Справа №2-64 2007р.
18 травня 2007 року Ленінський районний суд м. Донецька в складі:
Головуючого судді                                                                 Кротінова
секретарі                                                       Ішакової
О.Г., Тітової О.О., Перських К.Г.
позивача                                                                      ОСОБА_1
відповідача                                                                         ОСОБА_5
представника                                                                              ОСОБА_9
відповідача                                                                                            ОСОБА_7
представника                                                                               ОСОБА_10
відповідачів Державної виконавчої служби Ленінського району м. Донецька
підприємства «Укрспецюст»                                   Федорової
участю представника третьої особи КП БТІ м. Донецька            Горяєва В.М.
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
яка діє за дорученням в інтересах ТОВ „Укрспецресурс" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа
приватний нотаріус ОСОБА_4про
визнання угоди недійсною та визнання права власності на нежитлове приміщення за
додатковим позовом ОСОБА_1, яка діє за дорученням в інтересах ТОВ
„Укрспецресурс" до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, 3-ті особи: приватний нотаріус ОСОБА_6., КП БТІ м. Донецька про
визнання угоди та державної реєстрації недійсною, та за додатковим позовом ТОВ
„Укрспецресурс" до Державної виконавчої служби Ленінського району м.
Донецька, Донецького філіалу Спеціалізованого державного підприємства „Укрспецюст",
ОСОБА_7, 3-тя особа приватний нотаріус ОСОБА_8. про визнання прилюдних торгів
та свідоцтва про право власності недійсними, -
25.05.2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду, в інтересах
ТОВ „Укрспецресурс", з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа приватний нотаріус ОСОБА_4про визнання
угоди недійсною та визнання права власності на нежитлове приміщення. В позовній
заяві представник позивача зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 14.10.2002 року був задоволений позов ОСОБА_2. про визнання права
власності на нежитлове приміщення, згідно якого на нежитлове приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1було визнано право власності за ОСОБА_2.
ОСОБА_2. при розгляді даної цивільної справи надав суду
угоду купівлі-продажу вказанного нежитлового приміщення, не посвідченого нотариально, з підробним
підписом директора підприємства «Донецковощ» ОСОБА_11 Таким чином, ОСОБА_2.
шляхом обману заволодів нежитловим приміщенням, так як між ОСОБА_2. та ОСОБА_11
ніколи не укладалась угода купівлі-продажу нежитлового приміщення, а укладалась
угода оренди нежитлового приміщення, розташованного за адресою: АДРЕСА_1
При розгляді заяви про перегляд решения суду за знов
відкрившимися обставинами, рішення Ленінського районного суду м. Донецька від
14.10.2002 року було
07.04.2006 року Ленінським районним судом м. Донецка було постановлено решения,
згідно якого в задоволені позову про визнання права власності на нежитлове
приміщення» ОСОБА_2 було відмовлено.
Але як стало відомо з повідомлення БТІ м. Донецька, між
ОСОБА_2. та відповідачем ОСОБА_3. 21.06.2003 року була укладена угода
купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, яка посвідчена приватним
нотаріусом ОСОБА_4., р-р № 426. Цю угоду представник позивача просила визнати
недійсною, оскільки вважає її незаконною, ОСОБА_2 не мав права розпоряджатися
спірним приміщенням, уклав угоду без наміру створення юридичних наслідків,
оскільки до 2005 року продовжував користуватися спірним приміщенням.
У липні 2006 року представник позивача надала додаткову позовну заяву до
ОСОБА_3., ОСОБА_5, 3-ті особи: приватний нотаріус ОСОБА_6., КП БТІ м. Донецька
про визнання угоди та державної реєстрації недійсною». В позовній заяві
зазначила, що угода купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, укладена між ОСОБА_2. та ОСОБА_3. 21.06.2003 року, не
відповідає вимогам закону, в зв"язку з тим, що відповідач за первісним
