Справа № 2-114/2007р.
Справа №2-1119/2006 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21. 05.2007 року.

Фрунзенський
районний суд м.  Харкова в складі:
Головуючого - судді
Алфьорової Т.М.  при секретарі - Савченко В.Ю..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Харкові цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5,
третя особа 12-а нотаріальна контора м.
Харкова  про визнання права
власності на спадщину у порядку спадкування за законом ,
визнання недійсним запису у свідоцтві про право власності,
визнання права власності на гараж та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до
ОСОБА_5,  третя особа 12-а нотаріальна
контора м.  Харкова  про визнання права власності на спадщину   та у
порядку набувальної давності.

Встановив :

Позивачі
звернулися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину у порядку
спадкування за законом,  вказує на
те,  що по 1/6 частини спірного АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6 та відповідачка
ОСОБА_4 4/6 частини належало їх матері ОСОБА_7 після смерті батька ОСОБА_8
.ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Вона залишила заповіт,  згідно якого заповідала будинок своєму синові
ОСОБА_6 та дочці ОСОБА_4 в рівних частинах. ОСОБА_6 є чоловіком позивачки ОСОБА_3 та батьком позивачів - ОСОБА_2  та ОСОБА_1 ОСОБА_6 фактично прийняв
спадщину після смерті матері,  так як
мешкав у спірному будинку,  робив в ньому
ремонт та прибудови. ОСОБА_6.
помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивачі просили визнати за померлим ОСОБА_6
право власності на 1/2
частину будинку,  визнати за кожним
із них в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6. по 1/6 частину спірного
будинку,  визнати право власності на
металевий гараж ,  розташований на території цього домоволодіння та права
власності на автомобіль »
Запорожець » 1979 року
випуску.

02.03.2005 року позивачі уточнили позовні вимоги в зв'язку з
тим,  що їм стало відомо,  що після смерті ОСОБА_6. до 12-ої Державної
нотаріальної контори м.  Харкова за
місцем відкриття спадщини звернулася ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини
від імені неповнолітньої доньки померлого ОСОБА_9. На підставі зазначеного
позивачі просили суд визнати за кожним із них в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_6 право
власності по 1/8 частини
зазначеного будинку.

Потім позивачі
уточнили позовні вимоги і просили суд визнання недійсним запису у свідоцтві про
право власності від 31.03.1987
року в частині належності ОСОБА_7.  гаражу,
право власності на гараж просили визнати за померлим ОСОБА_6. та ОСОБА_3,  право власності по  частини гаражу,  так як вони його будували у період
зареєстрованого шлюбу у 1985
року ,  та визнати право власності у порядку спадкування за
законом за трьома спадкодавцями по 1/6
частині. Вказували на те,  що за
позивачкою

ОСОБА_3 треба визнати право власності на 4/6 частини гаражу, та 4/6 частини автотранспортного засобу, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/6 части спірного гаражу та 1/6 частину транспортного засобу.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала
і надала зустрічний позов про визнання права власності на спірний будинок, посилаючись
на те, що після смерті свого батька ОСОБА_8
в порядку спадкування за законом стала власником 1/6 частини
АДРЕСА_1. Брат ОСОБА_6. також получив свідоцтво про
право власності на 1/6 частину
будинку. Мати залишила заповіт на їх ім'я в рівних частинах. Після смерті
матері 04.10.1994 р вона
спадкувала належні їй 4/6
частині спірного домоволодіння. Крім цього, ОСОБА_4 зазначила, що належну
її брату, ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті їх батька 1/6
частину спірного домоволодіння вона здобула в порядку набувальної давності
згідно зі ст.344 ЦК України. Гараж, на який
претендують позивачі, був вказаний в правових документах на ім'я батька, а
потім вказаний у свідоцтві про право власності матері, та в свідоцтві про
спадщину, тому вона вважає, що він належав
батькам і перейшов до матері у порядку спадкування за законом, та в
порядку забудові.

