Справа №22ц-7603/07 р.                                         Головуючий у 1 інстанції - Бутова М.М.
Категорія-18                                                                          Доповідач-     Зінов'єва А.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді:                      Денисенко Л.Л.

суддів:                                                        Резникової
Л.В

Зінов'євої А.Г.

при секретарі: Проляпі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Шахтарського міськрайсуду від 23 серпня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У квітня 2005 р.
ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між
ним та відповідачем по справі було укладено договір позики. Згідно умов
договору, він передав у борг ОСОБА_1 15000 доларів США, які останній
зобов'язався повернути йому 1 вересня 2003 р. До тепер відповідач прийнятих на
себе зобов'язань не виконав і гроші йому не повернув. Просив стягнути на його
користь вказану суму еквівалентно курсу долара на день ухвалення рішення.

Рішенням
Шахтарського міськрайсуду від 23 серпня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 були
задоволені у повному обсязі: з відповідача на його користь було стягнуто суму
боргу у розмірі 75750 грн. та судові витрати - 969 грн. 34 коп., а всього -
76719 грн. 34 коп. Крім того, з ОСОБА_1були стягнути витрати на інформаційно-технічне
забезпечення у розмірі 30 грн.

Не погодившись з
рішенням суду, відповідач приніс апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду
скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним
обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Просив ухвалити
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування
доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на те, що позивачем не
представлено, а судом не добуто доказів укладення між сторонами договору позики.
Фактично ніяких грошей у позивача він не брав і вони, навіть малознайомі між
собою особи. Займаючись підприємницькою діяльністю, він мав ділові стосунки з
братом позивача і періодично обмінювався з ним діловими документами і тому
можливо, що ця розписка одна із старих документів. Крім того, позивач не надав
доказів походження коштів, а притягнення останнього на теперішній час до
кримінальної відповідальність свідчить про його нечистоплотність. Фактично
ніяких грошей у позивача він не брав і суд ухвалив рішення лише на поясненнях
позивача та його брата.

В судовому
засідання відповідач апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити у
повному обсязі.

Представник
позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення
суду залишити без зміни.

Заслухавши
доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового за таких підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 Разом з
тим, при визначенні правовідносин, які виникли між сторонами, суд помилково застосував норми ЦК України в редакції 2003 p., оскільки вони виникли в період дії ЦК України в
редакції 1963 р. Вказані обставини, відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, є підставами для скасування рішення з ухваленням нового.

2

В ході слухання
справи судом було встановлено, що у липні 2003 р. між сторонами було укладено
договір позики, згідно якого відповідач отримав від ОСОБА_2 15000 доларів США. Згідно умов
вказаного договору відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути гроші до 1
вересня 2003, але до тепер договір не виконав.

Відповідно до
вимог ст. 374 ЦК України
( в редакції 1963 р.),
за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і
якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Виходячи з
встановленого судом, зокрема з розписки, виконаної з додержанням вимог ст. 375 ЦК України, позивач
передав ОСОБА_1 гроші в сумі 15000 доларів США, а останній прийняв на себе зобов'язання повернути гроші 1
вересня 2003 р.

Згідно ст. 161 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки в ході
слухання справи відповідачем не надано доказів повернення суми боргу (належного
виконання умов договору), то позичена ним сума повинна бути стягнутою на
користь позивача.

Апеляційний суд
не може прийняти до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що ніяких грошей він у
позивача не брав, оскільки переконливих доказів безгрошевості договору,
передбачених вимогами ст. 376 ЦК
України відповідачем не надано. Посилання останнього на притягнення
позивача до кримінальної відповідальності нічим не підтверджені і не свідчать
про наявність обвинувального вироку відносно ОСОБА_2 за якісь неправомірні дії
з приводу договору позики, укладеного між сторонами.

Суд апеляційної
інстанції також не може прийняти до уваги посилання відповідача на відсутність
висновку експертизи, оскільки місцевим судом двічі призначалася почеркознавча
експертиза, у проведенні якої було відмовлено у зв'язку з відсутністю
необхідної кількості зразків за необхідний період (2003 p.).
Необхідний пакет документів для експертизи не був представлений саме
відповідачем. Тим більш, що сам відповідач не заперечує факт написання такої
розписки, але вважає, що це одна із старих розписок, яку він міг написати брату
позивача.

Таким чином,
позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню у повному обсязі та на його
користь підлягає стягненню 75750 грн., з урахуванням курсу долару за даними
Національного Банку України (1 х 5,05) і за цих підстав, відповідно до ст. 88
ЦПК України, на відповідача покладаються судові витрати.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 314
ч.2, 316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шахтарського міськрайсуду від 25 серпня 2007 року
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 75750 (сімдесят п'ять тисяч
сімсот п'ятдесят), судовий збір - 795 грн. та витрати на проведення експертизи
- 174 грн. 34 коп., а всього - 76719 (сімдесят шість тисяч сімсот
дев'ятнадцять) грн.. 34 коп.

Стягнути з
ОСОБА_1 в доход держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі
30 грн.

Рішення набирає
законної сили з дня його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
надрання чинності.