позовом ОСОБА_2., обманним шляхом заволодів спірним нежитловим приміщенням та
не мав права їм розпоряджатися. Рішенням Ленінського районного суду г. Донецька
від 07.04.2006 року ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову про визнання
права власності на нежитлове приміщення. Згідно повідомлення КП БТІ м. Донецька
від 30.06.2006 року стало відомо, що 12.05.2006 року відповідач по справі
ОСОБА_3уклав угоду купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення з
відповідачем ОСОБА_5., яку посвідчив приватний нотаріус ОСОБА_6.. Угода від
21.06.2003 року не відповідає вимогам закону, оскільки ОСОБА_2. не мав права
розпоряджатися спірним нежитловим приміщенням, то і угода від 12.05.2006 року
також не відповідає вимогам закону і її необхідно визнати недійсною. Крім того,
з листопада 2005 року за заявою ТОВ «Укрспецресурс» судом розглядалась заява
про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 14.10.2002
року, яким було визнано право власності за ОСОБА_2. і з цього часу спірне
нежитлове приміщення знаходилось під арештом на підставі ухвали суду.
07.04.2006 року рішеннням суду арешт був скасованний без заяви або клопотання
позивача. Після скасування арешту з приміщення відповідач ОСОБА_312.05.2006
года уклав угоду з ОСОБА_5.. Крім того, в порушенні ухвали Ленінського
районного суду м. Донецька від 17.05.2006 року, якою було заборонено
реєструвати право власності на спірне приміщення, та видавати правовстановлюючі
документи - 17.05.2006 року право власності було КП БТІ м. Донецька
зареєстровано за ОСОБА_5., у зв"язку з чим дана реєстрація повинна бути
У січні 2007 року представник позивача знову звернулася до суду з
додатковим позовом до Державної виконавчої служби Ленінського району м.
Донецька, Донецького філіалу Спеціалізованого державного підприємства
„Укрспецюст", ОСОБА_7 про визнання прилюдних торгів та свідоцтва про право
власності недійсними, в якій зазначила, що ухвалою Ленінського районного суду
м. Донецька від 17.05.2006 року було накладено арешт на спірне нежитлове
приміщення, а також заборонено реєструвати право власності на спірне
приміщення, та видавати витяг із реєстру прав власності, але згідно протоколу №
6050268-1 від 28.11.2006 року було проведено прилюдні торги та спірне
приміщення продане відповідачу ОСОБА_7 за 192351 грн., а 26.12.2006 року на
спірне приміщення ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право власності. Вважала, що
прилюдні торги були проведені із порушенням діючого законодавства, в зв'язку с чим їх необхідно
визнати недійсними, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності,
видане на підставі прилюдних торгів.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні
вимоги за основним та додатковими позовами та просила задовольнити позови,
пояснила, що ОСОБА_2. шляхом обману заволодів нежитловим приміщенням, між
ОСОБА_2. та ОСОБА_11 ніколи не укладалась угода купівлі-продажу нежитлового
приміщення,  а     укладалась угода оренди нежитлого
приміщення,  розташованного за
АДРЕСА_1. На наданій ОСОБА_2. угоді від 22.12.1993 року, яка не була посвідчена
нотаріально, стоїть не підпис ОСОБА_11. та печатка не тієї фірми, якою він
керував. Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 07.04.2006 року у
задоволені позову про визнання права власності на нежитлове приміщення ОСОБА_2.
обґрунтування своїх вимог, того що спірне нежитлове приміщення дійсно належить
ТОВ „Укспецресурс" представник позивача посилалася на слідуючи документи
03.12.1990 року підприємству, яким керував ОСОБА_11., «Универсальная фирма «Донецковощ», були
з Донецького оптово-роздрібного плодоовочевого комбінату, в тому числі і павильон «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується листом ГДП ТЗП
Згідно довідки № 05-120 от 14.02.1991 року Донецький оптово-роздрібний
плодоовочевий комбінат отримав за основні засоби, у тому числі і за павильон
павильон «ІНФОРМАЦІЯ_1» підтверджується довідкою від 05.04.2006 року № 6 .
05.06.1993 року Універсальна фірма «Донецковощ» була перереєстрована в
спільне Українсько-Російське підприємство в формі ТОВ Універсальна фірма
10.01.2000 року спільне Українсько-Російське підприємство в формі ТОВ