Не відповідають дійсності доводи
позивачів про те, що ОСОБА_6.
зробив перепланування у будинку, так як згідно рішення Фрунзенського
Виконкому м. Харкова від 01.08.1989
р. перепланування були зроблені ОСОБА_7.
Після смерті матері 1
1994 році, ОСОБА_6 у встановленому
порядку спадщину  не прийняв, у
спадкоємному будинку не проживав з 1988
року, майно після смерті матері не брав, до нотаріальної контор не звертався.
До 1996 року він
проживав з родиною по АДРЕСА_2,
а з 1996 року проживав з ОСОБА_5 по АДРЕСА_3, де у нього була дитина. Спадщину після смерті матері прийняла тільки
вона, а саме : проживаючи
в ньому, сплачуючи за комунальні послуги та роблячи ремонти. Брат ніколи не
претендував на це майно, вказує на те, що усе буде належить їй. Після смерті
брата, позивачі не проживали у спірному будинку, оплата комунальних послуг
здійснювалася тільки нею. Всі ці обставини позивачам відомі, тому коли
зверталися до нотаріальної контори вони не вказували про будинок.

Відповідачка - ОСОБА_5 в
судовому засіданні підтримала позовні вимоги відповідачки ОСОБА_4, вказує на те, що
ОСОБА_6 з 1996 року постійно
проживав з нею, у них склалася родина і народилися дитина - ОСОБА_9 1997 року народження
Позивачка ОСОБА_3 з
дітьми завжди проживала там, де вони зараз і проживають і у спірному будинку не
проживали. ОСОБА_6 у спірному будинку також не проживав. Вона завернулася до
нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщині від імені неповнолітньої
дитини після смерті її батька ОСОБА_6

Вислухавши сторони та перевіривши
матеріали справи, суд вважає за необхідне первісній та зустрічній позови
задовольнити часткове з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що згідно правовим документам :
договору на безстрокового користування земельною ділянкою від 10.07.1957 року, рішення
Сталінського райвиконкому ,акту прийому, рішення Фрунзенського виконкому від 03.03.1987 року житловий будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_8.

Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 - 12
-ой Державною нотаріальною конторою м. Харкова
31.03.1987 року за № 1-1193 було видано свідоцтво про право власності на
спірний житловий будинок його подружжю ОСОБА_7, та
його дітям ОСОБА_4та
ОСОБА_6

Згідно наданої
довідки з КП « Харківське
міськБТІ» зараз спірний будинок зареєстрований за ОСОБА_7-. 4/6 частина, ОСОБА_6 - на 1/6 частина та ОСОБА_4 на 1/6 частину.

ОСОБА_7 згідно
наданого свідоцтва про смерть померла 4
жовтня 1994 року.
При життя вона залишила заповіт,  який
був посвідчений   у 12-ої Державної
нотаріальної контори м.  Харкова від 27.06.1991 року
(довідка  арк.,  с.  26,  арк. .с.
118-заповіт).

Згідно даного
заповіту вона заповідала в рівних частинах кожному із двох дітей жилий будинок.

Згідно зі  ст. 534 ЦПК України (в редакції 1963 року) - кожен громадянин
має право залишити заповіт на усе своє майно,
або частини його,  одному або
декільком особам,  як вхідним,  так і не вхідним у коло спадкоємців по
закону. Заповіт - це воля
спадкодавця у визначенні порядку переходу спадкоємного майна і він повинен бути
оформлений відповідно до вимог законодавства.

ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 р.)
встановлювала:" визнається,  що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив у керування або володіння спадкоємним майном або звернувся в
нотаріальну контору. Зазначені в цієї статті дії повинні бути зроблені протягом
шести місяців від дня відкриття спадщини".

Для здійснення
свого права спадкування недостатньо відкриття спадщини,  необхідне бажання спадкоємця прийняти цю
спадщину. Той факт,  що мати залишила
заповіт після своєї смерті   ОСОБА_6 йому   було відомо,
але   він не виразив свого бажання
прийняти цю спадщину.

