УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21   листопада
2007   року   колегія
суддів   судової   палати
в   цивільних   справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді
Берзіньш B.C.,

Суддів   М'ясоєдової Т.М. ,  Шестакової Н.В.,

при
секретарі   Петренко Т.,

з участю:
представника позивача Журавдьової Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті,
Сімферополі цивільну справу за позовом ЗAT «Кримвтормет»
до ОСОБА_1 про стягнення сум за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 30 липня 2007
року,

ВСТАНОВИЛА:

ЗАТ
«Кримвтормет» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики з урахуванням індексу інфляції і трьох процентів річних у
розмірі 17405, 23 грн. Позовні вимоги мотивовані тим,  що 25.11.2005 року відповідач отримав від
позивача на підставі укладеного між ними договору позики №572 15000 грн. із
зобов'язанням повернути гроші в строк до 26.11.2006 року рівними частками по
1250 грн. помісячно,  починаючи з грудня
2005 року,  проте зобов'язання по
поверненню боргу не виконав,  тому
позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу
інфляції і трьох процентів річних на загальну суму 17405, 23 грн.

Рішенням
Красноперекопського міськрайонного суду від 30 липня 2007 року позовні вимоги
ЗАТ «Кримвтормет» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Кримвтормет»
17609, 28 грн.,  у тому числі 174, 05
грн. витрати по сплаті судового збору і 30 грн. витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не
погодившись з вказаним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
в якій ставиться питання про скасування рішення суду з направленням
справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована
тим,  що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального і процесуального права,  судом не повно з'ясовані обставини справи,  не прийнято до уваги його твердження про
те,  що боргових зобов'язань у
відповідача перед позивачем не було,  а
його підписи на-договорі,  не свідчать
про отримання ним грошей.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
представника позивача,  дослідивши
матеріали справи,  обговоривши доводи
апеляційної скарги відповідача,  судова
колегія вважає,  що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позовних вимог ЗАТ «Крмвтормет»,  місцевий суд вихйдив з того,  що відповідачем позивачу не був повернутий
борг в сумі 15000 грн. у виконання укладеного між сторонами 25.11.2005 року
договору позики,  який підтверджується
видатковим касовим ордером,  підписаним
ОСОБА_1 власноручно,

З такими
висновками місцевого суду погоджується суд апеляційної інстанції,  оскільки вважає їх обгрунтованими.

Відповідно
до  ст.
1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) гроші,  кошти або інші речі визначені родовими
ознаками,  а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Справа
№22ц-6453/07              Головуючий суду
першої інстанції     Караваев KM.

Доповідач   М'ясоєдова Т.М.

Договір
позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей,  визначених родовими ознаками.

Частиною
другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено,  що на підтвердження укладення договору позики
та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,  який посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно
зі статтею 215 наведеного кодексу,
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та шостою статті 203 вказаного
кодексу. Недійсним є правочин,  якщо його
недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках,  встановлених цим Кодексом,  нікчемний правочин може бути визнаний судом
дійсним.  Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом,  але одна із
сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на
підставах,  встановлених законом,  такий правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

На
підставі  ст.  1051 Цивільного кодексу України,  позичальник має право оспорити договір позики
на тій підставі,  що грошові кошти або
речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій
кількості,  ніж встановлено договором.

Якщо
договір позики має бути укладений у письмовій формі,  рішення суду не може грунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження того,
що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від
позикодавця або були одержані у меншій кількості,  ніж встановлено договором.  Це положення не застосовується до
випадків,  коли договір був укладений під
впливом обману,  насильства,  зловмисної домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

У
відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник,  який прострочив виконання Грошового
зобов'язання,  на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення,  а також три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як
вбачається з матеріалів справи,  25
листопада 2005 року між сторонами був укладений договір позики у письмовій
формі,  згідно якого ОСОБА_1 позичив у
ЗАЇ «Крмвтормет» 15000 грн. (а.с.  13).
Укладення між сторонами договору позики та отримання відповідачем грошей в сумі
15000 грн. підтверджується видатковим касовим ордером,  підписаним відповідачем ОСОБА_1 і ним не
спростовується (а.с.  28).

В
зв'язку з тим,  що заявник згідно з
п.3  ст.
10 ЦПК України не довів ті обставини,
на які він посилається як на підставу своїх заперечень,  місцевий суд обгрунтовано задовольнив позов
ЗАТ «Кримвтормет» і стягнув зі ОСОБА_1 на його користь 15000 грн. боргу і за
прострочення виконання грошового зобов'язання передбачені ст. 625 ЦК України
встановлений індекс інфляції і три проценти річних у сумі 2405, 23 грн.

Доводи
апелянта,  викладені в апеляційній
скарзі,  по суті не спростовують
висновків суду першої інстанції і не можуть бути прийняті до уваги,  тому що зроблені судом висновки відповідають
фактичним обставинам,  матеріалам справи
та вимогам закону,  в зв'язку з чим
оскаржуване рішення не може бути скасоване чи змінено по суті.

При
розгляді справи суд повно,  об'єктивно та
всебічно з дотриманням вимог процесуального права дослідив обставини
справи,  дав належну оцінку наданим
сторонами доказам.

Посилання
апелянта на те,  що грошей за договором
позики він не отримував безпідставне,
оскільки зі змісту договору і видаткового касового ордеру,  підписаного власноручно ОСОБА_1,
це не вбачається.

Додаткових
доказів,  що мають відношення до справи і
свідчать про повернення суми боргу позивачу,
відповідач апеляційному суду не надав,
договір позики відповідно до вимог
ст.  1051 Цивільного кодексу
України у зв'язку з неодерженням грошей від позикодавця позичальник не оспорив.

Судове рішення
постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і
правових підстав для його скасування чи зміни не встановлено,

З
урахуванням наведеного,  керуючись
статтями 303,  308,  313,
315,  317 Цивільного
процесуального кодексу України,  колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Красноперекоцського міськрайонного суду АР Крим від 30 липня 2007 року залишити
без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена у

касаційному порядку до Верховного Суду України у двохмісячний строк з дня
набрання неюзаконної сили.