких грошей не сплатить,  а позивачці він сплатить компенсацію. Під час
будівництва умови договору ними були виконані. ОСОБА_2 внесла частину7 коштів
та приймала трудову участь в будівництві,
він вніс основну частину коштів та організував процес будівництва. Свій
обов'язок з юридичного оформлення результатів їхньої спільної діяльності
ОСОБА_2 добросовісно не виконала. Всупереч умовам їхньої домовленості будинок
був оформлений не на них обох,  а лише на
ОСОБА_2. Отже отримане нею свідоцтво про право власності на домоволодіння не
відповідає вимогам чинного законодавства,
є незаконним.  Про це він не міг
дізнатися своєчасно,  оскільки в час
оформлення та видачі свідоцтва про право власності перебував в іншому7 регіоні
України. А саме тривалий час знаходився в с Чорнотисово
Закарпатської області,  що підтвердили в
судовому7 засіданні свідки. Отже про порушення його прав він дізнався на багато
пізніше ніж ці порушення фактично відбулися. Таким чином строк позовної
давності пропущений ним з поважної причини і має бути судом поновлений. Факт
укладення вказаного договору підтверджується письмовими доказами,  що містяться в матеріалах справи. Це зокрема
договори з будівельними організаціями,
укладені ним та ОСОБА_2 від свого імені кожним з них. Платіжні
документи,  розписки,  довідки про внесення коштів від свого імені
кожним з них. Це також підтверджують покази самої ОСОБА_2 дані нею в судовому7
засіданні,  та її твердження,  що містяться в її апеляційній та касаційній
скаргах. Відповідно до наданих ОСОБА_2 доказів,
вона внесла в будівництво коштів на суму 352 828 000 крб.,  що є еквівалентом 3 528,  28 гри. Ця сума
складається з 300 000 000 крб. внесених нею ВБФ ..Інджилбуд" за
будівництво коробки будинку7 відповідно до договору від 20.12.1995р.,  7 745 000 крб.,  10 910 000 крб. та 7 445 000 крб. сплачених
за вапняний розчин отриманий згідно накладних № 189 від 07.06.1996р.,  № 5039 від

4

15.07.1996р.,
№ 179 ид 04.06.1996р.,  а також з 26
728 000 крб. сплачених за керамзит отриманий згідно накладної № 73 від 28.05.1996р. Відповідно ж до наданих ним доказів він сплатив за будівельні роботи
та матеріали 57
760 300 000 крб.,  що є еквівалентом
57
760,  30 гра Ця сума складається з 603 900 000 крб. сплачених ним ТОВ
„Фірма „Новоком" за виготовлення вікон та дверей,  3 323 000 000 крб. сплачених ЗАТ БУ ..Опорвдбуд" за опоряджувальні та сантехнічні
роботи відповідно до договору підряд)- від 10.01.1996р.,  310 103 000 крб. сплачених через ОСОБА_7 за цеглу,
547
200 000крб. сплачених ОСОБА_8,  ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_11 за оздоблювальні
та столярні роботи,  991 800 000 крб. сплачених ОСОБА_12 за різні будівельні роботі.

Вони з ОСОБА_2 надали суду доказів про внесення в будівництво будинку суми
еквівалентної 61
288,  58 грн. Отже його внесок в будівництво складає 94, 24% від загальної суми,  а внесок ОСОБА_2
складає -
5, 76% Згідно з вимогами
ст.  17 Закон}7 України ..Про власність" відповідним чином розподіляються і
їхні долі у спільній власності на спірний будинок

Частка ОСОБА_2 є незначною,  і не
може бути виділена їй в натурі. В даний час між ними немає згоди про порядок
користування та розпорядження їхнім спільним будинком.  Тобто відповідно до положень  ст.  365 ЦК України право ОСОБА_2 на частку в спільному
майні може бути припинене судом.
Вартість належної ОСОБА_2 частки становить 5, 76% від 133 559 грн. і
дорівнює сумі 7 693 грн.,  які він згоден
їй виплатити.

А тому просить суд поновити йому строк позовної давності для захисту-
порушеного права,  визнати недійсним
свідоцтво НОМЕР_1
про право власності на домоволодіння від 29.05.1998р. видане ОСОБА_2 на частку у власності на будинок літ. Б-2 в
домоволодінні АДРЕСА_1 та стягнути з нього 7
693 грн. на користь ОСОБА_2 та визнати за ним право власності
на вказаний будинок.

