Справа №2-639/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРЇНИ

м.
Ковель                                                                                                     20
квітня 2007 р.

Ковельський
міськрайонний суд під головуванням судді Шаруновича В.В.

за участю
секретаря Спасюк К.В.

адвоката ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Ковелі справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення з
житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, яким просить виселити
ОСОБА_3 з належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те,
що вона з відповідачем обмінялась квартирами, і після обміну відповідач
відмовився виписатись зі спірної квартири, а оскільки він там не проживає
більше шести місяців, то відповідно втратив право на дане житло. Зазначила також,
що хоча відповідач, через нотаріальну контору, був попереджений про
необхідність звільнення спірного житла, житло він не звільнив, а отже порушує
її права як власника квартири, а тому просить виселити відповідача.

У
судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, та додатково
пояснила, що після проведення обміну житла з відповідачем, вона стала власником
спірного житла, а відповідач з надуманих підстав не виписується з спірного
житла чим перешкоджає їй на власний розсуд користуватись власним майном, та
зазначила, що оскільки відповідач більше шести місяців не проживає у спірному
житлі, він підлягає виселенню без надання іншого житла, а тому просить суд
задоволити її позовні вимоги.

Відповідач
ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнав та показав суду, що він
правомірно був прописаний і проживав у спірній квартирі і вважає, що і на даний
час має право проживати у даній квартирі, а не проживав у цій квартирі тому, що
позивачка чинила перешкоди у користуванні даною квартирою, що підтверджується попереднім
рішенням суду. Крім того зазначив, що позивачка обманним шляхом, оскільки 'він
не знає добре законодавства, провела з ним обмін квартир і стала власницею
спірної квартири хоча він не пам'ятає щоб підписував договір міни, а отже
вважає, що має право проживання у спірній квартирі, а тому в позові просить
відмовити.

Суд
заслухавши показання сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані
сторонами докази, прийшов до наступного.

Відповідно
до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням і згідно ч. 4 цієї
ж статті припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст. 71 ч. 1 цього ж
кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними
зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК
України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Як
пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1, вона являється власником
квартириАДРЕСА_1 на підставі договору міни, укладеного 20.12.2004 р. між нею та
відповідачем ОСОБА_3, що підтверджується договором міни від 20.12.2004 р. та
витягом про реєстрацію права власності від 05.01.2005 р.

Сторонами
не заперечується та обставина, що на момент придбання спірної квартири та на
даний час відповідач був і є там прописаний, що стверджується відмітками в
паспорті відповідача та будинковій книзі на спірну квартиру.

Однак
позивачка в підтвердження своїх вимог не подала суду доказів, і судом таких не
знайдено, що позивач без поважних причин більше шести місяців не проживає в
спірному житлі, а отже суд не вбачає будь-якого порушеного права позивачки, яке
б потребувало судового захисту, а тому суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Посилання
позивачки на те, що по договору міни з відповідачем вона стала власником
спірної квартири правового значення для вирішення зазначеного
матеріально-правового спору з урахуванням його характеру та юридично значимих
фактів не мають, оскільки згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи
в межах заявлених вимог.

Керуючись ст.
ст. 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні
житлом шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.