Справа № 2-1092/2006 р
№ 2-56/2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2007 року Крюківський районний суд м.  Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Дядечка І.І.,

при секретарі - Бокатюк Ю.В.,  Бровко
О.О., Кіндратенко Л.Г.,  Монт А.Ю.,

за участю: адвоката ОСОБА_1,

позивача - фізичної особи ОСОБА_2,

представників позивача - фізичних осіб ОСОБА_3,  ОСОБА_4,

представників   відповідача   юридичної
особи   Колективного   підприємства   „Кременчуцьке   спеціалізоване управління № 58
„Термоізоляція" - фізичних осіб Чирви В.П.,  Мироненко А.І.,  Захарченко Т.С. ,

представника відповідача - ОСОБА_5,

представника третьої особи профспілкового комітету Колективного
підприємства „Кременчуцьке спеціалізоване управління № 58 „Термоізоляція -
Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М. Кременчуці цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до колективного підприємства «Кременчуцьке спеціалізоване
управління № 58 «Термоізоляція» про визнання звільнення незаконним,  поновлення на раніше займаній посаді,  визнання недійсним рішення позачергових
загальних зборів підприємства,  визнання
незаконним та скасування наказу про звільнення,
стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2  звернувся до суду з
позовом,  де просить винести
рішення,  яким визнати його звільнення з
посади голови правління колективного підприємства „Кременчуцьке спеціалізоване
управління № 58 „Термоізоляція" незаконним,  поновити його на посаді,  а також визнати незаконним рішення
позачергових загальних зборів членів колективного підприємства „Кременчуцьке
спеціалізоване управління № 58 „Термоізоляція" від 14 квітня 2006 року.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги доповнили,  остаточно просять визнати його звільнення з
посади голови правління колективного підприємства „Кременчуцьке спеціалізоване
управління № 58 „Термоізоляція" незаконним,  поновити його на посаді,  визнати незаконним рішення позачергових
загальних зборів членів колективного підприємства „Кременчуцьке спеціалізоване
управління № 58 „Термоізоляція" від 14 квітня 2006 року про розірвання з
ним контракту та обрання нового голови правління,  визнати незаконним наказ № 48 від 22.05.2006
року про звільнення ОСОБА_2 з посади та скасувати його,  а також стягнути з відповідача 45500 гривен
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 50000
гривен. Рішення просять допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог вказують,
що позивач ОСОБА_2 ,  відповідно
до контракту від 03.10.2003 року,
працював на посаді голови правління колективного підприємства „Кременчуцьке
спеціалізоване управління № 58 „Термоізоляція". 14 квітня 2006 року
відбулися позачергові збори членів трудового колективу підприємства з порядком
денним „Соціально-економічні показники роботи КП КСУ-58". Але,  на вказаних позачергових зборах було прийнято
рішення про дострокове розірвання трудового контракту з директором підприємства
ОСОБА_2  Про підготовку та проведення
зборів позивач не був завчасно повідомлений,
тому не мав можливості підготувати звіт про роботу підприємства.
Відповідно до умов Статуту підприємства,
позачергові збори можуть скликатися у випадку виникнення критичної
ситуації,  тому потреби у скликанні 14
квітня 2006 року позачергових загальних зборів підприємства не було. Рішення
позачергових загальних зборів суперечить п.7.12 Статуту підприємства,  оскільки збори не мають права втручатися в
оперативну діяльність директора по здійсненню керівництва роботою
підприємства,  та п.7.3 Статуту,  який передбачає виключні випадки дострокового
розірвання контракту. Крім цього,  значна
кількість осіб,  які приймали участь у
позачергових загальних зборах підприємства,
не є членами трудового колективу,
оскільки звільнилися та отримали свій пай.

22 травня 2006 року у відповідності до наказу № 48 ОСОБА_2 було звільнено з
займаної посади за  ст.  45 КЗпП України на підставі рішення загальних
зборів членів колективного підприємства,
хоча трудовим законодавством не передбачено звільнення з таких підстав.
При цьому,  позивач не був ознайомлений з
вимогою профспілкового комітету про розірвання з ним контракту. Оскільки
ОСОБА_2 звільнено з посади незаконно,
порушено його право на працю,
звинувачено у вчиненні винних дій,
яких він не скоював,  йому має
бути виплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу до дня винесення
судового рішення в сумі 45500 гривен та моральна шкода в сумі 50000 гривен.

