АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м.  Феодосії у складі:

головуючого
судді:   Моісеєнко Т.І.,  суддів
Мамасуєвої Л.О. Полянської В.О.,
при секретарі    Князькіній О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.  Феодосії цивільну справу за позовом
ОСОБА_1,  діючої також в інтересах
малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
приватного нотаріуса Феодосійського нотаріального округу ОСОБА_4 ,  ТОВ «Нафтокредит»,  З AT «Петрокоммерц
-Україна»,  Севастопольської філії ЗАТ
«Банк Петрокоммерц - Україна»,  третьої
особи ССН Феодосійської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним за
апеляційною скаргою представника ЗАТ «Банк Петрокомерц - Україна» - ОСОБА_5 на
заочне рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіці Крим від 08
травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА.

25 липня
2006 року ОСОБА_1,  діюча,  також,
в інтересах дочки ОСОБА_2,
звернулася з позовом до відповідачів про визнання договору іпотеки від
12 січня 2006 року,  укладеного між ЗАТ
«Банк Петрокоммерц Україна» і ОСОБА_3,
діючим від її імені за дорученням,
недійсним.

Вимоги
мотивовані тим,  що ОСОБА_3 12 січня 2006
року,  у забезпечення кредитного договору
між ЗАТ «Банк Петрокоммерц - Україна» та ТОВ «Нафтакредит» НОМЕР_1 від 11 січня
2006 року на суму 500 000 грн.,  уклав з
ЗАТ «Банк Петрокоммерц -Україна» договір іпотеки належної їй на праві власності
квартири АДРЕСА_1.

Позивачка
посилається на те,  що сторони за
кредитним договором,  в забезпечення
якого був укладений договір іпотеки,
навмисно ввели її в оману щодо обставин,
які мають істотне значення,  а
саме про те,  що кредитний договір,  поряд з вказаним об'єктом нерухомості,  забезпечується пальним,  вартість якого перевищує суму кредиту. За
вказаними обставинами вважала ризик майнового поручителя щодо обов'язку
відповідати за неповернення кредиту є мінімальним.  Фактично пального не існувало. Позивачка
вказує,  що договір іпотеки був укладений
на підставі підроблених документів,
наданих для укладення кредитного договору,  що підтверджується засудженням посадових осіб
ТОВ «Нафтакредит». Крім того,  вказує на
те,  що вироком суду встановлена вина
посадових осіб ТОВ «Нафтакредит» по кредитному договору НОМЕР_1 від 1 І січня
2006 року і задоволений позов банку у розмірі 547 448 грн

Справа №
22-ц-1421-Ф/07р.           Головуючий у
першій інстанції

Копилян В.А.
Суддя-доповідач Полянська В.О.

2

ОСОБА_1,  також вважає,  що
при укладенні договору іпотеки нотаріусом було порушено Закон України «Про
основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Заочним
рішенням Феодосійського міського суду АР Крим від 08 травня 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволений.

Визнано
недійсним договір іпотеки від 12 січня 2006 року,  укладений між ЗАТ «Петрокоммерц Україна» і
ОСОБА_3,  діючим від імені ОСОБА_1 за
довіреністю,  посвідчений приватним
нотаріусом Феодосійського нотаріального округу ОСОБА_4 .

В
апеляційній скарзі представник відповідача ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна»
ОСОБА_5 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішенням про
відмову у задоволенні позову.

В
обгрунтування своїх вимог апелянт посилається на неправильне застосування судом
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування суттєвих обставин по справі і надання неналежної
правової оцінки доказам,  які надавалися
апелянтом.

Доводи мотивовані тим,  що суд не дав
правової оцінки дорученню,  яке було
надано позивачкою на укладення договору іпотеки,  обсягу та змісту повноважень представника
позивачки - ОСОБА_3 На думку апелянта,
рішення суду ґрунтується на неперевірених судом домислах позивачки.
Судом не правомірно застосований Закон України «Про охорону дитинства»,  оскільки малолітня дитина позивачки не
проживала у спірній квартирі,  а також не
мала права власності на неї,  то її права
ніяким чином порушені не були.

Крім
того,  на думку апелянта,  судове рішення підлягає скасуванню,  оскільки ЗАТ юридична особа ЗАТ «Банк
Петрокоммерц-У країна»,  місцезнаходження
якої: АДРЕСА_2,  не був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду справи і не приймав участі у судових
засіданнях.

