Справа № 22-5930/2007р.                                     Головуючий в 1
інстанції Корнєєва І.B.
29                                                            Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Стельмах Н.С,  суддів Звягінцевої О.М.
,  Могутової Н.Г.,  при секретарі Андрусь B.C.,
розглянув у відкритому судовому судовому засіданні в
м.  Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням,  за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про зняття з реєстрації і

встановив:

в
апеляційній скарзі ОСОБА_1 оспорює обгрунтованість судового рішення,  яким відмовлено в задоволенні його позову і
задоволено позов ОСОБА_2 ,  і ставить
питання про його скасування та ухвалення нового,  оскільки вважає,  що суд безпідставно не взяв до уваги ті
обстаивни,  що ОСОБА_2  добровільно оставила спірну квартиру і він їй
ніяких перешкод в користуванні нею не чинив.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4
підтримали доводи апеляційної скарги і просили про її задоволення,  скасування судового рішення та направлення
справи на новий судовий розгляд,  а
ОСОБА_2  та її представник ОСОБА_5
3аперечували проти доводів скарги,
просили її відхилити та залишити судове рішення без зміни.

Судом
першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні обставини.

29 січня
2007 р. ОСОБА_2  звернулася до суду з
вказаним позовом до відповідача і зазначала,
що знаходилася з ним в шлюбі з серпня 2003 року; від шлюбу вони мають
сина ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження.

Після
укладення шлюбу вона за згодою відповідача вселилася і була зареєстрована в
квартирі АДРЕСА_1,  що належить
відповідачеві на праві приватної власності.

Рішенням суду
від 4 грудня 2006 року шлюб між ними було розірвано.

Після
цього відповідач став чинити їй перешкоди в користуванні квартирою,  поміняв замок на вхідних дверях і не надав їй
ключи.

Внаслідок
цього вона з дитиною не має можливості користуватися вказаним жилим
приміщенням.

Тому
вона просила суд ухвалити рішення,  яким
зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою і
надати ключи від
нового замка.

25
квітня 2007 року ОСОБА_1 звернуся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2  і зазначав,
що вона в січні 2007 року добровільно залишила спірне житло і переїхала
жити до своїх батьків,  де жила до
укладенн шлюбу з ним.

Оскільки
наявність у відповідачки реєстрації в його квартирі обмежує його право
власності,  то він просив суд відновити
це право,  зобов'язавши паспортну службу
зняти відповідачку з реєстрації в його квартирі.

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 червня 2007 року
позов ОСОБА_2  задоволено,  зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в
користуванні нею спірною квартирою,
надавши ключи від
вхідних дверей.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний
суд вважає,  що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог  ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим,  ухваленим на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно
із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України,  що міститься в п. 1 постанови „Про судове
рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року,
рішення є законним тоді,  коли
суд,  виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права,  що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,  а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини,  або
виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим
вважається рішення,  в якому повно
відображені обставини,  що мають значення
для справи,  висновки суду про
встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними,  відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами,  дослідженими в
судовому засіданні.

Згідно
із  ст.
72 ЖК України визнання особи такою,
що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Відповідно
до ч.2  ст.  405 ЦК
України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом
у разі його відсутності без поважних причин понад один рік,  якщо інше не встановлено домовленістю між ним
і власником житла або законом.

За ч.
4  ст. 156 ЖК України припинення сімейних
відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права
користування займаним приміщенням з вирішенням питань щодо оплати за
користування згідно із  ст.  162 ЖК України.

За  ст.  41
Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам,  свободам та гідності громадян.

При
розгляді цієї справи судом встановлено,
що ОСОБА_2  вселилася і була
зареєстрована в квартирі,  що належить на
праві власності ОСОБА_1 на законних підставах - за укладенням з ним шлюбу,  як член його сім'ї за його згодою з
21.12.2004 року.

На час
розгляду цього спору вона не була визнана судом такою,  що втратила право користування спірним жилим
приміщенням.

Тому
всупереч доводам апеляційної
скарги відповідача,  суд законно і
обгрунтовано не визнав порушенням права власності ОСОБА_7  наявність реєстрації відповідачки за адресою
спірної квартири і відмовив в задоволенні його позову про зняття ОСОБА_2  з реєстрації.

Крім
того,  судом встановлено,  що після розірвання шлюбу судовим рішенням
від 4.12.2006 р. відповідач 11.01.2007 року змінив замки на вхідних в квартиру
дверях і не надав ОСОБА_2  ключи від них.

За таких
обставин,  всупереч доводам апеляційної
скарги,  суд дійшов обгрунтованого
висновку щодо наявності перешкод з боку відповідача у користуванні позивачкою
спірною жилою площею і зобов'язав ОСОБА_1 усунути вказані перешкоди.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне
застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального
чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам
справи,  то підстав для задоволення
скарги і скасування судового рішення немає.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
314 ЦПК України,  апеляційний суд,

ухвалив:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  рішення
Красноарміййського міськрайонного суду Донецької області від 1 червня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення,
може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.