Справа № 22-5722/2007
рік                          Головуючий у
1 інстанції Юр"єва Т.І.
Категорія    21                                                 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої Денисенко Л.Л. суддів
Маширо О.П.,  Ігнатової Л.Є. при секретарі
Алексєєвій Г.Є. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу по апеляції ОСОБА_1на рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 21 травня 2-7 року у справі за позовом ОСОБА_1до державного
підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія",  територіального управління Держпромгірнагляду
по Донецькій області,  відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Кіровському районі м. Донецька
про зміну формулювання у акті спеціального розслідування випадку смерті,  складання акту за формою Н-1,  стягнення одноразової допомоги,

установив:

До
апеляційного суду звернулась ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на рішення
суду,  яким їй було відмовлено у
задоволенні її позовних вимог.

Суд
першої інстанції виходив з того,  що
ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_2 прийшов на роботу на шахту ім. Абакумова
у першу зміну. Приблизно о 6 год.
30 хв. до проведення наряду він поскаржився начальнику ділянки,  що погано себе почуває,  у нього печія. Його направили до медпункту на
поверхні,  куди він потрапив приблизно о
7 год. 15 хв.
Там поскаржився,  що вже кілька днів його
мучить печія. Медсестра зміряла йому тиск,
видала таблетку від печії та виписала направлення до лікарні.

ОСОБА_2
після медпункту зайшов у робочу лазню,
де йому стало зле,  він втратив
свідомість. Викликана медсестра надала йому першу допомогу та викликала „швидку
допомогу",  однак лікарі лише
констатували смерть ОСОБА_1.

Проведеним
компетентними органами розслідуванням було встановлено,  що смерть потерпілого не пов"язана з
виробництвом,  про що був складений
відповідний акт.

Згідно з
висновком комісійної судово-медичної експертизи померлий тривалий час хворів на
ішемічну хворобу серця,  раніше переніс
інфаркт,  захворювання протікало у нього
без клінічних виявів. Причинного зв"язку між смертю ОСОБА_1 та його
тривалою роботою у шахті на підземних роботах експертизою не встановлено.

Суд
встановив,  що нещасний випадок,  який мав місце з ОСОБА_2,  не може вважатись страховим,  оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпілий ще не
приступив до роботи,  йому не був виданий
наряд на роботу,  він помер на
поверхні,  у робочій лазні,  тому підстав для задоволення позовних вимог
немає.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та направити справу
на новий судовий розгляд,  оскільки
вважає,  що суд неповно з"ясував
суттєві обставини справи,  тому висновок
суду не відповідає дійсності.

Зокрема,  суд посилався на висновок комісійної
судово-медичної експертизи,  згідно з
яким її чоловік помер природною смертю,
що причинного зв"язку між захворюванням чоловіка та його смертю
немає. Однак з таким експертним висновком вона не згодна,  оскільки її чоловік понад 25 років працював
на шахті ім. Абакумова,  загальний стаж
роботі мав 30 років. Його робота під землею була пов"язана з постійною
небезпекою,  підвищеним емоційним
навантаженням та хвилюванням.  Приблизно
за 6-12 місяців до смерті чоловік переніс інфаркт міокарду,  про що їй стало відомо з медичних документів
вже після його смерті. Це на її думку також було пов"язано з роботою на
шахті.

Висновок
суду про те,  що її чоловік ІНФОРМАЦІЯ_1
не прийняв наряд на виконання роботи,
оскільки пішов у медпункт,  не
відповідає фактичним обставинам справи,
оскільки ОСОБА_1 вважає,  що її
чоловік медпункт шахти не відвідував взагалі,
записи у медичному журналі зроблені вже після його смерті,  про що свідчить той факт,  що запис медсестрою зроблений нижче
останнього рядку,  відсутній порядковий
номер,  виправлений час звернення. До
того ж,  начебто виписане медсестрою
направлення її чоловікові у лікарню не було знайдене під час огляду померлого.

Суд
також не врахував,  що її чоловік помер у
робочій лазні,  де він частково зняв
верхній одяг,  у якому прийшов на роботу,  та намагався переодягтись у робочу
одежу,  тобто помер на робочому
місці,  тому відповідач повинен був
скласти акт за формою Н-1.