Представники відповідача - колективного підприємства „Кременчуцьке
спеціалізоване управління № 58 „Термоізоляція" позовні вимоги ОСОБА_2 не
визнали,  вважають,  що звільнення проведено законно,  оскільки члени підприємства,  які складають не менш ніж 20 % загального
числа його членів,  мали право вимагати
скликання позачергових загальних зборів в будь-який час і з будь-якого питання.
Безпідставними є також вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  оскільки позивач з
26.06.2006 року перебував на обліку в Кременчуцькому міськрайонному центрі
зайнятості як безробітний,  а з
08.08.2006 року зареєстрований як приватний підприємець і отримує дохід.
Моральна шкода задоволенню не підлягає,
оскільки винні дії підприємства відсутні.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав,  вважає їх необгрунтованими. Вказав,  що ОСОБА_2
знав про порядок денний загальних зборів членів підприємства 14 квітня
2006 року,  а саме,  про розгляд вимоги профспілкового комітету
про розірвання трудового договору з ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_6  до судового
засідання не з'явилася,  надала суду
заяву де просить розглянути справу без її участі. В письмових поясненнях позов
не визнала,  вважає,  що вона не є належним відповідачем,  позовні вимоги до КП „Кременчуцьке
спеціалізоване управління № 58 „Термоізоляція" вважає безпідставними.

Представник третьої особи профспілкового комітету Колективного підприємства
„Кременчуцьке спеціалізоване управління № 58 „Термоізоляція" позовні
вимоги ОСОБА_2 не визнала,  вважає Ех
безпідставними. Вказала,  що позивач
ОСОБА_2,  перебуваючи на посаді голови
правління підприємства,  неодноразово
порушував законодавство

2

про працю та умови колективного договору,
що стало підставою для звернення виборного органу до загальних зборів
підприємства з вимогою про розірвання з ним контракту. Позачергові загальні
збори підприємства проведені відповідно до вимог законодавства.

Суд,  вислухавши позивача,  представників сторін та третьої особи,  свідків ОСОБА_7,  ОСОБА_8,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_11,
ОСОБА_12,  ОСОБА_13 ,  ОСОБА_14,
ОСОБА_15,  ОСОБА_16,  ОСОБА_17,
вивчивши матеріали справи,
дослідивши і проаналізувавши представлені докази,  приходить до висновку,  що позов задоволенню не підлягає з наступних
підстав:

Судом встановлено,  що згідно з
умовами контракту з головою правління колективного підприємства „Кременчуцьке
спеціалізоване управління № 58 „Термоізоляція" від 3 жовтня 2003
року,  ОСОБА_2  на підставі рішення вищого органу - загальних
зборів підприємства - обраний на посаду голови правління колективного
підприємства на строк з 3 жовтня 2003 року по б жовтня 2008 року.

Наказом № 48 від 22.05.2006 року звільнено ОСОБА_2 за  ст.  45
КЗпП України за рішенням загальних зборів членів колективного підприємства.

Наказом № 62 від 10.07.2006 року змінено редакцію наказу № 48 від
22.05.2006 року,  а саме,  вказано,
що слід вважати розірваним з ОСОБА_2
трудовий договір та звільнити його з займаної посади з 22.05.2006 року
на підставі  ст. 45 КЗпП України за
вимогою профспілкового комітету.

Суд вважає,  що звільнення ОСОБА_2 з
посади є правомірним,  виходячи з
наступного:

Згідно з протоколом загальних зборів колективного підприємства
„Кременчуцьке спеціалізоване управління № 58 „Термоізоляція" від 14 квітня
2006 року з повісткою дня: „Про соціально-економічне положення,  що склалося на підприємстві,  звіт і вибір органів управління",  загальними зборами прийнято рішення
відкликати з посади директора колективного підприємства ОСОБА_2 та розірвати з
ним контракт. Присутніми були 119 членів колективного підприємства із 144.