Універсальна фірма «Донецковощ» уклали угоду оренди з Малим роздрібним
підприємством «Донецковощ» в особі ОСОБА_2.
Згідно із установчою угодою від 19.10.2000 року шляхом перейменування із
Спільного Українсько-Російського підприємства в формі ТОВ «Универсальная фирма
«Донецковощ» було засновано ТОВ «Укрспецресурс».
Також представник позивача пояснила, що угода укладена
21.06.2003 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_3. не відповідає вимогам закону, оскільки
ОСОБА_2. обманним шляхом заволодів спірним нежитловим приміщенням та не мав
права їм розпоряджатися. До 2005 року ОСОБА_2. використовував дане нежитлове
приміщення, в 2005 році ОСОБА_2. звертався до суду з позовом про стягнення
орендної платні к ОСОБА_12, якому нібито наддав приміщення в оренду, мотивуя
тим, що йому належить на праві особистої власності спірне приміщення, із чого
свідчить, що 21.06.2003 року угода була мнима, укладена без наміру створення
юридичних наслідків.
Угода купівлі-продажу нежитлого приміщення, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, укладена між ОСОБА_3.та ОСОБА_5. 12.05.2006 року, також
не відповідає вимогам закону, в зв"язку з тим, що відповідач за основним
позовом ОСОБА_2., обманним шляхом заволодів спірним нежитловим приміщенням та
не мав права їм розпоряджатися. Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька
від 07.04.2006 року ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову про визнання
права власності на нежиле приміщення. Оскільки угода від 21.06.2003 року не
відповідає вимогам закону, то і угода від 12.05.2006 року також не відповідає
вимогам закону і її необхідно визнати недійсною. Ця угода була укладена
оскільки рішенням суду був скасований арешт на спірне приміщення, який був
накладений ще у листопаді 2005 року, без заяви або клопотання позивача. Крім
того, у порушення ухвали Ленінського районного суду м. Донецька від 17.05.2006
року, якою було заборонено реєструвати право власності на спірне приміщення, та
видавати правовстановлюючі документи, але 19.05.2006 року право власності було
КП БТІ м. Донецька зареєстровано за ОСОБА_5., у зв'язку з чим дана реєстрація
повинна бути визнана недійсною.
По додатковому позову до Державної виконавчої служби
Ленінського району м. Донецька, Донецького філіалу Спеціалізованого державного
підприємства „Укрспецюст", ОСОБА_7 про визнання прилюдних торгів та
свідоцтва про право власності
недійсними, представник позивача пояснила, що на нежитлове спірне
накладений арешт ухвалою Ленінського районного
суду м. Донецька від 17.05.2006 року, але 28.11.2006 року спірне приміщення
було продане з прилюдних торгів відповідачу ОСОБА_7, який 26.12.2006 року
отримав на це приміщення свідоцтво про право власності. Вважає, що Державною
виконавчою службою Ленінського району м. Донецька, з ініціативи якої були
проведені прилюдні торги були порушені вимоги діючого законодавства, зокрема положення
ст. 62 Закону України „Про виконавче провадження", згідно якого державний
виконавець був зобов'язаний надіслати запит до нотаріальної контори відносно
наявності арешту на спірне приміщення. Представник позивача пояснила, що а ні
державний виконавець, а ні „Укрспецюст", а ні нотаріус який видала
свідоцтво не перевірили наявність арешту на спірне приміщення та реєстрацію
заборони відчуження у Реєстрі заборони відчужень, у зв'язку з чим просила
визнати прилюдні торги та свідоцтво про право власності на спірне приміщення
Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_9
в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що ОСОБА_5.
12.05.2006 року придбав спірне нежитлове приміщення, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, договір був оформлений належним чином та проведена державна
реєстрація. З умов договору вбачається, що продавець Стоянов стверджував, що
приміщення в спорі та під арештом не перебуває. Про спір відносно цього
приміщення йому раніше не було відомо, ОСОБА_5. є добросовісним набувачем. В
подальшому приміщення було вилучено державною службою в порядку виконання
рішення суду. Вважає, що майно не було зареєстровано позивачем належним чином і
позивач не придбав правового статуту власника приміщення, в зв'язку з чим
вважає позов безпідставним.

