Справа № 22-ц-908/2007 р.
у 1 інстанції Гандзюк Д.М.
Доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2007
року                                                               м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого-судді
Соколовського В.М.,

суддів: Меленко
О.Є., Пнівчук О.В.,

секретаря Пожар
Р .В.,

з участю
апелянта ОСОБА_1.,

його адвокатів
ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

позивачки
ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Яремчанського міського суду від 23 травня 2007 р.,-

встановила:

ОСОБА_228
березня 2006 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1про поділ майна
подружжя. Позовні вимоги мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі з
1976 року по 1997 рік. Після розлучення в 1997 році продовжувала спільно
проживати з відповідачем та вести спільне господарство до липня 2003 року. В
1987 році вони почали будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, яке
продовжували і після розлучення. Позивачка варила їсти майстрам, сама працювала
на будові, на якій працювали і їхні діти. Також вона їздила на заробітки в
Польщу. В 1998 році відповідач придбав автомобіль, який позивачка вважає їхньою
спільною власністю. Вона бажає поділити майно подружжя, отримавши у власність
1/2 частину будинку та половину вартості автомобіля, а також встановити порядок
користування земельними ділянками, якими сторони користувалися.

Рішенням
Яремчанського міського суду від 23 травня 2007 року позов задоволено частково.
Поділено будинокАДРЕСА_1 на дві самостійні частини. Виділено в натурі у
власність ОСОБА_2в будинку: приміщення 2-гараж, площею 70,8 кв.м., вартістю
20395 грн.48 коп.; приміщення 3- сходова клітка, площею 7,6 кв.м., вартістю
2460 грн. 27 коп.; приміщення 4-кладова-коридор, площею 9,9 кв.м., вартістю
3204 грн. 83 коп.; приміщення 5- коридор, площею 12 кв.м., вартістю 3884 грн.
64 коп.; приміщення 6- кімната, площею 18,7 кв.м., ватрістю 6053 грн.56 коп.;
приміщення 7- кімната, площею 23,6 кв.м., вартістю 7639 грн. 79 коп.;
приміщення 12- сходова клітка, площею 7,7 кв.м., вартістю 4471 грн. 78 коп;
приміщення 13-коридор, площею 4,6 кв.м., вартістю 2671 грн. 45 коп.; приміщення
14-кухня, площею 19,3 кв.м., вартістю 11208грн. 48 коп.; приміщення 15-
кімната, площею 19,7 кв.м., вартістю 11440 грн. 78 коп.; приміщення 21- ванна
кімната, площею 4,1 кв.м., вартістю 2381 грн. 08 коп. Всього приміщень площею
198 кв.м., загальною вартістю 75814 грн. 14 коп., що складає 51/100 реальної
частини будинку.

2

Виділено
в натурі у власність ОСОБА_1в будинку: приміщення 1- підвал, площею 55,7 кв.м.,
вартістю 16047 грн. 17 коп.; приміщення 8- кімната, площею 19,3 кв.м., вартістю
6247 грн. 80 коп.; приміщення 9- кімната, площею 12,7 кв.м., вартістю 4111 грн.
24 коп.; приміщення 10- кімната, площею 14,1 кв.м., вартістю 4563 грн. 45 коп.;
приміщення 11- веранда, площею 14,1 кв.м., вартістю 3864 грн. 81 коп.;
приміщення 16-кімната, площею 19,8 кв.м., вартістю 11498 грн. 85 коп.;
приміщення 17- кімната, площею 12,9 кв.м., вартістю 7491 грн. 68 коп.;
приміщення 18- кімната, площею 14,3 кв.м., вартістю 8304 грн. 73 коп.;
приміщення 19- коридор, площею 11,6 кв.м., вартістю 6736 грн. 70 коп.;
приміщення 20- веранда, площею 14,5 кв.м., вартістю 3974 грн. 45 коп; а всього
приміщень площею 189 кв.м., загальною ватрістю 72841 грн. 88 коп., що складає
49/100 реальної частки будинку.

Для
ізоляції приміщень між співвласниками зобов"язано виконати такі роботи:

ОСОБА_2.:
вийняти і замурувати дверні отвори з коридору 5 - в кімнати 8,9,10; з кладовки-коридору
4 у веранду 11 на першому поверсі будинку; з коридору 13 в кімнату 20 і коридор
19; з кухні 14 в коридор 19; з кімнати 15 в коридор 19 на другому поверсі;
пробити дверні отвори з коридору 14 в кухню 14 і з кухні 14 в кімнату 15 на
другому поверсі; входити в свою частину будинку через двері Д 1 і Д 16.

