Справа №2-269/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

/заочне/

05
липня  2007 року                                        м.  Звенигородка

Звенигородський
районний суд Черкаської області

у
складі: головуючої судді    Демченко B.C.

при
секретарі                                                Саєнко
Т.І.

за участі:
представника позивачки     ОСОБА_3

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.
Звенигородки цивільну справу провадження в якій відкрито за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частини будинку

встановив:

Позивачка
звернулася до суду' з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
дарування 23/100 частин будинку АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського нотаріального округу
ОСОБА_4 19.11.2005 року Позов обґрунтовує тим,
що вказаний договір укладений внаслідок помилки,  так як вона не бажала передавати безоплатно у
власність своєму внукові зазначену частину будинку,  а за домовленістю з ним,  він повинен був доглянути її до смерті. Однак
відповідач своїх обіцянок не дотримується не тільки не доглядає її,  а й не відвідує взагалі.

В
судовому засіданні представник позивачки позов підтримала повністю, ! просить
його задовольнити,  визнати договір
дарування 23/ 100 частин жилого будинку,
що знаходиться в АДРЕСА_1 недійсним,
через те,  що її довірителька при
укладенні зазначеного договору помилялася щодо обставин,  які мають істотне значення,  а саме: укладаючи вказаний договір вона мала
на увазі,  що відповідач буде довічно
доглядати її,  вона буде користуватися
спірною частиною будинку,  і у власність
відповідача ця частина будинку перейде тільки після її смерті. Починаючи з 2006
року відповідач не надає позивачці ніякої допомоги,  не спілкується з нею.

Відповідач
в судове засідання не з'явився,  про
день,  час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином,  про причину
неявки суд не повідомив.

Допитані в
судовому засіданні свідки пояснили те що:

Григор'єва
Є.З.,  вона проживає по сусідству з
ОСОБА_1 більше 40 років,  перебуває з нею
в дружніх стосунках. Близько двох років тому ОСОБА_1. їй говорила,  що вона уклала договір із своїм внуком
ОСОБА_2. про те,  що він її догляне до
смерті,  а за це одержить у власність
після її смерті частину її будинку. Після цього їй розповідала ОСОБА_1. і вона
сама бачила,  що внук ОСОБА_2 приходив до
неї,  приносив продукти харчування. А
потім ОСОБА_1. почала скаржитися,  що
внук не дотримується угоди укладеної між ними і не тільки не доглядає її,  а навіть не приходить відвідати.

ОСОБА_5.,  що вона раніше працювала разом з ОСОБА_1 в
Звенигородській райлікарні,  тому
продовжує підтримувати   з нею дружні
стосунки до цього   часу,  часто

відвідує
її. ОСОБА_1. говорила їй,  що вона часто
хворіє,  не може доглядати за своїм
будинком,  тому потребує допомоги. Потім
вона їй розповіла,  що вона уклала
договір із своїм онуком ОСОБА_2.,  про те,
що той догляне її до смерті,  а за
це одержить у власність частину її будинку. Пізніше ОСОБА_1. їй
скаржилася,  що внук не дотримується домовленості
між ними,  взагалі перестав надавати їй
допомогу,  а останніх пів року навіть не
приходить до неї.

Судом
встановлено,  що : згідно договору
дарування посвідченого 19 листопада 2005 року приватним нотаріусом
Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в
реєстрі № 283428 ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 23/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1.

вартість
подарованої частини  жилого будинку
складає 7000 гривень ;

зазначений
договір в Звенигородському віддділенні Черкаського обласного бюро
техінвентаризації не зареєстрований;

в спірній
частині  будинку продовжує проживати
позивачка.

Вислухавши
пояснення представника позивачки,
свідків,  вивчивши матеріали
справи суд вважає,  що позов підлягає
задоволенню з таких підстав:

згідно  ст.
229 ЦК України
якщо особа яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин,  які
мають істотне значення,  такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Суд
вважає,  що при укладенні зазначеного
договору дарування спірної частини будинку,
позивачка помилялася щодо обставин,
які мають істотне значення,
оскільки уклала договір згідно якого своє житло безоплатно передала у
власність відповідачу,  а себе позбавила
житла,  так як іншого жилого приміщення
не має.

Тому суд
вважає,  що між сторонами фактично було
укладено договір довічного утримання,  а
не договір дарування.

Той
факт,  що сторони фактично уклали договір
довічного утримання,  а не договір
дарування підтверджується і тим,  що на
час укладення договору позивачка була похилого віку,  хворіла,
потребувала сторонньої допомоги,
іншого житла не мала,  до цього
часу проживає в подарованій частині будинку,
а відповідач не зареєстрував договір в Звенигородському відділенні
ОБТЇ,  не заволодів правовстановлюючими
документами на будинок,  фактично не
володів і не користувався спірною частиною жилого будинку.

За таких
обставин суд вважає,  що договір
дарування 23/100 жилиго будинку по АДРЕСА_1 від 19.11.2005 року укладений між
сторонами слід визнати недійсним,  як
правочин,  що вчинений під впливом
помилки.

Оскільки
позивачки звільнена від сплати судового збору на підставі п. 18  ст.  4
Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 " Про державне
мито"з відповідача слід. стягнути судовий збір на користь держави в сумі
70 гривень.

Суд
вважає,  що понесені позивачкою судові
витрати зі сплати витрат на ІТЗ розгляду справи судом,  та оплати правової допомоги стягненню на
користь позивачки не підлягають,  через
те,  що позивачки їх стягувати не бажає і
її представник просить їх не стягувати.

На
підставі  ст. 215, 216,  229,
334 ЦК,  керуючись  ст.  10, 11,
60,  208,  209 212 - 215,  224-226 ЦПК України,  суд,  -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1 задовольнити. Визнати недійсним договір дарування 23/100 /двадцяти
трьох сотих/ частин жилого

будинку
АДРЕСА_1 укладений 19 листопада 2005 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2,  посвідчений
приватним нотаріусом
Звенигородського

районного нотаріального
округу ОСОБА_4,  зареєстрований в реєстрі
№ 2834.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 70 гривень / сімдесят
гривень/.

Копію
заочного рішення направити відповідачу не пізніше п'яти днів з дня його
проголошення.

Заочне
рішення може бути переглянуте судом,  що
його ухвалив,  за письмовою заявою'
відповідача,  яка може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подана,  а в разі
подання апеляційної скарги рішення,  якщо
його не скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
Черкаської області через Звенигородський районний суд.