РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 року                                                                                м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого : Іващука В.А.,
суддів: Ковальчука О.В., Колоса С.С., при секретарі: Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Михайлівської сільської ради про визнання свідоцтва про право
на спадщину частково недійсним, про визнання права власності на частину
спадкового майна, про скасування рішення виконавчого комітету від 15 листопада
2000 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий
будинок, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайсинського районного суду
Вінницької області від 24 лютого 2005 року ,

встановила:

Із зазначеним позовом
ОСОБА_1 звернулась в суд у липні 2002 року.

Зазначала, що її
мати ОСОБА_3 та
батько ОСОБА_4 перебували
у шлюбі з 21 січня 1955 року. У вересні 1957 року мати продала за 5000 крб.
житловий будинок розташований в с.Михайлівка Гайсинського району, який належав їй та її сестрі ОСОБА_5 в порядку
спадкування після померлих батьків. В жовтні 1957 року мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 купили 1/2
будинку АДРЕСА_1. Інша 1/2 частини цього будинку належала батькові як спадкове
майно. В 1962 році вони побудували новий
будинок за цією адресою, на будівництво якого були використані кошти від
проданого у вересні 1957 року будинку належного матері. Виходячи із цього
частина побудованого батьками будинку належала матері на праві приватної
власності.

Справа № 22 -
1994     2007 р.    Категорія: 26        Головуючий у суді першої інстанції Цимбалюк Л.П.

Доповідач:
Івашук В.А.

2

Після смерті матері  ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилась спадщина на    належну їй /4 частину будинку, яку вона
фактично прийняла, взяла з будинку
подушки, посуд. В установлений строк
вона не звернулась   в
нотаріальну       контору    за одержанням    свідоцтва
про право на спадщину. В спірному
будинку залишився проживати батько до якого вона приїжджала, допомагала
у веденні домашнього господарства, користувалась присадибною ділянкою.

Батько одружився 6 листопада 1981 року з відповідачкою
ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2
року батько помер. Після його смерті виконкомом Михайлівської сільської ради
було винесено рішення "Про оформлення права власності на кожного члена
бувшого колгоспного двору АДРЕСА_1" і на підставі цього рішення було
видано Свідоцтво про право власності на житловий
будинок на ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які підлягають скасуванню з підстав, що
1/2 частини будинку належить її матері ОСОБА_3, а інша батькові, що не було
враховано при видачі вказаного свідоцтва.

Оскільки після
смерті матері -ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона та її батько фактично вступили в
управління спадковим майном, вона прийняла 1/2 житлового будинку, а батько став
власником 75 % цього будинку. Після смерті батька їй перейшло право ще на 37,5%
будинку, як спадкоємцю першої черги, тому вона має право на 62,5 % житлового
будинку з господарськими будівлями. Відповідачка має право на 37,5% цього
будинку.

Просила:

визнати
Свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 частково
недійсним.

встановити факт
прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_3

скасувати
рішення виконкому Михайлівської сільської ради "Про оформлення права
власності на кожного члена бувшого колгоспного двору АДРЕСА_1", як таке,
що не відповідає дійсним обставинам та визнати недійсним Свідоцтво про право
власності на житловий будинок від 15 листопада 2000 року.

визнати за нею
право власності на 62,5% спірного житлового будинку з господарськими будівлями
і земельною ділянкою в порядку спадкування за законом.

Просила також судові витрати стягнути з відповідачів
солідарно.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2005
року вказаний позов  задоволено частково.

Суд вирішив:

Скасувати
рішення виконкому Михайлівської сільської ради «Про оформлення права приватної
власності на кожного члена колишнього колгоспного двору АДРЕСА_1 від 15
листопада 2000 року.

Визнати на 1/2
недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Визнати право
приватної власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3
року народження, на 1/2 частину житлового будинку

3

АДРЕСА_1 і після
померлогоІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4

Згідно варіанта
№3 висновку судово - технічної експертизи ОСОБА_1 виділити в натурі на праві приватної власності приміщення в житловому будинку
«А» :

житлову кімнату 1-4 площею 12,3 м.
кв. вартістю 7663 грн.;

господарські споруди : частину  хліва
з  літньою   кухнею
«Б»   вартістю   5185,5
грн.,   в  загальне користування співвласників залишити:

- огорожу вартістю 561,5 грн., всього 5747грн.

