Справа №2-2313/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

22 травня 2007 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі                  Тростянчук
Т.В.,

з участю
позивачів - ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у попередньому
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4
про виділення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності
на спадкове майно, -

еста нов ив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визначення часток у спільному майні, а саме у квартирі за АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 являються синами ОСОБА_1. Позивач зазначила, що оскільки
ОСОБА_5, один із співвласників вказаного житла, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, то на його
1/3 частку в квартирі відкрилась спадщина. Спадкоємцями спадкового майна за
законом є мати спадкоємця ОСОБА_1 та син спадкоємця ОСОБА_4. Після смерті
ОСОБА_5 сторони в передбачений законом 6-місячний термін звернулись до Першої
Луцької нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на
спадщину, про що є підтвердження - витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від
11.12.2006 року № 7677844. Проте коли при зверненні в нотаріальну контору з
заявою про прийняття спадщини, нотаріус не видала свідоцтво про право на
спадщину за законом, оскільки не визначені частки співвласників спірного житла.
Просили визнати, що співвласникам квартири за АДРЕСА_1, кожному зокрема, на
праві спільної сумісної власності належить частка в розмірі 1/3 частини
квартири, та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності на спадкове майно
після смерті ОСОБА_2, а саме на 1/3 частини квартири в рівних долях.

В судовому засіданні позивач підтримавши позовні вимоги з підстав
зазначених в позові додатково пояснила, що в нотаріальній конторі відмовили
видавати свідоцтво про право на спадщину за законом, що лишилось після смерті
ОСОБА_2, оскільки формально невизначені частки в приватизованій квартирі. При
житті спадкодавця ніколи не виникало спору, щодо часток квартири, що є спільній
сумісній власності. Позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі в судовому засіданні позов визнали, зазначили що, при житті
спадкодавця ніколи не виникало спору, щодо часток квартири, що є спільній
сумісній власності, проти задоволення позову не заперечували.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до
висновку про підставність заявленого позову.

Судом встановлено,
що квартира заАДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, даний факт підтверджено копією свідоцтва про право
власності на житло від 26.01.1996р., видане згідно з розпорядженням від
26.01.1996р. № 181 -р, копіями будинкової книги, даний факт знайшов
підтвердження і в поясненнях позивача та відповідачів.

Законом України "Про приватизацію державного
житлового фонду" від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ не визначено умов, за
яких один із членів сім'ї може отримати більшу або меншу частку в
приватизованому житлі. Частки в жилому приміщенні кожного з повнолітніх членів
сім'ї, яким передається у власність займана квартира (будинок), є рівними.

Згідно ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю
між ними або законом. Спору щодо часток співвласників у вказаних осіб не виникало.

Таким чином, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 належало на праві приватної
власності по 1/3 частки квартири за АДРЕСА_1.

Оскільки, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва
про смерть (а.с.5), то спадщина відкрилась на 1/3 частину вищевказаної
квартири, яка належала йому на праві власності.

Згідно ст. 12 ч.2 Закону України "Про
власність" громадянин набуває права власності на доходи від участі в
суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності,
вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно,
одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених
законом.

В судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_2 його матір та
син, являлися спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців не було.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його
пережив та батьки.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, згідно копії свідоцтва про
народження (а.с.7), являється сином ОСОБА_5 та ОСОБА_1, згідно копії свідоцтва
про народження (а.с.16), являється матір'ю ОСОБА_5.

ОСОБА_4, 07.02.1995 року народження, являється неповнолітнім, згідно копії
свідоцтва про народження (а.с.7). Згідно ч.4 ст. 1268 малолітня, неповнолітня
особа, вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, коли така особа
відмовляється від прийняття спадщини (ч.2-4 статті 1273 ЦК України). Отже
неповнолітній ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст.
28 ЦПК України неповнолітній ОСОБА_4 має цивільні процесуальні права, тобто
наділений цивільною процесуальною правоздатністю, але згідно ст. 29 цього
кодексу не може здійснювати їх особисто, оскільки не має цивільно-процесуальної
дієздатності, а тому його права в даній справі представляє ОСОБА_3, як його
рідна мати, згідно копії свідоцтва про народження (а.с.7), в якості його
законного представника, як це передбачено ст. 39 цього кодексу.

Згідно ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, вважається
таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого
статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 в передбачений
законом 6-місячний термін звернулась до Першої Луцької нотаріальної контори з
проханням видати свідоцтво про право на спадщину, про що є підтвердження -
витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.12.2006 року № 7677844.

Оскільки, згідно ст. 1267 Цивільного кодексу України,
частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, суд прийшов до
висновку, що спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належить 1/3 частки квартири в
рівних долях.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визначити
частки співвласників в спільній сумісній власності, та визнати право власності
в порядку спадкування за законом після смерті сина та батька ОСОБА_2 1/3 частки
квартири за АДРЕСА_1 в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 130, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.48 п.З
Закону України "Про власність", ст.ст. 16, 370, 1217, 1222, 1226,
1261, 1267-1270, 1273, 1296 ЦК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Визначити,
що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, кожному зокрема, належить на праві приватної
власності по 1/3 частки квартири за АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності на спадкове майно за законом,
яке відкрилось після смерті сина та батька -ОСОБА_5, а саме: на 1/3 частки
квартири за АДРЕСА_1 в рівних частинах.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду
Волинської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення
протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги
на рішення суду протягом 20 (двадцяти) днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений ст.294 ЦПК України, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.