Відповідач ОСОБА_5. також позовні вимоги не визнав, та
повідомив, що юридично не знав, що приміщення спірне, доручив ведення справи
своєму представнику.

Відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав, від будь яких пояснень та
відповідей на запитання відмовився.

Представник відповідача ОСОБА_7-ОСОБА_10. позовні вимоги
не визнав та надав свої пояснення письмово.

Представник відповідача Державної виконавчої служби Ленінського району м.
Донецька - державний виконавець Ткаченко С.М. позовні вимоги не визнав та
пояснив, що відповідач ОСОБА_5.. який є боржником по виконавчому провадженню,
повідомив, що його інтереси буде представляти ОСОБА_9, який був ознайомлений з
виконавчим провадженням, далі держвиконавець виконував виконавчі дії, зокрема,
виніс постанови про призначення експерта, зробив запит в БТІ, отримав оцінку
експерта по спірному приміщенню, з якою ознайомив сторони потім відправив
документи до торгівельної організації „Укрспецюст". Також державний
виконавець пояснив, що при опису та арешту спірного приміщення він та
представник відповідача ОСОБА_5- Салун заходили до приміщення магазину, понятих
при цьому не було.

Представники ДП „Укрспецюст" Федорова
Г.В. та Усач Ю.Є. позовні вимоги не визнали, та пояснили, що
реалізація майна була здійснена на підставі заявки державної виконавчої служби
Ленінського району м. Донецька та згідно п.3Л 1 Тимчасового положення про
проведення прилюдних торгів, „Укрспецюст" надали оголошення про проведення
прилюдних торгів, після торгів нотаріально був засвічений факт торгів.

Представник 3-ої особи КП БТІ м. Донецька - Горяєв В.М.
позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач не є і не був власником
спірного приміщення, оскільки яких-небудь правовстановлюючих документів, які
підтверджують право власності надані не були. Позивачем не проводилась первинна
реєстрація права власності на будівлю магазину. Позовні вимоги про визнання
права власності на спірне приміщення за позивачем до осіб, зазначених у позові
не засновані на законі. Позивач посилається на докази, зокрема платіжні дорученні,
акт передачі від ДПОК, який є юридичною особою та якому належало приміщення, не
підвідомчі загальному суду. Ухвалу суду від 17.05.2006 року надійшло до БТІ
18.05.2006 року, а замовлення від ОСОБА_5про реєстрацію договору
купівлі-продажу надійшло 15.05.2006 року, а 17.05.2006 року реєстратор
зареєструвала договір купівлі-

продажу між ОСОБА_3та
ОСОБА_5, до того, як
стало відомо про накладення арешту, будь яких витягів із реєстру прав власності
на спірне приміщення нікому не надавали.

Відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3в судове засідання не з'явились, про час, місце та дату
слухання справи повідомлялись належним чином, що підтверджується оголошеннями в
газетах „Донбасе" від 28.12.2006 року № 238 та „Урядовий кур'єр" від
05.01.2007 року № 1, а також в газеті „Донбасе" від 12.05.2007 року №87.

