Справа 22ц-2553, 2007р.
Головуючий в 1 інстанції Сорочан Ю.О.
Доповідач  Прокопчук Л.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2007 року листопада місяця 01 дня колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в
складі:

Головуючого  Прокопчук Л.П. Суддів: Вадзінського П.О.,
Воронцової Л.П. при секретарі Дибі Ю.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду від 26 вересня 2007
року по справі

за позовом

ОСОБА_1

до

Нововолодимирівської
сільської ради

Голопристанського
району

про стягнення
середньої заробітної плати та моральної шкоди,

встановила:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18
квітня 2002 року була обрана секретарем сільської ради на постійній основі, а
05 квітня 2006 року звільнена з займаної посади у зв'язку з закінченням строку
повноважень.

Оскільки її
попереднє місце роботи зайняте іншою особою, а інша рівноцінна робота їй
запропонована не була, то з 17 квітня 2006 року вона зареєстрована в центрі
зайнятості як безробітна.

Відповідно до
ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на період
працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не
більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він отримував на виборній
посаді у раді.

Т.я.
відповідачем за період з квітня по червень виплати проведено, то просила
стягнути з сільської ради невиплачені за інші три місяці кошти у розмірі
4500грн., а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за 4
місяці в розмірі 6 000грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 1 500грн.

Рішенням
Голопристанського районного суду від 26 вересня 2007 року позов задоволено
частково.

Стягнено на
користь ОСОБА_1 з Нововолодимирівської сільської ради 1894грн. 55 коп. -
середньої заробітної плати на період працевлаштування колишнього депутата
місцевої ради.

В задоволенні
позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час розрахунку та
моральної шкоди відмовлено.

2

Стягнено з
ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 100грн. 80коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 25грн. 20коп.

Стягнено з
Нововолодимирівської сільської ради на користь держави судовий збір у розмірі
19грн. 20коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
в розмірі 4грн. 80коп.

Не погоджуючись
з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, постановити нове про задоволення позову в повному об'ємі,
зазначаючи, що рішення суду не відповідає вимогам закону та зібраним у справі
доказам.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримала з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення
суду законним та обґрунтованим, представник Нововолодимирівської         сільської ради просив залишити його
без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши
доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до
ч.2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої
ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких
повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша
рівноцінна робота (посада) на тому самому або за згодою депутата, на іншому
підприємстві, в установі, організації.

У разі
неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за
колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців,
середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що
виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Зі змісту
зазначеної норми Закону випливає, що виплата колишньому депутату місцевої ради
середньої заробітної плати після закінчення його депутатських повноважень є
державною гарантією особі, яка не може бути працевлаштована за попереднім
місцем роботи та їй не може бути надана інша рівноцінна робота.

Отже, твердження
позивачки ОСОБА_1 про те, що ці виплати є заробітною платою не узгоджуються як
із нормами вказаного Закону, так і не відповідають вимогам ст. 94 КЗпП України,
як то вірно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції.

Відмовляючи
позивачці у задоволенні позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати
за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України та
про відшкодування моральної шкоди згідно ст. 237і КЗпП України районний суд
постановив законне та обґрунтоване рішення, оскільки за вказаними нормами
закону проводяться стягнення лише у разі порушення трудового законодавства.

Окрім того,
судом вірно зазначено про те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження
заподіяння їй моральної шкоди.

3

Із матеріалів
справи також вбачається, що позивачка ОСОБА_1 частково отримала кошти із
місцевого бюджету у розмірі середньої заробітної плати за період з квітня по
червень 2006 року не дивлячись на те, що з 10 квітня 2006 року перебуває на
обліку в Голопристанському районному центрі зайнятості та з 17 квітня 2006 року
отримує допомогу по безробіттю.

На думку колегії
позивачка повинна отримувати лише одну із двох видів державних гарантій, тому
рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_1 різниці між розміром середньої
заробітної плати за три місяці та виплаченою допомогою по безробіттю за цей
період загальним розміром 1 894грн. 55коп. має бути залишеним в силі лише через
відсутність на це апеляційної скарги відповідача.

З огляду на
вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення та
скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст.
303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Голопристанського районного суду
Херсонської області від 26 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.