Справа № 2-240/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня
2007 року Димитровський міський суд Донецької області у складі: головуючої -
судді Клепка Л.І., при секретарі Мушинській М.В., за участю позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Димитров справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором
позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування вимог вказав, що
20 червня 2003 року він на підставі боргової розписки за проханням відповідача
дав йому в борг 48000 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 20 червня
2004року, проте, незважаючи на його вимоги повернути гроші, відповідач до
теперішнього часу борг не повернув, що стало приводом його звернення до суду.
Тому, посилаючись на невиконання божником своїх зобов'язань, позивач просить
суд стягнути з відповідача на його користь 48000грн. та понесені ним судові
витрати, а саме 480грн. судового збору та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

В судовому засіданні позивач, обґрунтовуючи вимоги викладеними в позовній
заяві обставинами, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач позов визнав часткового і суду пояснив, що він дійсно брав у
позивача в борг гроші, проте не 48.000грн., як зазначив позивач, а 3 тисячі
доларів, і не в 2004, а в 1996році. Незважаючи на строки позовної давності, він
визнавав і на час розгляду справи в суді визнає своє зобов'язання перед
позивачем щодо повернення суми боргу, яка еквівалентна 3 тисячам доларів, проте
доказів щодо необхідності повернення саме суми, еквівалентної 3 тисячам
доларів, а не 48.000грн. він не надав. Щодо розписки, написаної ним позивачу 20
червня 2003 року, з якої вбачається, що він взяв в борг у позивача 48.000грн. і
зобов'язується цю суму повернути протягом року, пояснив, що ця розписка
написана під погрозами зі сторони позивача, який погрожував не лише йому, а й
членам його сім'ї. Про те, що позивач йому погрожував та застосовував до нього
через інших людей фізичне насильство, він нікому, крім дружини, не повідомляв
,і заявами до правоохоронних органів не звертався.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно боргової розписки від 20.06.2003 року між
сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а
відповідач прийняв від нього гроші в сумі 48.000грн. і зобов'язався повернути
зазначену суму протягом року, тобто до 20 червня 2004 року (арк.спр.5 ).

Згідно ст.374 ЦК
України в редакції 1963 року, що був чинним на час виникнення правовідносин
між сторонами, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій
стороні (позичальнику) у власність ( в оперативне управління) гроші або речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і
якості.

Відповідно до
ст.376 ЦК позичальник
вправі заперечувати договір позики за його безгрошевістю, доводячи, що гроші
або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у
меншій кількості, ніж зазначено в договорі. В тих випадках, коли договір позики
був укладений у письмовій формі, заперечення його за безгрошевістю шляхом
свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально караних
дій.

Про те, що розписка написана власноруч відповідачем, підтвердив в судовому
засіданні сам відповідач. Доказів щодо написання розписки під погрозами чи щодо
часткової безгрошевості договору позики відповідачем не надано, як і не надано
доказів щодо кримінально караних дій зі сторони позивача, тому показання
дружини відповідача ОСОБА_3, дані в судовому засіданні, не можуть бути прийняті
судом до уваги. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги
позивача мають бути задоволені в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає
стягненню судовий збір в розмірі 480грн., який було сплачено позивачем при
подачі позову до суду, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 30 грн. (а.с. 2-3).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.374,375,376 ЦК України в
редакції 1963 року, ст.ст. 10,11,57,88,209,212,213,214,215, 294ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Позов  ОСОБА_1 задовольнити повністю. Стягнути з
ОСОБА_2    на користь ОСОБА_1 48.000
(сорок вісім тисяч) грн., судовий збір в розмірі  480 грн. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 30грн., а всього 48.510 (сорок вісім
тисяч п'ятсот десять) грн.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана до
апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до
Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.