ОСОБА_2 в натурі виділити на праві приватної власності: приміщення в житловому
будинку «А»:

·
коридор 1-1 площею 4,8 м. кв.
вартістю 2990, 4 грн.;

·  житлову кімнату 18 м. кв. вартістю 11276, 4 грн.;

·  кухню 1-3 площею 16 м. кв. вартістю 9968,1 грн.;

У тому числі
веранду «А» вартістю842 грн., всього площею 38,9 м. кв. вартістю 25076,9
грн.

Господарські будівлі:

·  частину
хліва з літньою кухнею «Б» вартістю 6372,5 грн.;

·  хлів «В» вартістю 4599 грн.;

·  льох «п/в» вартістю 3226 грн.;

В загальне користування співвласників залишити огорожу вартістю 561,5 грн.,
всього на суму 14759 грн.

Зобов'язати
ОСОБА_1 улаштувати дверний отвір з прибудовою тамбур - шлюзу в приміщенні 1-4;
закласти дверний отвір між приміщеннями 1-4 та 1-3, прибудувати кухню, до
01.09.2005 року.

Зобов'язати
ОСОБА_2 закласти дверний отвір між приміщеннями 1-1 та 1-4 до 01.09.2005 року.

Зобов'язати
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконати будівельні роботи по улаштуванню окремих систем
інженерних мереж (опалення та електропостачання), до 01.09.2005 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 98,6 грн. компенсації за
відступ від ідеальної долі в житловому будинку.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 127 грн. судових витрат.

В решті позову відмовити.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову в повному
обсязі.

У доводах
апеляційної скарги посилається на те, що суд безпідставно не взяв до уваги той факт, що її мати ОСОБА_3 набула право власності на 1/2 частину спірного
будинку. Після її смерті у відповідності до ст.563 ч.3 ЦК України
(редакції 1961 року) спадщина на особисте майно членів колгоспного двору відкривається за загальними підставами, а не за
правилами колгоспного двору.
Враховуючи, що таку спадщину вона (позивачка) фактично прийняла після
смерті матері (1/4 частину будинковолодіння), батько став

4

власником 1/2 частини будинковолодіння, яка після його
смерті успадковуються в рівних частках з відповідачкою. Тому право на спадщину
за законом після смерті батька у не виникло на 62,5 % вказаного
будинковолдодіння.

Зазначає, що суд
зобов'язаний керуватися ч.3 ст.563 ЦК
України в редакції 1961 року, а не ч.1
цієї статті.

У доводах
апеляційної скарги посилається також на те, що судом безпідставно відмовлено у
задоволенні вимог щодо встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті
її матері ОСОБА_3, оскільки такий факт в судовому засіданні безперечно
встановлений.

Представники
відповідачки заперечували доводи апеляційної скарги, посилаючись на їх
безпідставність. Просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у
позові виходячи із наступного.

Відповідно ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції таким не можна визнати.

Визнавши право на 1/2 частину спірного житлового будинку за ОСОБА_1 в
порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 суд визнав таке право
без урахування того, що таке її право ніхто не оспорює.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину   за законом від   29

січня 2001 року видане відповідачці ОСОБА_2 на 1/2
частину жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель, остання
прийняла вказану частку, а інша 1/2 частка
спірного будинку залишається за позивачкою ОСОБА_1, оскільки
встановлено, що вона звернулась із заявою про прийняття спадщини і такі
обставини ніхто не оспорює.

Обставини
прийняття належної частки спадщини, зокрема і будинку, позивачкою ОСОБА_1
підтверджується також довідкою Гайсинської державної нотаріальної контори та
наданою копією заяви про прийняття спадщини (а.с.251-252).

У вказаному
Свідоцтві про право на спадщину за законом від 29 січня 2001 року, виданого
відповідачці ОСОБА_2, зазначено, що на 1/2 частину жилого будинку свідоцтво про
право на спадщину за законом ще не видано (а.с.26).