Представник відповідача ОСОБА_13 позовну заяву про виселення не
визнав,  а зустрічну позови)- заяву з
уточненнями підтримав та просив задовольнити в повному обсязі,  суду пояснив що між позивачкою і відповідачем
була угода про спільну діяльність в результаті чого було збудовано будинок.
Сторони домовились і законом передбачено,
що право власності в таком) випадку розділяється
пропорційно затратам,  що фактично підтверджено
доказами в справі. Є достатньо доказів,
що позивачка внесла в будівництво будинку 3 528, 28 грн.,  а відповідач 57 760, 50 гри Відповідно до цих сум і визначаються частки у спірному майні. Будинок
оформлений в супереч домовленості,  на
позивачку,  це не дає їй право особистого
володіння. Строк оскарження пропущений,
бо відповідача на момент оформлення право власності не було у місці і
він про це не знав. Частка співвласника,
що є незначною і не може бути виділена в натурі,  тому позивачці можна сплатити і припинити її
право власності.

Суд вислухавши пояснення ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  представника
ОСОБА_3,  думку адвоката ОСОБА_2 - ОСОБА_1,  пояснення свідків ОСОБА_14,  ОСОБА_15,  ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17,  ОСОБА_18,  ОСОБА_19 ,
ОСОБА_20,  вивчивши та дослідивши
письмові матеріали справи,  суд приходить
до наступного.

В судовому засіданні достовірно встановлено,  що відповідно до договору дарування від 26 жовтня 1995
року ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок
із надвірними будівлями .які знаходяться АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки квартального комітету № 2 від 07
червня 2001 року № 155 по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, 1943 р .н. зареєстрований,  як співмешканець.

Ухвалою Верховного суду України від 26 травня 2005 року рішення
Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.01.2003 року та ухвала
апеляційного суду Черкаської області від 03.06.2003 року в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 скасовано,  а
справ) в цій частині направлено на новий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст.  17 Закон)' України ..Про власність",
майно придбане внаслідок спільної праці громадян , що об'єдналися для
спільної діяльності,  є їх спільною
частковою власністю,  якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається
ступенем його трудової участі. Під час проживання по АДРЕСА_1 в кінці 1995
року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вирішили спільно побудувати жилий
будинок для спільного проживання на земельній ділянці,  що перебувала в користуванні ОСОБА_2 та на її
ім'я було наданий дозвіл на будівництво спірного будинку Б-2 .

У 1995
році на місці знесених надвірних будівель було розпочато
будівництво спірного жилого будинку. 20 грудня 1995 року ОСОБА_2 заключила
договір на будівництво коробки двох поверхового жилого
будинку відповідно до проектно-технічної документації з фірмою „Інджилбуд"
та саме ця фірма виконала роботи по будівництву стін та перекриттю поверхів.
Відповідно до висновку №167-БТ від 01.10.2002 року дійсна вартість будинку Б-2 після введення в експлуатацію становить 133559, 0 гривень.

Суду „Опорядбуд" надав 6 квитанцій до
прибуткових ордерів та внесенням ОСОБА_3 в касу ..Опорядбуду" в лютому
-липні 1996
року Змлрд.200 тис.
крб. дані квитанції зберігалися в бухгалтерії ..Опорядбуду".

Свідок ОСОБА_16  суду пояснила,  що вона працювала в ТОВ „Опорядбуд" з 10.04.1995 року по 01.08.1996
року- на посаді касир-бухгалтер,  а потім бухгалтера матеріального відділ) до 1999 року. Кошти приймала вона,  про що
складала приходний касовий ордер і кошти здавала в банк. Квитанція
приходно-касового ордеру видавалась платнику,
не було,  що від її отримання
відмовлялись,  або щоб вона не видавала
квитанцЬо. В касі залишався сам ордер,  а
квитанція не залишалась,  бо вона
видавалась платник). їй прізвище ОСОБА_3 не знайоме,   чий підпис їй невідомо та по цим квитанціям
їй гроші не платили.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19  пояснила,
що вона працювала в ЗАТ БУ „Опорядбуд" з 29.09.1999 року бухгалтером але почерк на квитанціях „Опорядбуду" їй не знайомий, підпис на них стоїть не її,  дані
квитанції ОСОБА_21 знайшов в столі
директора і вона передала документи в суд.