Згідно зі  ст. 60 ЦПК Україні -кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень

Позивачі    не надали
суду доказів,  які б
підтвердили,  що ОСОБА_6. прийняв
спадщину після смерті матері протягом шести
місяців юридично чи фактично. Доводи на які позивачі посилаються в
позовної заяви про те,  які роботи у
будинку були зроблені ОСОБА_6.
після смерті матері в судовому засіданні не підтвердились,  так як позивачі не дали ні яких доказів з
цього приводу . В цій
частині позову треба відмовити.

Свідки опитані в
судовому засіданні не могли підтвердити факти,
що ОСОБА_6. протягом
шести місяців після смерті матері ОСОБА_7.  в 1994 році проживав у будинку,  робив в ньому ремонт та прибудови,  що свідчило про прийняття їм спадщини.

У зв'язку з
тим,  що відповідачка ОСОБА_4 після смерті
матері постійно проживала у будинку то вона спадщину прийняла фактично і тому
за нею треба визнати право власності на 4/6
частини після смерті матері.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4. Після його
смерті з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися
позивачі та  ОСОБА_5 як представник
неповнолітньої доньки ОСОБА_6 - ОСОБА_9. (
арк.,  с.
19.),

Таким
чином,  спадщину спадкоємці прийняли
юридично. За позивачами треба визнати право власності по 1/24 частини (1/6 частина :4))

1/24 частину треба залишити відкритою,  так як цю частину ОСОБА_5 має право
оформити   через нотаріальну
контору,  так як вона спадщину прийняла
юридично.

Суд не згоден з
вимогами відповідача ОСОБА_4
в частини визнання за нею право власності на 1/6 частину спірного будинку,
яка належала братові,  згідно
набувальної давності відповідно до
ст.  344 ЦК України . Згідно п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України -
правила  ст. 344 ЦК України
поширюються на випадки,  коли володіння
майном почалося за три років до набрання чинності цим кодексом.  Крім цього,
ОСОБА_6. належну йому частину спадщини прийняв,  отримав свідоцтво про право на спадщину та
зареєстрував його у КП « Харківське міскБТІ» і тому це майно не безхазяйне.

Як встановлено в
судовому засіданні відповідно до наданої
копії інвентарної справи спірний гараж був побудований уже після смерті
батька ОСОБА_8 Узаконення будинку та всіх надвірних споруд відбувалося в 1987
року,  вже після смерті ОСОБА_8 і тому
він вийшов у правові документи як частина спадщини ,  а також у свідоцтво про право власності на
ім'я ОСОБА_7.  як частина у сумісної
власності подружжя.

Разом з тим.  відмовляє в
задоволенні позову   позивачам у частині
визнання недійсним запису у свідоцтві про право власності від 31.03.1987 року на ім'я ОСОБА_7.  та визнання право власності на гараж за ОСОБА_6. та ОСОБА_3 у
порядку забудові,  суд виходить із того,
що дане свідоцтво про права власності - у якому перераховується і гараж було відомо ОСОБА_6. Він   вчасно одержав своє свідоцтво та  зареєстрував його в КП « Харківське місьБТІ»
і не заперечував проти того,  що в
свідоцтві   вказано гараж,  як власність батьків та не просив визнати за
ним право власності на цей гараж у порядку забудові. Позивачка по справі ОСОБА_3 також ,
знаючи,  що гараж
побудований у 1985 році,  як вона каже у порядку забудові разом з її
чоловіком і був прийняті їм як спадщина,
а також то,  що частина гаражу
перейшла як спадщина до відповідачки,  не
пред'являла ні яких вимог до узаконення за нею право власності , та не надала
доказів про те ,  що цей гараж побудований ними.