При
вирішенні цієї справи,  вважає
апелянт,  судом помилково застосована
норма  ст.  230 ЦК
України,  оскільки обману з боку ЗАТ
«Банк Петрокоммерц-Україна» встановлено не було.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
осіб,  які з'явилися у судове
засідання,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів дійшла висновку,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1  ст.  303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1,  суд першої
інстанції виходив <,  того,  що вироком суду від 26 грудня 2006 року по
звинуваченню посадових осіб ТОВ „Нафтакредит" в шахрайстві з фінансовими
ресурсами договір застави пального з приводу надання кредиту за договором
НОМЕР_1 від 11 січня 2006 року ТОВ „Нафтакредит",  був підроблений,  а тому,
укладений в забезпечення цього договору,
договір кредиту між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» і ОСОБА_3,  діючим від імені ОСОБА_1,  від 12 січня 2006 року,  де гарантом повернення суми кредиту виступала
належна ОСОБА_1 на праві приватної власності квартира,  є недійсним.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1,  суд,  також,
виходив з того,  що на примусовому
виконанні у Відділі ДВС Феодосійського УЮ в АРК знаходиться виконавчий лист
Феодосійського міського суду АР Крим № 1-551 від 26 грудня 2006 року про
стягнення з засудженого ОСОБА_6
(директора ТОВ «Нафтакредит»),
згідно вироку Феодосійського міського суду АР Крим від 26 грудня 2006
року,  на користь ФО Севастопольської
філії «Банк Петрокоммерц-Україна» 547 448 грн матеріальної шкоди по кредиту за
кредитним договором НОМЕР_1 від 11 січня 2006 року.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів,
оскільки вони зроблені на підставі ретельно досліджених доказів,  яким надана належна правова оцінка.

З
матеріалів справи вбачається,  що 11
січня 2006 року між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ „Нафтакредит"
укладено кредитний договір НОМЕР_1,  за
умовами якого останній отримав у Банку кредит в сумі 500 000 грн. строком до 10
січня 2007 року (а.с.  15-18).

Згідно п. 1.2. кредитного
договору забезпеченням кредиту є:

·
договір  іпотеки
квартири  АДРЕСА_1,  що належить майновому поручителю ОСОБА_1

·
застава
товарів   в   обороті
(   паливно-мастильні   матеріали),    що
належать Позичальнику,  загальною
застовною вартістю 960 000 грн.

·
фінансовим поручительством ОСОБА_7, ОСОБА_8,  ОСОБА_9 12 січня 2006 року між ЗАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна» (іпотекодержатель) та

представником ОСОБА_1 (іпотекодавець) - ОСОБА_3 укладено договір іпотеки у
забезпечення вимог іпотекодержателя ,
які витікають із кредитного договору. Предметом іпотеки визначена
квартира АДРЕСА_1,  що належить майновому
поручителю ОСОБА_1 (а.с.  20-23)

Також 12
січня 2006 року між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» (заставодержатель) та ТОВ
„Нафтакредит" (заставодавець) у забезпечення вимог заставодержателя,  які витікають з кредитного договору НОМЕР_1,  укладено договір застави №83/1 товарів в
обороті. Предметом застави є товари в обороті,
а саме бензин марки А-92 у кількості 156 820 л.,  бензин марки А-95 у кількості 154 560 л. на
суму 960 000 грн.

Вищезазначений
договір іпотеки містить посилання на те,
що представник іпотекодавця (майнового поручителя) з умовами кредитного
договору ознайомлений до підписання договору іпотеки з ними згоден.

Отже до
підписання договору іпотеки представнику ОСОБА_1 було відомо про те,  що крім іпотеки належної ОСОБА_1
квартири,  кредит забезпечується також
заставою товарів в обороті (паливно-мастильні матеріали).

Загальна
вартість товарів в обороті (бензин А-92 і А-95) за договором застави склала 960
000 грн.,  що значно перевищує суму
кредиту. Це створило у ОСОБА_1 та її представника впевненість про низький
ступінь фінансового ризику іпотекодавця у забезпеченні виконання зобов'язання
своїм нерухомим майном,  оскільки бензин
може бути реалізований в найкоротший термін.

Проте
вироком Феодосійського міського суду від 26 грудня 2006 року,  що набрав чинності,  встановлено,
що укладені 12 січня 2006 року між ТОВ «Нафтакредит»,  в особі його директора ОСОБА_10 ,  і ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» договір
застави товарів в обороті НОМЕР_1/1 і кредитний договір НОМЕР_1 оформлені на
підставі фіктивних документів.

В
дійсності,  як встановлено вироком
суду,  ніякого бензину ТОВ «Нафтакредит»
на зберіганні у ТОВ «Атан-Крим» не було,
а акт перевірки майна,  яке
передається у заставу є завідомо неправдивим документом,  що містить неправдиві відомості стосовно
наявності бензину на зберіганні у ТОВ «Атан-Крим».

