Справа № 2-293/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2007 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Стркж Л.І.

при секретарі Недавній Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом прокурора Полтавського району в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на обов'язкову частку у спадщині,

встановив:

Прокурор Полтавського району звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на обов'язкову частку у спадщині. Позов обґрунтовується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, яка доводилась матір'ю ОСОБА_1 За життя ОСОБА_3оформила заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла своїй онуці - ОСОБА_2 На день смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 була непрацездатною, оскільки мала П групу інвалідності, а тому має право на обов'язкову частку у спадщину незалежно від змісту заповіту. Через те, що існує спір між спадкоємцями, нотаріус не видає свідоцтво про право на спадщину.

Просив визнати за ОСОБА_1 право на обов'язкову частку в спадщині за заповітом ОСОБА_3 від 10.12.1990 року, із визначенням в розмірі 2/15 частин всього спадкового майна.

Представник позивача позов підтримав повністю, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов визнала частково, пояснивши, що визнають право ОСОБА_1 на обов'язкову частку у спадщині в розмірі 2/15 частин і ніяких перешкод в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину відповідач не чинить.

Представник Полтавської районної державної нотаріальної контори пояснила, що ОСОБА_1 як непрацездатна особа має право на обов'язкову частку у спадщині, яка згідно статті 535 ЦК України(1963 р.) та з врахуванням всіх спадкоємців І черги за законом, становить 2/15 частини всього спадкового майна; свідоцтво про право на спадщину не видається через клопотання ОСОБА_1 про зупинення його видачі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с. 9). Згідно заповіту, все належне їй майно заповіла ОСОБА_2(а.с. З, 4). ОСОБА_2 в зв'язку з одруженням змінила прізвище на «ОСОБА_2»(а.с. 101). Спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном з дня смерті спадкодавця(а.с. 102). ОСОБА_1 15.06.99 подала заяву до Полтавської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини(а.с. 103).

Згідно пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України(2003 p.), Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності; правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно статтей 525, 548 ЦК Української РСР(1963 р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР(1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв

спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, абофактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як вбачається з матеріалів справи, днем відкриття спадщини є ІНФОРМАЦІЯ_1 року;'ОСОБА_1 та ОСОБА_2прийняли спадщину до набрання чинності ЦК України(2003 p.).

Таким чином, на спірні правовідносини поширюються норми ЦК Української РСР(1963 p.).

Відповідно до статті 535 ЦК Української РСР(1963 р.) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

На день смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 була непрацездатною, оскільки мала П групу інвалідності, а тому має право на обов'язкову частку у спадщину незалежно від змісту заповіту. Спадкоємцями І черги за законом є дочки померлої - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8. Таким чином, при спадкуванні за законом кожній з них належала б 1/5 частина спадкового майна; ОСОБА_1 як непрацездатна дочка померлої має право на обов'язкову частку - 2/3 від 1/5 частини спадкового майна, тобто 2/15 частини від усього спадкового майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 524, 529, 535 ЦК Української РСР( 1963р.), п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України(2003 p.), ст. ст. 10, 11. 60, 61, 85, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

вирішив:

Визнати за ОСОБА_1 право на обов'язкову частку у спадщині за заповітом ОСОБА_3 від 10.12.90 в розмірі 2/15 частин всього спадкового майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 8, 50 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТУ ДСА в Полтавській області 7, 50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційного суду або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.