Справа № 22ц-55342007р.                Головуючий 1
інстанції Арабей Т.Г.
20                                          Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

07
серпня 2007 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого
судді Курило В.П.

суддів Саніковой
О.С. ,  Шамрило Л.Г.

при секретарі
Степаненко В.Б.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Калінінського районного суду м.  Донецька від 14 травня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди,  завданої
внаслідок вчинення злочинних дій,  -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційний суд Донецької області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на

рішення Калінінського районного суду м.
Донецька від 14 травня 2007 року,
яким у задоволенні

позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування моральної

шкоди відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду і
просить ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позову. Посилається
на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин,  що мають значення для справи,  та невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи. В обгрунтування доводів скарги ОСОБА_13азначив,  що обставини щодо противоправного відношення
відповідачів до нього 02 листопада і 31 грудня 2003 р. знайшли підтвердження в
судовому засіданні,  оскільки діти не
оспорювали факту перебування без запрошення у цей час в його квартирі та
виникнення між ними сварки,  внаслідок
якої він отримав тілесні ушкодження. Вважає,
що вина відповідачів у заподіянні йому моральної шкоди своїми
противоправними діями встановлена постановою Калінінського районного суду
м.  Донецька від 06.11.2006 р.,
у відповідності з якою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були звільнені
від кримінальної відповідальності за  ст.
125 ч.1 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

В
судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та представник позивача
ОСОБА_4доводи апеляційної скарги підтримали і просили її задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_2 та
представник відповідачів ОСОБА_5 заперечували проти доводів скарги,  вважали рішення суду законним і просили
залишити його без змін.

Відповідач
ОСОБА_3 в судове засідання не явився,
надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін по справі та їх представників,  дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги,  апеляційний суд
вважає,  що скарга позивача задоволенню
не підлягає з таких підстав.

Згідно  ст.  308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без
змін,  - якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріальною і процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено,  що позивач
ОСОБА_1 є рідним батьком відповідачів по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Після
розірвання шлюбу з дружиною ОСОБА_6 між позивачем та дітьми склалися неприязні
відносини у зв'язку з тим,  що ОСОБА_1
вважає винними у розірванні шлюбу відповідачів. Позивач мешкає разом з
колишньою дружиною у АДРЕСА_1,  яка
належить на праві власності в рівних частках ОСОБА_1 і ОСОБА_6 Постановою
Калінінського районного суду м.  Донецька
від 09.07.2004 р. провадження у кримінальній справі по звинуваченню
ОСОБА_13а  ст. 129 ч.1 КК України в
редакції 2001 р. закрито,  підсудного
звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із його примиренням з
потерпілим ОСОБА_3 Даною постановою встановлено,  що ОСОБА_1 вчинив злочинні дії щодо ОСОБА_3
під час сварки у вищезазначеній квартирі 31.12.2003 р. та 01.01.2004 р. Постановою
цього ж суду від 06.11.2006 р. провадження у кримінальній справі по
звинуваченню ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за  ст.
125 ч.1 КК України закрито,  підсудних
звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків
давності. В даній постанові зазначено,
що кримінальну справу порушено за скаргою ОСОБА_1 від травня 2004
р.,  в якій він звинувачував дітей у
заподіянні йому тілесних ушкоджень під час сварки в своїй квартирі 02 листопада
та 31 грудня 2003 р.

Згідно
ч.1  ст. 1167 ЦК України в редакції 2003
р. моральна шкода,  завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними рішенням,
діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою,  яка її
завдала,  за наявності її вини.,  крім випадків,  встановлених частиною другою цієї статті.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції повно,  всебічно,
об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін,  встановленим фактам і доказам дав правильну
правову оцінку і дійшов правильного висновку про те,  що ОСОБА_1 не довів обставини,  з приводу яких він заявив позовні вимоги на
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно
до вимог ч.1  ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених
ст. 61 цього Кодексу.

Згідно
ч.1  ст.
61 ЦПК України вирок у кримінальній справі,  що набрав законної сили,  або

Постанова
суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду,  що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи,  стосовно якої ухвалено
вирок або постанову суду,  з питань,  чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

В
матеріалах кримінальної справи №1-21104 по звинуваченню ОСОБА_13а  ст. 129 ч.1 КК України справи є висновок
судово-медичного експерта Литвин О.В. №1575 від 27.01.2004 р.,  у відповідності з яким виявлені у ОСОБА_1
припухлість м'яких тканин та саднина лівої щоки утворились від дії тупих
предметів,  можливо у строк і при
обставинах,  на які вказує ОСОБА_1,  та відносяться до легких тілесних ушкоджень
(а.с. 39-40). Як вбачається з цього висновку судово-медичної експертизи з
посиланням на обставини справи та пояснення в ході досудового слідства самого
ОСОБА_1 мова йде про тілесні ушкодження,
отримані останнім 01.01.2004 р. А в матеріалах кримінальної справи
№1-44906 по звинуваченню ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за
ст. 125 ч.1 КК України є додаткова судово-медична експертиза №24 Д від
03.03.2006 р. за підписом судово-медичного експерта Литвин О.В.,  висновки якої повторюють висновки експертизи
№1575 від 27.01.2004 p.,  хоча згідно
постанови суду про призначення додаткової експертизи у даному випадку мова йшла
про тілесні ушкодження,  отримані ОСОБА_1
2 листопада та 31 грудня 2003 р.

В ході
розгляду даної цивільної справи судом першої інстанції була допитана
судово-медичний експерт Литвин О.В.,  яка
пояснила,  що вона не встановлювала та не
робила висновки відносно тілесних ушкоджень,
отриманих ОСОБА_1 2 листопада та 31 грудня 2003 p.,
оскільки для вирішення цього питання суду необхідно було
призначити нову судово-медичну експертизу. Від пропозиції суду призначити таку
експертизу позивач відмовився. Відповідачі позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнали,  посилаючись на те,  що вони 2 листопада та 31 грудня 2003 р.
батька не били і тілесних ушкоджень йому не наносили,  ОСОБА_2
02.11.2003 р. до

батьків не
приходила,  оскільки святкувала день
народження подруги ОСОБА_7,  а 31.12.2003
р. сварку з відповідачами затіяв позивач з приводу настінного календаря,  під час якої погрожував сокирою і ОСОБА_3
вимушений був силою забрати з рук батька сокиру.

За таких
обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів на його користь
моральної шкоди в сумі 6 000 грн. у зв'язку з нанесенням йому легких тілесних
ушкоджень.

Доводи
скарги про те,  що відповідачі були
звільнені від кримінальної відповідальності за
ст. 125 ч.1 КК України з нереабілітуючих підстав,  тому зобов'язані відшкодувати позивачу
моральну шкоду,  не є підставою для
скасування судового рішення,  оскільки  ст. 28 ч.2 КПК України передбачає обов'язок
особи,  відносно якої закрито справу у
зв'язку із закінченням строків давності відшкодувати матеріальні збитки,  завдані нею державним,  громадським організаціям або громадянам.  Інші доводи апеляційної скарги не грунтуються
на законі і висновків суду не спростовують.

Рішення
суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування
немає.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального або процесуального закону,  що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
304,  307, 308, 313-315 ЦПК
України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Калінінського районного суду м.  Донецька
від 14 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ухвалою суду апеляційної інстанції законної сили.