Справа № 22ц - 2195 - 2007
року.                  Головуючий І
інстанції Франчук О.Д.
апеляційного суду
УХВАЛА.

19 листопада 2007 року.                                                                      м.  Миколаїв.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у
складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів:
Данилової О.О. та Кутової Т.З.,

із секретарем
судового засідання Варміш О.С. ,  у   відкритому
судовому   засіданні   за
апеляційною   скаргою   представника   Закритого акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ЗАТ КБ "ПриватБанк")
переглянула ухвалу судді місцевого Южноукраїнського міського суду Миколаївської
області від 18 вересня 2007 року,
постановлену за його ж заявою про видачу судового наказу.

Заслухавши
доповідь судді,  перевіривши у межах
оскарження обставини та докази,  якими
сторона їх стверджувала , -

УСТАНОВИЛА:

4
вересня 2007 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк
"ПриватБанк" звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу
про стягнення з ОСОБА_14 290 гривень 13 копійок заборгованості за кредитним
договором від 8 серпня 2006 року,  з яких
3 328 гривень 60 копійок заборгованість за кредитом і 961 гривня 53 копійка -
заборгованість по процентам за користування кредитом.

Ухвалою
судді місцевого Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18
вересня 2007 року в прийнятті зазначеної заяви відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник ЗАТ КБ
"ПриватБанк",  посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального
права,  просить скасувати ухвалу і
постановити нову - про видачу судового наказу.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
у прийняті заяви,  місцевий суд виходив з
того,  що для видачі судового наказу
відсутні передбачені законом умови,  а
саме,  відсутності оригіналу
правочину,  вчиненого у письмовій формі.

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області погоджується з таким висновком суду,
вважає його вірним,  обґрунтованим
й законним.

Так,  звертаючись до суду із заявою про видачу
судового наказу відповідно до п. 1 ч. 1
ст.  96 ЦПК України,  ЗАТ КБ "ПриватБанк" посилався на
те,  що його вимога ґрунтується на
правочині,  яким він вважає заяву
ОСОБА_1про надання Кредитного ліміту на Кредитній картці,  вчиненому у письмовій формі,  і,  що
відшукуванні грошові суми є безспірними.

Між
тим,  з умов договору про надання
Кредитного ліміту ОСОБА_1 вбачається,
позичальник взяв Кредитний ліміт у розмірі 3 600 гривень,  під зобов'язання сплачувати щомісяця по 4 %
за користування ним й вчасно повертати тіло кредиту.

Беручи
до уваги специфіку договору про надання Кредитного ліміту,  а той передбачає невизначене у часі
використання і повернення позичених грошей; часткове повернення позичених
грошових сум при нечітко виписаній черговості зарахування отриманих сум -
вважати вимоги безспірними підстав немає,
тим більше,  за відсутності у суду
1 інстанції кредитного договору.

Оскільки
наказне провадження може бути порушено лише по документально підтвердженим і
безспірним вимогам,  то у прийняті даної
заяви Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"
слід відмовити.

Такого ж
висновку,  хоча не зовсім з тих же
мотивів дійшов і суд першої інстанції,  а
тому його ухвала є законною і не підлягає скасуванню.

Керуючись
статтями 307,  312-315 ЦПК України,  колегія суддів судової палати , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Закритого акціонерного товариства комерційний банк
"ПриватБанк" відхилити,  а
ухвалу судді місцевого Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від
18 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двох
місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України.