Суд вважає,  що у порядку
ст.  71 ЦК України (в редакції   1963
року )   пройшов строк позовної давності на
пред'явлення вимог про визнання недійсним запису у свідоцтві про право
власності,  а фактично визнання свідоцтва
частково недійсним.

ОСОБА_6. мав також майно - автомобіль ЗАЗ - 968 « Запорожець» дер.
НОМЕР_1,  який був придбаний в період зареєстрованого
шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6. у 1985 році.

Згідно зі  ст.  22 КпШС України є
сумісною власністю подружжя і кожен має право на Уг частину,  тому суд вважає необхідним визнати за ОСОБА_3 право власності
на Уг частину автомобіля ,  а Уг частина є спадкоємна частина .

Спадкоємцем
першій черги у порядку  ст. 529 ЦК
України ( в
редакції 1963 року) є
дружина та діти. Спадкоємець ОСОБА_6.
помер у квітні ІНФОРМАЦІЯ_5 і на день його
смерті було спадкоємцями чотири чоловіка,
дружина та три дитини. Спадщину вони прийняли своєчасно звернувшись до
нотаріальної контори в передбачений законом строк,  тому на кожного приходиться по 1/8 частини
дому суд вважає , що за позивачами треба визнати право по 1/8 частини у
порядку спадкування за законом.  1/8 частину треба
залишити відкритою,  так як вона може
бути оформлена через нотаріальну контору ОСОБА_5 на ім'я   неповнолітній доньки,  так як юридично вона спадщину прийняла.
Позивачці ОСОБА_3 буде
належати 5/8 частин ( Уг ч.+ 1/8 ч.) автомобілю.

При таких
обставинах,  суд вважає достатніми
представлені докази по цей вимоги ,  що підтверджують законність і правочинність вимог
позивачів.

Керуючись  ст.  ст.  10,  11,
60,  209,  212,
213,  215 ,  ЦПК України,
ст.   ст.  71,  529, 534, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року )  ст. 22
КпШС України

суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
третя особа 12 - ая
нотаріальна контора м.  Харкова про
визнання права власності на спадщину у порядку спадкування за законом,  про визнання недійсним запису у свідоцтві про
право власності,  визнання права
власності на гараж задовольнити частково.

В частині
визнання за померлим ОСОБА_6 право
власності на 1/3 частину
АДРЕСА_1 та про визнання недійсним запису у свідоцтві про право власності,
виданого   на ім'я ОСОБА_7 і визнання права
власності на гараж у порядку забудові відмовити.

Визнати за ОСОБА_1,  ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 право власності за кожним по 1/24 частини АДРЕСА_1
у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6.

1/24
частину спадщині   АДРЕСА_1 залишити
відкритою .

Визнати
за ОСОБА_3 пр'аво
власності на 1/2 частину автомобіля ЗАЗ -968
« Запорожець « держ. НОМЕР_1 як частину майна
подружжя та на 1/8 частину
у порядку спадщині за законом після смерті ОСОБА_6,  а всього
на 5/8 частин.

Визнати
за ОСОБА_1,  ОСОБА_2 ,
право власності по 1/
8 частини автомобіля ЗАЗ -968
« Запорожець » держ.НОМЕР_1
після смерті ОСОБА_6.

1/8 частину спадщини у вигляді автомобіля ЗАЗ -968 « Запорожець « держ.НОМЕР_1
залишити відкритою.

Зустрічний
позов   ОСОБА_4 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_5  про визнання
права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності
на 4/6 частини   АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_7

В частини
визнання за ОСОБА_4 право
власності на 1/6 частину
у порядку набувальної давності відмовити.

Рішення може
бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський
районний суд м .Харкова. Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження з подачею її
копії до апеляційної  інстанції
або протягом десяти днів з дня проголошення рішення без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження. Рішення суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне     оскарження,  якщо заяву про апеляційне оскарження не було
подано,  якщо після подачі заяви про
апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана - після закінчення строку на
подачу апеляційної скарги,  у разі
подання апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано,  набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.