За  цих
обставин,  для  отримання
відповідного  правовстановлюючого

документа на
вказану 1/2 частку спадкового майна, зокрема і на будинок, позивачці ОСОБА_1
необхідно звернутись в нотаріальну контору за його місцем знаходження. Вона не
позбавлена права та можливості звернутися до зазначеної нотаріальної контори із
заявою про видачу їй відповідного свідоцтва
про право на спадщину за законом на належну їй частину спадкового майна.

5

За таких обставин підстав
для визнання права приватної
власності в порядку спадкування за законом
за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку та іншого спадкового майна в
такій частці немає.

Скасувавши
рішення виконкому Михайлівської сільської ради від 15 листопада 2000 року та
визнавши на 1/2 недійсним свідоцтво про право власності на спірний будинок за ОСОБА_2 суд позбавив
останню права на цю частку і разом з цим не вирішив на користь кого вказана
частка присуджена, не вирішив долю цієї частки, оскільки відповідачка ОСОБА_2 успадкувала 1/2
частину будинку за обставин, що їй вже належить 1/2 частина цього будинку на
підставі свідоцтва про право власності від 21 грудня 2000 року, а інша 1/2
частина прийнята позивачкою ОСОБА_1 ( а.с.16, 26).

Суд у рішенні не обґрунтував   з яких саме підстав він скасував вказ&не
-.., вище рішення виконкому   та
визнав    на 1/2 недійсним свідоцтво про
право власності на спірний будинок за ОСОБА_2

Суд першої
інстанції також не обґрунтував і не зазначив у судовому рішенні підстав відмови у вимогах позову про визнання частково
недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_2
після ОСОБА_4

Разом із цим, як
вбачається із судового рішення, при вирішенні питання про розподіл в натурі
житлового будинку між сторонами суд виділив в натурі 1/2 частину будинку позивачці, а відповідачці виділив 3/4 цього будинку,
що суперечить його ж висновку щодо права на розмір часток сторін.

Встановивши правильно обставини справи суд дав їм неправильну оцінку та
дійшов до висновків які не відповідають встановленим обставинам і таке
порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст. 563 ЦК України (редакції 1963 року) після
смерті члена колгоспного двору спадщина на майно колгоспного двору не
відкривається. Спадщина на це майно відкривається після смерті
останнього його члена.

Судом встановлено, що після смерті матері позивачки ОСОБА_3 (15 листопада
1979 року, а.с.9), її батько ОСОБА_4
одружився з ОСОБА_2 у 1981
році.

Позивачка ОСОБА_1 з 1973 року постійно проживає в м.Хмільнику Вінницької
області і втратила право на майно, що належить колгоспному двору її батька.

ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2 з 1981 року
проживали разом та вели спільне господарство в колгоспному дворі за адресою
АДРЕСА_1.

З 1986 року ОСОБА_2 стала
членом цього колгоспного двору ( а.с.6).

Оскільки ОСОБА_2 була членом зазначеного колгоспного
двору, то відповідно до правил ст. 120 ЦК України
(редакції 1963 року) вона набула право сумісної власності на майно вказаного
колгоспного двору. Зокрема і на 1/2 частину будинку цього двору.

З набуттям
чинності Закону України "Про власність" (15 квітня 1991 року) положення ЦК України (в редакції 1963 року) щодо колгоспного двору втратили
чинність.

6

Після смерті
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.10) відкрилась спадщина
за загальними правилами встановленими ЦК України (на той час в редакції 1963 року) на 1/2 частку будинку з
господарськими будівлями АДРЕСА_1 Гайсинського району Вінницької області.

Відповідно
правил ст. 529 ЦК України
( в редакції 1963 року) ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом (дружина
померлого), має право на рівну частку спадкового майна з ОСОБА_1, яка є дитиною
спадкодавця. Виходячи із того, що вони успадковують спадщину порівну, то кожній
із них належить до спадкування за законом по У* частці спадкового майна,
зокрема спірного будинковолодіння.