Треті особи по справі приватні нотаріуси ОСОБА_4та ОСОБА_6., ОСОБА_8також були належним чином повідомлені
про час, місце та дату слухання справи. На слухання справи не з'явились, надали
письмові заяви про слухання справи у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників позивача
та відповідачів,3-ої особи КП БТІ м. Донецька, дослідивши матеріали цивільної
справи, вважає, що позови підлягають задоволенню з наступних підстав.

З  наданих
суду доказів  свідчить,  що                  03.12.1990  року
підприємству

«Универсальная фирма «Донецковощ», були
передані основні засоби на загальну суму 13026 руб. 88 коп.
з Донецького оптово-роздрібного плодоовочевого комбінату, в тому числі і павильон «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташований за адресую: АДРЕСА_1, що підтверджується листом ГДП ТЗП
«Плодоовощ» (а.с. 23).

Згідно довідки № 05-120 от 14.02.1991 року Донецький оптово-роздрібний
плодоовочевий комбінат отримав за основні засоби, в тому числі і за павильон «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
від підприємства, яким керував ОСОБА_11., кошти в сумі 13026 руб. 88 коп.. Отримання
Донецьким ОРПК коштів в сумі 13026 руб.
88 коп. за павильон «ІНФОРМАЦІЯ_1»
підтверджується довідкою від 05.04.2006 року № 6 (а.с. 24 ).

05.06.1993 року Універсальна фірма «Донецковощ» була перереєстрована в
спільне Українсько-Російське підприємство у формі ТОВ Універсальна фірма
«Донецковощ», а відповідно до установчої угоди від 19.10.2000 року шляхом
переіменування з Спільного Українсько-Російського підприємства у формі ТОВ „Универсальная фирма „Донецковощ"
було створено ТОВ „Укспецресурс", що підтверджується копіями Статутів
(а.с. 18-21 ).

10.01.2000 року спільне Українсько-Російське підприємство в формі ТОВ
Універсальна фірма «Донецковощ» уклало угоду оренди з Малим роздрібним
підприємством «Донецковощ» , в особі ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами
справи №2-2870/2005 рік.

Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька ОСОБА_2 було відмовлено у
задоволені позову про визнання права власності на спірне нежитлове приміщення
(а. с. 14-15).

З наданої представником позивача відповіді Українського
державного виробничого об'єднання плодоовочевого господарства
„Укрплодоовочпром" від 16.04.2007 року № 4 свідчить, що 03.12.1990 року
був переданий павільон-магазин шлакоблочний „ІНФОРМАЦІЯ_1", розташований за
адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із викупом основних засобів, зокрема вказаного
павільону-магазину МП
„Донецкплодоовощ", яким керував ОСОБА_11.. Павільон-магазин був збудований в
1990 році, технічна документація на магазин не збереглася, в зв'язку із сплином термінів
зберігання.

З наданої копії технічного паспорту від 26.04.2006 року вбачається, що
спірне приміщення було збудоване в 1990 році, і збудовано воно з шлакоблоку.

На час укладення угоди 21.06.2003 року дані
правовідносини регулювались Цивільним Кодексом УССР 1963 року, який суд і
вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин стосовно цієї угоди.

Згідно ст. 58ЦК (1963 року)
-    недійсною є угода, укладена лише про
людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Згідно ст.
59ЦК (1963 року) -                  Угода,
визнана недійсною, вважається

недійсною з моменту її укладення.     Проте, якщо з самого змісту угоди
випливає, що вона

може
бути припинена лише на майбутнє, дія угоди визнається недійсною і припиняється
на майбутнє.

На час
укладення угоди між ОСОБА_3та ОСОБА_5 12.05.2006 року діяв Цивільний Кодекс
України 2003 року, який необхідно застосовувати до спірних правовідносин.

Згідно СТ.203ЦК (2003 року) - Зміст правочину не може суперечити Цивільному
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.
215ЦК (2003 року) - Підставою недійсності правочину є

недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які

встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цьогоКодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний

правочин).          3.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом,але одна із

сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно ст. 216ЦК (2003
року) - Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на
виконання  цього  правочину.

