Голосуючий у першій інстанції Гнатюк О. В.
Доповідач      Гайдук В.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007
року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Дніпропетровської області в сісіаді:

Гайдук
В.І.,         Дерев'янко О.Г.,         Козлова С.П.

розглянувши у
касаційному порядку (Закон України №697-V від
22.02.2007 р.) в судовому
засіданні касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 24 березня 2004 року та на ухвалу колегії суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 17
серпня  2004  року  в  справі
за  позовом  ОСОБА_1
до  ОСОБА_2, 3-ї особи - ОСОБА_3,
садівницьке товариство «Садовод»,
про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на частину
будинку, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, садівницького товариства «Садовод» про визнання
незаконним рішення правління садового товариства   та
за   зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, 3-ї особи - садове товариство «Садовод»,
садове товариство «Луч».
ОСОБА_4, про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на
частину будинку, -

встановила:

У серпні 2002
року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи,
свої вимоги тим, що з 1979 року по 1989 рік вона з відповідачем ОСОБА_2
перебували у фактичних шлюбних відносинах, мали спільний бюджет, вели спільне
господарство і вона у 1982 році з метою придбання будинку для їхньої сім'ї
передала відповідачу 8000 радянських карбованців. За ці гроші ними було
придбано 11/25 частин будинку АДРЕСА_1,
договір купівлі-продажу було оформлено на

ОСОБА_2 Під час знаходження в зареєстрованому
шлюбі, а саме в 1996 році, ними було придбано 56/100 частин зазначено будинку.
Крім того під час шлюбу вони побудували трьохповерховий садовий будинок в АДРЕСА_2 в садовому
товаристві «Садовод», придбали
автомобіль «Опель-Омега» і в цей період за спільні кошти ними була заснована
ВКПФ «Колос», яка була зареєстрована на ім'я відповідача.

В ході судового
розгляду справи позивачка доповнила свої позовні вимоги і також просила визнати
незаконним рішення правління садового товариства «Садовод» від 12.11.1999 року про прийняття в члени товариства
ОСОБА_3 з правом на земельну ділянку АДРЕСА_3.

Відповідач
ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1. 3-ї особи -садове
товариство «Садовод», садове
товариство «Луч», ОСОБА_4,
в якому просив визнати житловий будинок АДРЕСА_1 його особистою
власністю.

виключити з
розподілу майна садові ділянки в СТ «Садовод»
та СТ «Луч», розділити рухоме майно, виділити йому 1/2 частину даного
майна, автомобіль «Опель-Омега».

Ухвалою
Ірпінського міського суду Київської області від 25 вересня 2003 року
затверджено мирову угоду між сторонами в частині розподілу рухомого майна, яке
є спільним майном подружжя.

В подальшому
відповідач ОСОБА_2 доповнив свої позовні вимоги і також просив включити в
розподіл автомобіль ГАЗ - 24 державний номер НОМЕР_1.

Рішенням
Ірпінського міського суду Київської області від 24 березня 2004 року, залишеним
без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Київської області від 17 серпня 2004 року, позов ОСОБА_1 та зустрічний
позов ОСОБА_2 задоволено частково та визнано за ОСОБА_1 право власності на 41/100
частину будинку АДРЕСА_1
Київської області, визнано за ОСОБА_2 право власності на 59/100 частин
будинку АДРЕСА_1 Київської області, постановлено розділити між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 нажитий під час шлюбу автомобіль «Опель-Омега», 1987 року випуску,
державний реєстраційний НОМЕР_2, визнавши даний автомобіль особистою власністю
ОСОБА_2, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну
їй частку в праві власності на зазначений автомобіль в розмірі 7 822 грн. 52
коп., стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй
частку відчуженого садового будинку в СТ «Садовод» с. Здвижівка Бородянського
району Київської області в розмірі 17 870 грн. 50 коп. В іншій частині
позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування судових рішень в частині визнання
за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на будинок АДРЕСА_1 та направлення справи
в цій частині на новий розгляд, вказуючи на те, що судами неправильно застосовані    норми матеріального права та порушені норми
процесуального права.

У касаційній
скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування судових рішень в частині
стягнення з нього грошової компенсації за садовий будинок та направления справи в цій
частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, вказуючи на те, що
судами порушені норми матеріального та процесуального права

Вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає,
що касаційні скарги підлягають відхиленню.

Згідно із
частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до
вимог статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд
перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це
вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права, відсутні передбачені статтею 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені в
касаційних скаргах доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись
статтями 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Касаційні скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Іртиського міського суду Київської області від 24 березня 2004 року та ухвалу
колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської
області від 17 серпня 2004 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню
не підлягає.