Як
вбачається з вироку,  перевірка наявності
ГСМ шляхом обмірювань працівниками банку,
в супереч вимог Положення про проведення кредитних операцій з клієнтами
корпоративного бізнесу в ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» не проводилася.

Тобто,  ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в супереч
вимог вищезазначенного Положення не впевнився у можливості реалізації
забезпечення як додаткового шляху погашення кредиту і відсотків (зокрема,  підтвердити його наявність,  місцезнаходження,  можливість його відчуження тощо).

4

Відповідно
до норм ч. 4  ст.  61 ЦПК України вирок у кримінальній
справі,  що набрав законної сили є
обов'язковим для суду,  що розглядає
справу про цивільно-правові відносно цивільно-правових наслідки дій особи,  стосовно якої ухвалено вирок,  з питань,
чи мали місце ці дії чи вчинені вони цією особою.

Таким
чином,  факт укладення вищенаведених
договорів на підставі фіктивних документів є встановленим фактом,  якій не підлягає доказуванню згідно ч. 1  ст.  60
ЦПК України.

Відповідно
до ч. 1  ст.  230 ЦК
України,  якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону у оману щодо обставин,  які мають істотне значення,  такий правочин визнається судом
недійсним.  Обман має місце,  якщо сторона заперечує наявність
обставин,  які можуть перешкодити
вчиненню правочину,  або якщо вона
замовчує їх існування

Під обставинами,  що мають істотне
значення,  згідно частини 1  ст.
299 ЦК України,  слід розуміти внаслідок омани помилку
особи,  зокрема,  щодо прав та обов'язків. Тобто,  під помилкою в даному випадку розуміється
таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта,
предмета чи інших істотних умов угоди,
що вплинуло на її волевиявлення,
при відсутності якого за обставинами справи можна вважати,  що угода не була б укладена.

Під
обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства,  що уклало угоду,  шляхом повідомлення відомостей,  які не відповідають дійсності,  або замовчування обставин,  що мають істотне значення для угоди.

Колегія
суддів вважає,  що фактична відсутність
пального обгрунтовано визнана судом оманою ОСОБА_1 під час укладення Договору
іпотеки.

З
оглядом на вищенаведене,  колегія суддів
вважає,  що для укладення договору
іпотеки істотне значення мали обставини,
пов'язані зі ступенем фінансового ризику ОСОБА_1,  який суттєво зменшувався забезпеченням
кредиту заставою товарів в обороті. Повідомлення працівниками банку про
наявність предмету застави,  і
замовчування того,  що перевірка не
проводилась та документів,  які б
підтверджували прийняття товару на зберігання (складських документів)
нема,  є умисним введенням в оману
ОСОБА_1 та її представника. Ці обставини відповідно до частини 1  ст.
230 ЦК України є підставою для визнання договору іпотеки від 12 січня
2006 року між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та представником ОСОБА_1 -
ОСОБА_3,  недійсним.

Заслуговують
на увагу й доводи позивачки про те,  що
вироком суду від 26 грудня 2006 року задоволений позов ЗАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна» щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 547 448 грн.
з винної особи ОСОБА_10(директора ТОВ «Нафтакредит»).

Колегія
суддів не може погодитися з доводами апелянта про те,  що майновий поручитель відповідає за
порушення основного зобов'язання у межах вартості предмету іпотеки ( ст.  11 Закону України „Про іпотеку") і це є
підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З
матеріалів справи вбачається,  що ЗАТ
«Банк Петрокоммерц-Україна» запропонував ОСОБА_1 сплатити суму у розмірі 513
260 грн. 43 коп. не звертаючи уваги на те,
що п. 4.4 Договору іпотеки від 12 січня 2006 року вартість предмету
іпотеки становила 300 000 грн.

Незважаючи
на те,  що згідно п. 4.4 Договору іпотеки
вартість предмету іпотеки визначається тільки за згодою іпотекодателя (ОСОБА_1)
і іпотеко держателя (ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна»).

Проте з матеріалів
справи вбачається,  що вартість предмету
іпотеки в 300 000грн. стала відома ОСОБА_1 після оформлення договору.
Твердження представника ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» про те,  що сторони узгоджували заставну вартість

предмету іпотеки не
відповідає дійсності,  оскільки вироком
суду від 26 грудня 2006 року встановлено,
що підписи в актах перевірки предмету застави (заставної вартості
квартири) від 15 грудня 2006 року та 15 березня 2006 року виконані не ОСОБА_1
чи її представником,  а іншою особою,  що є суттєвим порушення п. 4.4 Договору
іпотеки від 12 січня 2006 року.

На думку
колегії суддів,  вказана обставина,  також,
є підставою для визнання Договору іпотеки від 12 січня 2006 року
недійсним.