Згідно ст. 228 ЦК (2003
року) Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина,
знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. 2.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Оскільки угода укладена між ОСОБА_2. та ОСОБА_3. 21.06.2003 року не
відповідає вимогам закону, тому що була спрямована на порушення прав, та
заволодіння і розпорядження чужим майном, та укладена без наміру створення
юридичних наслідків, що підтверджується оглянутою в судовому засідання
цивільною справою № 2-2870 за 2005 рік, то і угода укладена 12.05.2006 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5. також не відповідає вимогам закону і повинна бути визнана
недійсною. Ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 17.05.2006 року
КП БТІ м. Донецька було заборонено реєструвати право власності та видавати
документи на спірне приміщення, але як свідчить з повідомлення КП БТІ м.
Донецька (а.с.16 ) право власності було зареєстровано за ОСОБА_5. в порушенні
ухвали суду про заборону реєстрації права власності на спірне приміщення, тому
реєстрацію також необхідно визнати недійсною.

Згідно ст..62
Закону України „Про виконавче провадження" - у випадку звернення стягнення
на будинок, квартиру або приміщення, держвиконавець запитує відповідні органи
виконавчої влади про належність приміщення боржнику на праві особистої
власності, а також запитує нотконтору про наявність або відсутність на вказане
майно арешту.

Як повідомив в судовому засідання дежвиконавець Ткаченко,
що запит про наявність арешту на спірне приміщення до нотконтори не надсилав. З
наданих представником позивача витягів з Єдиного реєстру заборони відчужень
вбачається, що на спірне приміщення арешт був накладений двічі ухвалами
Ленінського районного суду м. Донецька від 22.11.2005 року та від 17.05.2006
року і приміщення на даний час знаходиться під арештом. Крім того, була надана
відповідь на запит позивачу Державною виконавчою службою у Ленінському районі
від 19.02.2007 року № 11-1184/07 згідно якої свідчить, що згідно ухвали суду
від 22.11.2005 року ДВС у Ленінському районі м. Донецька 29.11.2005 року був
накладений арешт на спірне приміщення, який не знімався. Крім того, згідно ст.. 16 Закону України
„Про виконавче провадження" - виконавчі дії проводяться із залученням
понятих, присутність яких необхідна при примусовому входженні до приміщення.
Наданні документи свідчать про те, що ДВС у Ленінському районі м. Донецька при
підготовці прилюдних торгів були порушенні вимоги законодавства.

Згідно ст.,388 ЦК України:

1.  Якщо майно за
відшгатним договором придбане в особи, яка не мала права його

відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має

право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо
майно:

1)
було загублене власником або особою, якій він передав
майно у володіння;

2)
було викрадене у власника або особи, якій він передав
майно у володіння;

3)
вибуло з володіння власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

2.  Майно не може
бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було

продане у порядку, встановленому для виконання судових
рішень.

При розгляді даної справи суд дійшов до висновку, що спірне приміщення може
бути витребуване уОСОБА_7., оскільки спірне приміщення вибуло з володіння
позивача не з його волі, а внаслідок несумлінної поведінки відповідачаОСОБА_2., якому приміщення
було передано в оренду.