Відповідно до п.7.6 Статуту колективного підприємства „Кременчуцьке
спеціалізоване управління № 58 „Термоізоляція" члени підприємства,  які складають не менш ніж 20 % загального
числа його членів,  мають право вимагати
скликання позачергових зборів в будь-який час і з будь-якого питання. Якщо
напротязі 25 днів голова зборів не виконав цієї вимоги,  вони мають право самі скликати збори.
Письмовими доказами,  приєднаними до
матеріалів справи,  підтверджується той
факт,  що до ОСОБА_2 зверталися з вимогою
про скликання загальних зборів підприємства. За період роботи ОСОБА_2 на посаді
голови правління не проведено жодних зборів членів колективного
підприємства,  що підтверджується
документально. Позивач ОСОБА_2  не надав
жодних доказів,  які б заперечили даний
факт. З цих підстав суд не сприймає як належні твердження позивача щодо
того,  що позачергові загальні збори
підприємства є неправоспроможними,  так
як 14 квітня 2006 року були відсутні підстави для скликання позачергових
загальних зборів колективу. Помилковим,
на думку суду,  є думка ОСОБА_2
щодо того,  що позачергові загальні збори
колективного підприємства можуть бути скликані лише у разі неплатоспроможності
та загрози банкрутства підприємства,
оскільки спростовуються вказаним вище п.7.6 Статуту.

Відповідно до наданого протоколу загальних зборів колективного підприємства
„Кременчуцьке спеціалізоване управління № 58 „Термоізоляція" від 14 квітня
2006 року,  повісткою дня визначено: „Про
соціально-економічне положення,  що
склалося на підприємстві,  звіт і вибір
органів управління". Факт того,  що
збори відбулися не заперечується позивачем та його представником.  Проте,
судом встановлено,  що позивача
ОСОБА_2 не було завчасно повідомлено про розгляд позачерговими загальними
зборами питання про відкликання його з посади та розірвання з ним трудового
контракту. Вивчивши та оцінивши надані докази в їх сукупності,  суд приходить до висновку,  що даний факт не вплинув на результат
прийнятого загальними зборами рішення. Крім того,  Статутом підприємства не обмежене право
загальних зборів розглядати і інші питання,
що не зазначені в порядку денному.

Заперечення представника відповідача щодо того,  що загальні збори не є легітимними,  оскільки участь в зборах приймали особи,  які вийшли з членів трудового колективу,  отримавши повністю вартість свого паю в майні
підприємства,  не знайшло свого
підтвердження в судовому засіданні та спростовується письмовими доказами. Ні
позивачем ОСОБА_2 ,  ні його
представниками не надано конкретного переліку таких осіб. Згідно довідки КП КСУ
№ 58 „Термоізоляція" від 25.04.2007 року,
14 квітня 2006 року на загальних зборах підприємства були присутніми 119
членів колективного підприємства,  з яких
72 особи - працюючі члени підприємства. 13 осіб - пенсіонери,  які внесли власні майнові приватизаційні
сертифікати на придбання майна підприємства,
34 особи - працівники,  які
звільнилися з підприємства у зв'язку з виходом на пенсію і при звільнені не
отримали свій пай в повному обсязі (список осіб додається). Згідно з протоколом
загальних зборів колективного підприємства „Кременчуцьке спеціалізоване
управління № 58 „Термоізоляція" від 14 квітня 2006 року рішення відкликати
з посади директора КП ОСОБА_2 та розірвати з ним контракт прийнято за згоди 104
осіб.

Згідно з  ст.  45 КЗпП України на вимогу виборного органу
первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або
уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником
підприємства,  установи,  організації,
якщо він порушує законодавство про працю,  про колективні договори і угоди,  Закон України "Про професійні
спілки,  їх права та гарантії
діяльності".

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» також визначено,  що при
розгляді справ,  пов'язаних в вимогами
профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом
органу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення
його із займаної посади,  слід виходити з
того,  що згідно зі  ст. 45 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995
року) така вимога може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом органом,
який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір. За
змістом  ст. 43-1 КЗпП керівником
належить вважати особу,  яка очолює підприємство,  установу,
організацію або відокремлений підрозділ (філія,  представництво,  відділення тощо). Позивач ОСОБА_2  на час його звільнення займав посаду
керівника.

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету від 31 березня
2006 року (присутні 6 осіб із 8) з повісткою дня: „п.2.Розгляд роботи ОСОБА_2
на посаді директора колективного підприємства",  постановлено вимагати від зборів членів
колективного підприємства розірвати контракт з головою правління ОСОБА_2  одноголосно. Даний профспілковий орган є
таким,  що за дорученням трудового
колективу підписав колективний договір.