ОСОБА_1.:
пробити отвори для дверей з веранди 11 в кімнату 10, з кімнати 9 в кімнату 8 на
першому поверсі; влаштувати сходи С
1 з півалу на веранду 11 першого поверху і сходи С 2 з веранди 11
першого поверху до веранди 20 другого поверху; входити в свою частину будинку
через двері Д 6, Д 15, Д 17.

Встановлено
порядок користування земельною ділянкою і залишено в спільному користуванні
сторін земельну ділянку площею 0,0123 га. (123 кв.м.) для заїзду і земельну
ділянку площею 0,0540га. (540 кв.м.) для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та споруд.

Із
земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель
та споруд залишено в користуванні ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0230 га.
(230 кв.м.) та ОСОБА_1. земельну ділянку площею 0,0230 га. (230 кв.м.).

Із
земельної ділянки площею 0,2161 га залишено в користуванні ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 0,1019 га. та ОСОБА_1. земельну ділянку площею 0,1019 га.

Стягнути
з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1. 1334 грн. 56 коп. різниці реальної частки над
ідеальною, з врахуванням 152 грн. понесених судових витрат.

Стягнути
з ОСОБА_1. в дохід держави 676 грн. не сплаченого судового збору.

В решті
вимог відмовлено.

На дане рішення
ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, зазначаючи, що воно прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Зокрема,
суд не звернув увагу, що позовна заява подана до суду з порушенням терміну
позовної давності. При призначенні експертизи від 16.06.2006 року він був
відсутній в судовому засіданні в зв"язку з хворобою, тому не мав
можливості сформулювати запитання, поставлені перед експертом. Під час розгляду
справи не всі докази проаналізовані судом та не всім їм дана належна оцінка.
Докази, подані позивачкою, не вказують на те, що вона здійснювала будівництво
будинку після розірвання шлюбу і вела спільне господарство. В справі є письмові
докази не в оригіналі, що суперечить ст.ст. 50,51, ЦПК України. Висновок
будівельно-технічної експертизи не відповідає фактичним даним: ні експертом, ні
судом не встановлено, які проведено будівельні роботи після 2003 року; ідеальні
частки не рівні; компенсація стягується у заниженій вартості.. Суд залишив поза
увагою, що після припинення між сторонами шлюбу, його поновлення не було в
жодній формі, спільного господарства не велося, було укладено угоду про поділ
спільно нежитого майна, яку завірено головою Ворохтянської селишної ради та
скріплено підписами сторін. Право на майно позивачки, що є у її власності, він
не порушував, оскільки вони мирно розділили все майно, яке ними було придбано,
про що свідчить письмова угода. Після припинення шлюбу він через деякий час
почав і продовжує добудовувати будинок по АДРЕСА_1

3

, який
збудований, вважає апелянт, з порушенням будівельної проектно - технічної
документації. Вирішуючи спір, суд не встановлював обсяг спільно нажитого майна,
наявного на час припинення спільного ведення господарства, не з"ясував
джерело і час придбання будівельних матеріалів на будинок. Суд здійснив поділ
майна, яке було нажито ним під час роздільного проживання з позивачкою при
фактичному припиненні шлюбу. Окрім того, переобладнання будинку спричинить
шкоду його житловому та господарському призначенню, а дозвіл виконкому на таке
переобладнання був виданий з порушенням чинного законодавства. Судом не оцінено
критично, що в справі відсутній належно завірений будівельний паспорт на
будівництво будинку, а експертом будівельний паспорт не брався до уваги як
джерело інформації для того, щоб визначити, чи не порушені будівельні норми.
Також судом не враховано, що він, апелянт, проживає на другому поверсі будинку,
позивачка просила виділити їй перший поверх, а обраний судом варіант поділу
будинку не є вигідним, оскільки, поділити його вертикально неможливо:
затрачаються значні кошти, а поверха будинку спільно між собою не
зв"язані. Не вірною є і різниця реальної частки будинку над ідеальною, що
складає 1334 грн. 56 коп., поскільки суперечить при детальному підрахунку.

В
звя"зку з цим, просив оскаржуване рішення скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В
судовому засіданні апелянт та його адвокати ОСОБА_4. і ОСОБА_3. підтримали
вимоги скарги з вище зазначених мотивів, просили її задовольнити, скасувавши
рішення як незаконне та направити справу на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Позивкачка
ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги не визнала, вважає рішення суду законним і
обгрунтованим, суд вірно провів розподіл спірного будинку. Просила рішення суду
залишити без змін.

Вислухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом
встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 13 червня 1976 року по 15 квітня
1997 року, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а.с. 4, 34).

Згідно
пояснень свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6.- сусідів Подкопаєвих, вбачається, що
сторони після розірвання шлюбу продовжували проживати разом та вести спільне
господарство до 2003 року.

Відповідно
до копії рішення виконкому (а.с. 6-7), даних у будівельному поспорті (а.с.
8-19), за час шлюбу подружжя ОСОБА_1розпочало будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_1і для цього їм було надано земельну ділянку, дано дозвіл на будівництво
та затверджено проект, що не заперечили і сторони по справі.

Той
факт, що сторони продовжували будівництво житлового будинку і після розлучення,
підтверджується показами свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6.,ОСОБА_7.,ОСОБА_8

Згідно
копії рішення Ворохтянської селищної ради (а.с. 6, 92), земельно-кадастрового
плану (а.с. 93) вбачається, що ОСОБА_2та ОСОБА_1мають у користуванні земельну
ділянку площею 0,3161 га., з яких 0,10 га. для будівництва житлового будинку.

Виконавчим
комітетом Ворохтянської селищної ради дано дозвіл позивачці ОСОБА_2.
переобладнати будинок на дві самостійні частини ( копія відповідного рішення №
40 від 19.09.2006 року, а.с. 155).

Відповідно
до висновків будівельної та земельно-технічної експертизи (а.с. 111-112,
171-176), майно сторін можливо поділити та визначено варіанти поділу житлового
будинку і користування земельною ділянкою.

Згідно свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 35), ОСОБА_1. являється власником
автомобіля марки "ГАЗ-2705", 1999 року випуску. Як пояснили сторони
по справі, даний автомобіль відповідач придбав у 1999 році після розлучення з
позивачкою.

4

При
таких даних, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким
погоджується і колегія суддів, що згідно положень ст.ст. 22, 28 та 29 Кодексу
про шлюб та сім"ю України ( в редакції 1970 року), норми якого діяли на
момент виникнення прав і обов'язків сторін, спірний житловий будинок є спільною
сумісною власністю позивачки та відповідача і підлягає поділу в натурі в рівних
частках, а також правильно встановив порядок користування земельною ділянкою
відповідно до висновку земельної і будівельно-технічної експертизи. Також
правомірно суд не врахував укладений між сторонами договір про поділ спільного
майна (а.с. 23), поскільки позивачка, відповідач та їхні діти є співвласниками
квартири поАДРЕСА_2, що не заперечили сторони в судовому засіданні, і після
розлучення та підписання договору відповідач користувався квартирою,
залишається її співвласником, тому такий договір обмежує права позивачки на
спільне майно подружжя і є недійсним та не обов"язковим ні для подружжя,
ні для третіх осіб, що визначено ст. 27 КпШС України (в редакції 1970).

Правильним
є і висновок суду про необґрунтованість та безпідставність вимог позивачки про
поділ автомобіля, оскільки, автомобіль придбано відповідачем у 1999 році після
розлучення і за його кошти, а позивачка не навела переконливих доказів, що
автомобіль було куплено і на її кошти, тому підставно відмовив позивачці в цій
частині позову.

Твердження
апелянта про те, що судом не враховано всі обставини по справі, а дослідженим
доказам дана невірна оцінка, є безпідставними і не можуть братися до уваги
колегією суддів. Зокрема, необгрунтованими є посилання апелянта на
незастосування судом строку позовної давності на звернення до суду з позовом,
оскільки, матеріалами справи встановлено, що сторони після розлучення в 1997
році продовжували проживати однією сім"єю і вести спільне господарство аж
до 2003 року, а тому позовні вимоги позивачкою заявлені вчасно, тобто заява
подана в 2006 році, і без пропуску строку. Що стосується земельної та
будівельно-технічної експертизи, то вона була призначена судом додатково, на
вимогу відповідача, який її і оплатив, і він мав можливість визначитись, який
експерт мав би її здійснювати та поставити перед експертом необхідні, на думку
відповідача, запитання. Однак, апелянт погодився в судовому засіданні на
проведення додаткової експертизи попереднім експертом, висновки якого є
належними і обгрунтованими та відповідають встановленим обставинам по справі.

Враховуючи
вище наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно
і об"єктивно досліджено обставини справи та дано їм належну оцінку,
відповідно до вимог матеріального та процесуального права, а тому доводи
апеляційної скарги не спростовують законності та обгрунтованості постановленого
судом рішення.

Керуючись
ст.ст. 307,308,313-315,317,218 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Яремчанського міського суду від 23 травня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.