У
засідання апеляційного суду позивачка не з"явилась,  надала до суду заяву,  у якій просить відкласти розгляд справи,  оскільки її представник адвокат ОСОБА_3
знаходиться у відрядженні у Верховному Суді України,  однак підтверджуючих документів з цього
приводу вона до суду не надала.

25 липня
2007 року розгляд справи вже відкладався за заявою позивачки,  яка просила відкласти справу також через
відсутність свого представника ОСОБА_3,
яка 25 липня знаходилась у відрядженні,
а з 1 по 10 серпня мала виїхати на відпочинок.

Згідно з
ч.2  ст. 305 ЦПК України неявка сторін
або інших осіб,  які беруть участь у
справі,  належним чином повідомлених про
час і місце розгляду справи,  не
перешкоджає розгляду справи.

З
матеріалів справи вбачається,  що
позивачка та її представник про судові засідання 25 липня та 15 серпня 2007
року були належним чином повідомлені,  що
підтверджується як заявами позивачки,
так і поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Апеляційний
суд вважає недоцільним повторне відкладення розгляду справи,  оскільки причину неявки представника
позивачки у судове засідання 15 серпня 2007 року не можна визнати
поважною,  бо наведена позивачкою причина
не підтверджена документально.

Заслухавши
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає,  що
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без змін,  з таких підстав.

Згідно з
вимогами  ст. 208 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

На думку
апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону,  тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи
рішення,  суд першої інстанції
всебічно,  повно і об"єктивно
дослідив надані сторонами докази,
правильно встановив фактичні обставини справи та зробив~правильні
правові висновки про те,  що вимоги
позивачки не грунтуються на законі.

Як
вбачається з матеріалів справи,  чоловік
позивачки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 6 год.
30 хв. прийшов на роботу у першу зміну на шахту ім.  Абакумова,
де він працював прохідником.

Оскільки
він вже кілька днів погано себе почував,
його начебто мучила печія,  він до
роботи поскаржився на це керівнику дільниці,
який направив його у медпункт,
розташований на поверхні шахти.

У ході
розслідування цього нещасного випадку позивачка та її донька підтвердили,  що ОСОБА_2 дійсно кілька днів поспіль
скаржився на печію,  у тому числі,  і 1 квітня до виходу на роботу. У
зв"язку з цим дружина з донькою дали йому засіб від печії,  та він пішов на шахту.

На наряді
того ранку ОСОБА_2 не був,  бо пішов до
медпункту,  завдання на робочий день не
одержував,  тому до списку робітників на
спуск у шахту ІНФОРМАЦІЯ_1 внесений не був (а.с. 60).

Згідно з
п.15 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків,  професійних захворювань і аварій на
виробництві визнаються пов"язаними з виробництвом випадки раптового
погіршення стану здоров"я працівника або його смерті внаслідок гострої
серцево-судінної недостатності під час перебування на підземних роботах(
видобування корисних копалин,
будівництво,  реконструкція,  технічне переоснащення і капітальний ремонт
шахт,  рудників,  копалень,
метрополітенів,  підземних
каналів,  тунелів,  та інших підземних споруд,  геологорозвідувальні роботи,  які проводяться під землею) чи після
виведення працівника на поверхню з ознаками гострої серцево-судинної
недостатності,  що підтверджено медичним
висновком.

З
матеріалів справи та з пояснень усіх учасників процесу,  у тому числі свідків,  вбачається,
що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у шахту не спускався,  він погано себе почував вже кілька днів до
того,  а раптово стан його здоров"я
погіршився не безпосередньо при виконанні підземних робіт,  а на поверхні,  ще до початку робочого наряду. ОСОБА_2 не
встиг не тільки одержати наряд на виконання робіт та спуститись у шахту на своє
робоче місце,  а навіть переодягтись у
робочий одяг,  тому висновок суду першої
інстанції про безпідставність вимог позивачки є законним та обґрунтованим.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують,  тому рішення суду першої інстанції як
таке,  що відповідає вимогам закону,  слід залишити без змін,  а апеляційну скаргу позивачки відхилити як
безпідставну.

Керуючись  ст. сг. 308,  313, 315 ЦПК України,  апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Кіровського районного суду м. Донецька від 21 травня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.