В протоколі загальних зборів колективного підприємства „Кременчуцьке
спеціалізоване управління № 58 „Термоізоляція" від 14 квітня 2006 року
прямо не зазначено,  що розглядалася
вимога профспілкового комітету розірвати контракт з головою правління
ОСОБА_2  Представник відповідача в суді
дав пояснення,  відповідно до яких в
протоколі загальних зборів допущена помилка і на порядку денному стояло питання
про розгляд вимоги профспілкового комітету про розірвання трудового договору з
ОСОБА_2  Покази свідків носять
суперечливий характер з даного питання.

3

Під час розгляду даної справи в суді,
згідно з протоколом № 9 розширеного засідання профспілкового комітету
від 26.06.2006 року з повісткою дня: „Повторний розгляд питання про прийняття
рішення про звернення з вимогою до уповноваженого органу підприємства про
розірвання трудового контракту з ОСОБА_2",
постановлено вимагати від зборів членів колективного підприємства розірвати
трудовий договір з ОСОБА_2  у зв'язку з
порушенням останнім законодавства про працю,
про колективні договори і угоди,
Закону України "Про професійні спілки,  їх права та гарантії діяльності". Участь
в засіданні приймали 82 члени профспілки,
7 членів профкомітету.

Статтею 45 КЗпП України,  передбачено
право власника або уповноваженого ним органу,
або керівника,  стосовно якого
пред'явлено вимогу про розірвання трудового договору,  у разі незгоди з цією вимогою,  оскаржити рішення виборного органу первинної
профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий
строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання
трудового договору зупиняється до винесення судом рішення.

Позивач ОСОБА_2  запрошувався на засідання
профспілкового комітету 26.06.2006 року,
знав про наявність вимоги профспілкового комітету розірвати контракт з
ним як головою правління,  яка мається в
матеріалах справи,  та мав можливість
отримати дане рішення і оскаржити його,
проте ніяких дій щодо оскарження вимоги не вчинив.

Посилання представника позивача на порушення порядку вирішення колективного
трудового спору суд вважає невірним,
оскільки згідно  ст. 2 Закону
України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів» колективний трудовий
спір - це розбіжності,  що виникли між
сторонами соціально-трудових відносин щодо: встановлення нових або зміни
існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи
зміни колективного договору; виконання колективного договору; невиконання вимог
законодавства про працю. Даний спір не є колективним.

Виходячи з викладеного,  суд вважає
вимогу профспілкового органу чинною.

Згідно з протоколом № 2 загальних зборів членів підприємства від 7.07.2006
року з повісткою дня: „Повторний розгляд вимоги профсоюзної організації про
розірвання трудового договору з ОСОБА_2 ",
постановлено одноголосно підтвердити розірвання трудового договору з
ОСОБА_2  (присутні 78 осіб). Згідно акту
від 5.07.2006 року,  ОСОБА_2  про проведення зборів 7.07.2006 року
повідомлявся. Дане рішення загальних зборів колективного підприємства
«Кременчуцьке спеціалізоване управління Ns 58 «Термоізоляція» також ніким не оспорювалося.

На підставі викладеного,  суд
приходить до висновку,  що звільнення
ОСОБА_2 з 22.05.2006 року,  відповідно до
наказу № 48 від 22.05.2006 року на підставі
ст. 45 КЗпП України за вимогою профспілкового комітету,  слід вважати правомірним,  тому слід відмовити йому в задоволенні
позовних вимог до колективного підприємства «Кременчуцьке спеціалізоване
управління № 58 «Термоізоляція» про визнання звільнення незаконним,  поновлення на раніше займаній посаді,  визнання недійсним рішення позачергових
загальних зборів підприємства,  визнання
незаконним та скасування наказу про звільнення,
стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно  ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі,  якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки
звільнення проведено правомірно,  слід
також відмовити позивачеві у стягненні моральної шкоди.

Керуючись  ст.  ст. 10,
59,  60,  79,
88,  209,  212,
213,  215 ЦПК України,   ст.
ст.  45,  43,
233,  235,  237-1 КЗпП України,  Постановою Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових спорів»,
Постановою Верховного Суду України «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,
суд,

РІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до колективного підприємства
«Кременчуцьке спеціалізоване управління № 58 «Термоізоляція» про визнання
звільнення незаконним,  поновлення на
раніше займаній посаді,  визнання
недійсним рішення позачергових загальних зборів підприємства,  визнання незаконним та скасування наказу про
звільнення,  стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 463 гривен 50
коп. та 30 гривен витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На рішення суду може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду
Полтавської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.