Відповідно до висновку експерта № 410-П
судово-почеркознавчого дослідження від 31 січня 2007 року рукописний текст в квитанціях до
приходно-касових ордерів № 28 від 05.02.1996 року,  № 36 від 11.03.1996
року,

5

виконано ОСОБА_19. Рукописний текст в
квитанціях до приходно-касових ордерів №
44 від 10.06.1996 року,  №
47 від 08.07.1996 року,  №
40 від 06.05.1996 року,  №
38 від 08.04.1996 року
виконані іншою особою. Підписи в квитанціях до приходно-касових ордерів № 28
від 05.02.1996 року,  № 36 від 11.03.1996
року,  № 44 від 10.06.1996 року,  № 47 від 08.07.1996 року,  № 40 від 06.05.1996 року,  № 38 від 08.04.1996 року в графі ..касир''
виконано ОСОБА_19.

Також
відповідно до висновку експерта № 161-ТЕД технічного дослідження документів
17.04.2006 року під рукописним текстом в квитанції № 4 та в квитанції № 17
(лист справи №107-а) в графі,  яка
визначає дату перед друкованою літерою „Р",  а саме під рукописними цифрами „1996
рік" в квитанціях до прибуткових касових ордерів ТОВ .Ловоком" № 4
від 18.01.1996 року-,  № 17 від
04.03.1996 року на прийняття від ОСОБА_3 відповідно 268 млн. крб і 350 млн.
крб. маються друковані цифри „200_"Цифри ..200_" виконані як і весь
друкований текст,  одним набором з одного
кліше одномонентно з друкованим текстом вказаних квитанцій. Тому враховуючи
вищевикладене,  суд квитанції з
підприємств „Новоком" № 4,  № 17 та
..Опорядбуду" № 28,  № 36,  № 38,
№ 40,  № 44,  № 47,
які підтверджують витрати ОСОБА_3 на будівництво будинку вважає
фіктивними,  тому суд їх оцінює критично.

Будинок
літ. Б-2 було введено в експлуатацію в 1998
році та на який 29 травня 1998 року видано
свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_2.

В даному
домоволодінні ОСОБА_3 зареєстрований,  як
співмешканець,  проживає,  а тому в даному випадку ти не може бути
виселений з нього.

Також в судовом} засіданні
встановлено,  що сторони вкладали в
будівництво будинку власні кошти,
ОСОБА_3 не надано доказів,  що
ОСОБА_2 є частка не значною та враховуючи положення Закону України .Діро
власність",  що власника будинку
ОСОБА_2. не можливо позбавити власності та проживання в ньому,  а тому суд вважає ОСОБА_3 відповідно до
роз'яснень,  викладених у п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України ..Про практику застосування судами
законодавства,  що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок" від 04.10.1991 року № 7,
інші особи,  що
брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення
спільної власності,  яка відповідає законодавству,  вправі вимагати не права власності на
будинок,  а відшкодування своїх затрат на
будівництво,  якщо допомогу замовнику
вони надавали не безоплатно.

Також
при розгляді даної цивільної справи в 2001
році відповідач не ставив питання про скасування свідоцтва на право
власності на дане домоволодіння,
проте,  що пропущено строк
позовної давності не заперечують відповідач та його представник,  а тому суд вважає поновити йому строк
позовної давності неможливо,  оскільки
відповідач не надав жодних доказів про пропу щення з поважної причини,  тому в цій частині позов також не підлягає до
задоволення.

На
підставі  ст.
ст.  71,  112,
113, 365,  430, 432 ЦК України
(в редакції 1963 року).
Прикінцевих та Перехідних положень ЦК
України (в редакції 2003
року),  Закон України „Про
власність",  Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04.10.1991
року № 7 „Про
практику застосування законодавства,  що
регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" cm. 168 ЖК
УкраїнськоїРСР,  керуючись  ст.  ст.  8,
10,  11,  60,
88,  212,  213,
215,  223 ЦПК України,  суд, -

ВИРІШИВ:

В
позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення та зустрічної позовної заяви
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поновлення строк)' позовної давності,  визнання недійсним свідоцтва НОМЕР_1 про
права власності на домоволодіння від 29.05.1998 року-,  видане ОСОБА_2 Черкаською міською радою,  припинення права власності ОСОБА_2 на частку
у власності на будинок літ. Б-2 в домоволодіння АДРЕСА_1,  стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7693
грн. та визнання права власності на будинок літ. Б-2 в домоволодіння АДРЕСА_1 - відмовити
повністю.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,
з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4  ст.  295 ЦПК України.