Разом з
тим,  колегія суддів не може погодитися з
висновком суду про те,  що при
посвідченні Договору іпотеки 12 січня 2006 року були порушені право малолітньої
доньки позивачки,  оскільки не був
отриманий дозвіл Органу опіки та піклування на укладення договору,  що суперечить нормам Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»,  і вважає,
що доводи апелянта в цій частині є обгрунтованими.

Статтею
12 цього закону передбачено,  що держава
охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого
майна.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна,  право власності на яке або право користування
яким мають діти,  потрібна попередня
згода органів опіки та піклування.

Частиною
третьою статті 17 Закону України „Про охорону дитинства" встановлено,  що батьки або особи,  які їх замінюють,  не мають права без дозволу органів опіки та
піклування укладати договори,  які
підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації,  відмовлятися від належних дитині майнових
прав,  здійснювати розподіл,  обмін,
відчуження житла,  тощо.

Таким
чином,  оскільки одним з правочинів,  які не можуть вчиняти батьки або особи,  які їх замінюють,  без дозволу органів опіки та піклування,  відповідно до
ст.  177 Сімейного Кодексу
України,  та вищеназваних норм законів є
відмова від майнових прав дитини,  до
яких відноситься,  зокрема,  і право користування жилим приміщенням,  у випадках,
коли з поданих нотаріусу документів,
зокрема зі змісту правовстановлюючого документу,  довідки про реєстрацію місця проживання або
місця перебування дитини,
вбачається,  що право власності
або користування цим майном належить дитині,
нотаріусом обов'язково вимагається згода органів опіки та піклування.

Коли ж з
поданих документів нотаріусом встановлено,
що дитина проживає за іншою адресою,
ніж адреса майна,  що
відчужується,  а також те,  що дитина не має права власності на це майно
нотаріус має право не витребувати згоду органів опіки та піклування.

З
матеріалів справи вбачається,  що
власником квартири,  що є предметом
іпотеки,  є позивачка ОСОБА_1,  її неповнолітня донька ОСОБА_2 права власності на цю квартиру не має. Крім того,  матеріали справи свідчать про те,  що під час укладення Договору іпотеки 12
січня 2006 року ні позивачка,  ні її
донька не були зареєстровані в цій квартирі і не проживали в ній,  оскільки мешкали у м.  Керчі,
проти чого не заперечує позивачка. Згідно договору купівлі-продажу
квартири,  актів перевірки предмету
іпотеки квартира АДРЕСА_1 була здана без обробних робіт,  є необладнаним приміщенням та знаходилась у
незадовільному стані.

Вищевикладене
свідчить про те,  що при посвідченні
Договору іпотеки нотаріусом не були порушені вимоги Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та Закону України
„Про охорону дитинства",  тобто він
мав підстави не витребувати згоду органів опіки та піклування.

Таким
чином,  рішення суду першої інстанції в
зазначеній частині розглянутих позовних вимог не є заснованим на законі.

Колегія
суддів вважає,  що оскільки вказаний
висновок суду є помилковим,  таким,  що не відповідає нормам діючого
законодавства,  то він підлягає
виключенню з мотивувальній частини рішення,
а рішення за цих підстав підлягає зміні.

Колегія
суддів вважає,  що доводи апелянта про те,  що судове рішення підлягає скасуванню за тих
підстав,  що юридична особа ЗАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна»,  місцезнаходження
якої: АДРЕСА_2,  не був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду справи і не приймав участі у судових
засіданнях не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки спростовуються матеріалами справи.

Матеріали   справи
містять  довіреності,    які
видані   ЗАТ   «Банк
Петрокоммерц-Україна»,  в особі
Голови правління ОСОБА_11 на уповноваження ОСОБА_5 представляти інтереси Банку
в тому числі і в суді (а.с.  97, 102).
Матеріали справи також містять докази належного сповіщення ОСОБА_5 про час та
місце розгляду справи. Порушень вимог
ст.  ст.  74,  76
ЦПК України з матеріалів справи не вбачається.

Колегія
судів,  розглянув справу в межах  ст.
303 ЦПК України,  вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення суду зміні.

Керуючись  ст.
ст.  304,  п.3
ст.  307,  309,
313,  ч.2  ст. 314,
317,  319 ЦПК України,  судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ЗАТ «Банк Петрокомерц - Україна» - ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення
Феодосійського міського суду АР Крим від 08 травня 2007 року змінити,  виключивши з мотивувальної частини рішення
посилання на порушення прав неповнолітньої дитини відповідно до норм Закону
України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних
дітей»,  як підставу визнання Договору
іпотеки від 12 січня 2006 року недійсним.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту

проголошення,  однак може бути
оскаржене-в касаційному порядку протягом двох

місяців.