Прилюдні торги мають бути визнані недійсними також на підставі того, що
матеріалами справи підтверджується несумлінне використання своїх прав
відповідачами. Так зокрема, представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_9, який в
судовому засіданні повідомив, що на час опису та арешту приміщення державним
виконавцем не знав, що приміщення знаходиться під арештом на підставі ухвали
суду, був 06.09.2006 року ознайомлений із матеріалами даної справи, про що
свідчить його заява, а арешт спірного приміщення держвиконавцем за участю
Салуна Е.В. був проведений 13.09.2006 року, що свідчить про те що представник
відповідача ОСОБА_5. був усвідомлений про те що приміщення знаходиться під
арештом, крім того, представник відповідача приймав участь у судових засіданнях
з приводу спору про це приміщення. Також несумлінне виконаня своїх посадових
обов'язків вбачається і в діях державного виконавця Ткаченко СМ.. Так згідно наданого
суду матеріалу про проведення прилюдних торгів свідчить, що згідно акту опису
та арешту майна від 13.09.2006 року, який склав держвиконавець, вказано, що
майно буде передано для реалізації 23.09.09.2006 року, до 20.09.2006 року
боржнику ОСОБА_5 було надано строк для добровільного погашення боргу в розмірі
63000 грн.. Висновок експерта був складений 18.09.2006 року, а заявка до
торгівельної організації на проведення торгів датована 17.09.2006 року. Крім
того, довідка БТІ про належність спірного приміщення відповідачу ОСОБА_5 було
надіслано до ДВС Ленінського району лише 27.11.2006 року, тобто за 1 день до
проведення прилюдних торгів, а поступило до ДВС та зареєстровано 29.11.2006
року, тобто вже після торгів, хоча ця довідка є необхідним документом який
надсилають до торгівельної організації.

Оскільки на підставі доказів наданих представником позивача свідчить, що
позивач ТОВ „Укрспецресурс" викупив спірне нежитлове приміщення та був
його власником та користувачем згідно закону, але своєчасно не зареєстрував
своє право власності у встановленому законом порядку, то позовні вимоги
стосовно визнання права власності за позивачем також підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої постановлено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові
витрати, тому судові витрати ТОВ „Укрспецресурс" на оплату державного мита
в розмірі 541 грн. 68 коп. та 8 грн.50 коп., а також витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. належить
стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ „Укрспецресурс".

На підставі ст.ст. 48, 58, 59 ЦК України /в
редакції 1963р./, ст.ст.203, 215, 216, 228, 388, 392 ЦК України /в
редакції 2003 p./,
ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє за дорученням в інтересах ТОВ
„Укрспецркесурс" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя
особа приватний нотаріус ОСОБА_4про визнання
угоди недійсною та визнання права власності на не житлове приміщення та
додаткові позовні вимоги до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, 3-ті особи: приватний нотаріус ОСОБА_6., КП БТІ м. Донецька про
визнання угоди та державної реєстрації недійсною та до Державної виконавчої
служби Ленінського району м. Донецька, Донецького філіалу Спеціалізованого
державного підприємства „Укрспецюст", ОСОБА_7, 3-тя особа приватний
нотаріус ОСОБА_8. про визнання прилюдних торгів та свідоцтва про право
власності недійсними - задовольнити.

Визнати угоду купівлі-продажу нежитлового приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка була укладена між ОСОБА_2 та
ОСОБА_321.06.2003 року, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_4., р-р № 426, -
недійсною з часу укладення.

Визнати угоду купівли-продажу нежитлового приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка була укладена між ОСОБА_3та
ОСОБА_512.05.2006 року, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_6., р-р № 676, -
недійсною з часу укладення.

Визнати державну
реєстрацію даної угоди -недійсною.

Визнати прилюдні торги приміщення , розташованого за адресою: АДРЕСА_1, які
були проведені ДП „Укрспецюст" 28.11.2006 року, та видане на підставі
цього свідоцтво на право власності від 26.12.2006 року на ім'я ОСОБА_7,
посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8., р-р № 5867- недійсними.

Визнати право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1за ТОВ «Укрспецресурс».

Стягнути у солідарному порядку на користь ТОВ „Укрспецресурс" з
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, Державної виконавчої служби
Ленінського району м. Донецька, державного підприємства «Укрспецюст» судові
витрати в сумі державного мита в розмірі 541 грн. 68 коп. та 8 грн.50 коп., а
також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30
грн., а всього 580 грн. 18 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області через Ленінський районний суд м. Донецьк
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягомДО^ші^пеляційної скарги або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.