Після смерті
ОСОБА_4 виконкомом Михайлівської сільської ради винесено рішення про оформлення права приватної власності на кожного
члена бувшого колгоспного двору АДРЕСА_1 і на підставі вищевказаного рішення було видано свідоцтво про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 і ОСОБА_2

Оскільки
встановлено, що ОСОБА_2 набула
право власності на 1/2 частку майна колгоспного двору будучи членом цього
колгоспного двору з 1986 року, то видане на ОСОБА_4 і ОСОБА_2 свідоцтво про
право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не суперечить об'єктивним
обставинам і підстав для визнання його недійсним не вбачається. Також немає
підстав для скасування рішення виконкому Михайлівської
сільської ради "Про оформлення права приватної власності на кожного
члена бувшого колгоспного двору АДРЕСА_1" на підставі якого видано вказане
свідоцтво про власність.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20
(п.6 та підпункт "а" цього пункту) положення статей 17,18 Закону
"Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини,
які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До
правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме
право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право,
вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї
дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства
двору.

Доводи позивачки
про те, що відповідно до положень ч.3 ст.563 ЦК України (редакції 1963 року) 1/2
спірного будинку належала її матері на праві особистої власності, тому вона має
право на спадщину за законом після смерті матері на % цього будинку не можна
визнати обгрунтованими, оскільки за положеннями ст. 120 ЦК України (в тій
же редакції 1963 року) житловий будинок
не  міг знаходитися  в особистій
власності  будь-кого     із членів

7

колгоспного
двору, навіть коли воно придбано на особисті кошти цього члена колгоспного
двору.

Виходячи із зазначеного
немає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 січня 2001 року, виданого
ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 з підстав, що вона набула право власності на 1/4
частину спірного будинку в порядку спадкування з законом після смерті її матері
ОСОБА_3, за обставин, що вона фактично прийняла спадщину.

У задоволенні вказаних позовних вимогах слід відмовити.

За встановлених
обставин у ОСОБА_1 виникло право на половину спадкового майна, в порядку
спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4, яке складається з 1/2
частки спірного домоволодіння по АДРЕСА_1.
Вказана 1/2 частка домоволодіння спадкується в рівних частках по 1/2 між
ОСОБА_2 (дружиною спадкодавця) та ОСОБА_1 (дочка спадкодавця).

Таке право позивачки ОСОБА_1 не заперечується відповідачкою у справі.

Свідоцтво про
право на спадщину за законом, на відповідну частину майна спадкодавця (1/4
частка), ОСОБА_1 не позбавлена можливості отримати, тому підстав для вирішення
цього питання у судовому порядку немає,
оскільки для отримання вказаного правовстановлюючого документа визначений
інший порядок і позивачка не втратила можливості ним скористатись.

Із матеріалів справи також вбачається, що позивачка звернувшись до суду із позовом
не ставила питання про виділ в натурі частини спірного житлового будинку. Додаткових позовних вимог щодо цього
позивачка також не заявляла.

Як вбачається з
ухвали судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 2 серпня 2002
року до провадження суду позов із вимогою про виділ
в натурі частини житлового будинку не приймався. Також не приймався позов
із такими вимогами при під час розгляду справи.

Проте ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції у порушення норм процесуального
права вийшов за межі позовних вимог виділивши в натурі позивачці та
відповідачці відповідні частини спірного житлового будинку.

Виходячи із
положень ст. 15-1 ЦПК України (редакції 18 липня 1963 року), положеннями якого
керувався суд при ухваленні судового рішення, суд не може вирішувати питання
щодо яких заява не подавалась і вимоги не заявлялись,
оскільки суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою осіб, в
межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, доказів.

За таких
обставин, при ухваленні апеляційним судом нового судового рішення у цій справі, питання про виділ в натурі
частки спірного будинку вирішуватися не може, оскільки таких позовних
вимог у суді першої інстанції не заявлялось.

Відповідно п.3
ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

8

Виходячи із зазначеного, рішення
суду підлягає скасуванню, а у справі слід
ухвалити нове рішення про відмову у позові за безпідставності заявлених вимог.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 60, 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313,314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення   Гайсинського районного суду Вінницької
області від 24 лютого 2005 року скасувати. Ухвалити нове рішення:

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення та може

бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двох місяців до Верховного

Суду України.