Справа-22ц-5414-2007 р.                                  Головуючий
у 1 інстанції : Юрченко В.П.
: 26                                                                   Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15                                                                серпня
2007 року   Судова палата у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області

в складі : головуючого - судді                  Новодворської
О.І.

суддів                                                          Кіянової
С. В.,  Будулуци М. С.

при
секретарі                                             Писаревій
Ю.Г.

за
участю позивача                                   ОСОБА_1

та
представника позивача                        ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Гірницького районного суду м. Макіївки від

16 квітня 2007 року за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3,

третя особа п"ята Макіївська державна нотаріальна контора про визнання
свідоцтва про право на

спадщину по закону частково недійсним,
визнання договору дарування квартири частково

недійсним,  про встановлення факту
прийняття спадщини,  визнання права
власності на 14 частину

квартири,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Гірницького районного суду м. Макіївки від 16.04.2007 року задоволено частково
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину
по закону частково недійсним,  визнання
договору дарування квартири частково недійсним,
про встановлення факту прийняття спадщини,  визнання права власності на 14 частину
квартири,  встановлено факт прийняття
спадщини ОСОБА_1 та визнано за ним право власності частини спадкового майна
після смерті ОСОБА_4,  яке складається з
грошового вкладу,  14 частини квартири
АДРЕСА_1. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом
на ім. "я ОСОБА_5,  після смерті
ОСОБА_4,  визнано частково недійсним
договір дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на вказану квартиру,  визнано право власності на спірну квартиру за
ОСОБА_3 в розмірі 34 частини,  за
ОСОБА_1 - 14 частина.

В
апеляційній скарзі відповідачка просить рішення суду скасувати і ухвалити
нове,  оскільки судом першої інстанції
порушені норми матеріального та процесуального права,  не враховано,
що на час укладання договору дарування ОСОБА_5 була єдиним власником
квартири,  таке право власності було
оформлено на неї саме матерю
позивача,  тобто їй було відомо про
відкриття спадщини і вона мала можливість своєчасно захистити інтереси свого
неповнолітнього сина-позивача.

В
судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник заперечували
проти доводів апеляційної скарги і просили залишити рішення суду без змін.

Відповідачка,  її представник та третя особа,  будучи належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи,  в судове
засідання не з"явилися.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивача та його
представника,  перевіривши доводи
апеляційної скарги,  апеляційний суд
вважає,  що апеляційну скаргу відповідача
слід відхилити,  а рішення суду залишити
без змін з наступних підстав.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини,  що склалися
між сторонами і визначив закон,  який їх
регулює.

При
розгляді справи,  суд першої інстанції
встановив,  що квартира АДРЕСА_1 належала
на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5,  які були одружені з 1958 року. Позивач,  1987 року народження є онуком ОСОБА_5,  батько позивача помер у 1995 році,  коли йому було 8 років,  дід позивача ОСОБА_4 помер у 2000 році,
коли позивачу було 13 років,
після смерті діда право власності по праву на спадщину за законом
прийняла його бабуся ОСОБА_5,  яка стала

власником
усієї квартири,  хоча він теж був
спадкоємцем після смерті діда на вказане майно,
оскільки його батько помер до відкриття вказаної спадщини.. У вересні
2001 року мати позивача звернулася з заявою до нотаріальної контори про видачу
свідоцтва про право на спадщину за законом в інтересах ОСОБА_5 і
вказувала,  що інших спадкоємців
немає,  тобто вона,  як представник свого неповнолітнього
сина-позивача по справі,  діяла всупереч
його інтересам.  Після смерті діда
позивач проживав у бабусі у спірній квартиру,
тобто фактично прийняв спадщину після смерті діда у 2000 році,  що підтверджується і наявністю в нього
ощадної книжки,  яка не увійшла до
спадкової маси і не вказана у свідоцтві про право на спадщину за законом на
ім"я бабусі,  але в сили свого віку
і обставин не зміг оформити свої права на частку спадкового майна після смерті
діда. Позивач має право на 14 частину спірної квартири як спадкоємець за
законом після смерті діда ОСОБА_4 відповідно до
ст.  ст. 548,  549 ЦК України ( в редакції 1963 року).
Згідно договору дарування від 20.05.2005 року ОСОБА_5 подарувала вказану
квартиру відповідачу ОСОБА_3,  але при
вказаних обставинах такий договір слід визнати частково недійсним,  оскільки позивачу належить 14 частина
спірної квартири,  а відповідачці лише
34 частини.

Таким
чином рішення суду обґрунтоване і відповідає вимогам  ст.
ст.  524 ч.2,  529,
548,  549 ЦК України (в редакції
1963 року)

Так,  відповідно до
ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається,  що спадкоємець прийняв спадщину,  якщо він фактично вступив в управління чи
володіння спадковим майном,  якщо він
подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути скоєні в межах 6 місяців з дня
відкриття спадщини.

Як
вбачається з матеріалів справи і не оспорювалося сторонами,  позивач після смерті діда проживав у спірній
квартирі і в нього на руках залишилася його ощадна книжка,  в зв"язку з чим судом зроблено правильний
висновок щодо фактичного прийняття ним спадщини після смерті діда,  на яку він мав право відповідно до ч.2  ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року),  оскільки на час відкриття спадщини після
смерті діда не було в живих його батька,
який був би спадкоємцем першої черги.

Крім
того,  відповідно до ч.4  ст. 1268 ЦК України малолітня,  неповнолітня,
недієздатна особа,  а також
особа,  цивільна дієздатність якої
обмежена,  вважаються такими,  що прийняли спадщину,  крім випадків,  встановлених ч.2-4  ст. 1273 цього Кодексу (в редакції 2003
року).

Згідно
свідоцтва про народження позивач народився 26 жовтня 1987 року (а.с. 4-5),  його батько помер 25 листопада ] 995
року(а.с. 7),  а дідусь 15 грудня 2000
року (а.с.  109),  тобто на момент відкриття спадщини позивач
був неповнолітнім.

Відповідно
до ч.2  ст. 548 ЦК України (в редакції
1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

При
таких обставинах,  суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те,  що
після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями на його майна є його дружина -бабуся позивача
та він сам.  Внаслідок чого Бабуся
позивача ОСОБА_5 не мала права на відчуження частини спадкового майна,  яка належить позивачу у вигляді 14 частини
квартири АДРЕСА_1.

Оскільки
згідно договору дарування від 20.05.2005 року ОСОБА_5  подарувала усю вказану квартиру відповідачці
ОСОБА_3 (а.с. 112),  то частину вказаного
договору слід визнати недійсною з урахування зазначених обставин,  оскільки по закону ОСОБА_5  належало право власності лише на 34 вказаної
квартири,  яку було придбано в період
шлюбу зі спадкодавцем.

Відповідно
до  ст. 217 ЦК України
недійсність окремої частини право чину не має наслідком недійсності інших його
частин і право чину в цілому,  якщо можна
припустити,  що право чин був би вчинений
і без включення до нього недійсної частини. Тому на підставі  ст. 216 ЦК
України кожна із сторін забов"язана повернути другій стороні у натурі
все,  що вона одержала на виконання цього
право чину.

Доводи
апеляційної скарги відповідачки не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись  ст.
ст. 307 ч.1 п.1,  308,  313-315 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Гірницького
районного суду м. Макіївки від 16 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.