РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2007 року                                                                                      м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

при секретарі Яні І.І.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12
червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи Суворовський РВ ОМУ УМВС України в Одеській
області, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання
особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та
зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про вселення в квартиру і усунення перешкод в користуванні житлом,

встановила:

У лютому 2007
року ОСОБА_2. та
ОСОБА_3. звернулися до суду з позовною заявою, та уточнивши позовні вимоги,
обґрунтування позову зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2. ОСОБА_4, яка була
основним наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_1. В цій квартирі постійно
зареєстровані та постійно проживають вони, ОСОБА_2 позивач по справі та дві її доньки: ОСОБА_3- позивач по
справі та неповнолітня ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім них в цій квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_1,
який доводиться їй, ОСОБА_2. вітчимом, тобто чоловіком її померлої матері.

ОСОБА_1 був
прописаний в цю квартиру 24 червня 1981 року за згодою ОСОБА_4., як член родини
наймача і разом з матір'ю він проживав в зазначеній квартирі до 1995 року.

У 1995 році
відповідач разом з ОСОБА_4. переїхали на постійне місце проживання в будинок,
який вони разом побудували за адресою: Одеська область, Роздільнянеький
район, селище Будячки. Після смерті ОСОБА_4. відповідач ОСОБА_1 до теперішнього
часу продовжує там проживати. Крім того, відповідач не сплачує комунальні
послуги і не приймає участі в підтриманні квартири в належному стані. Оскільки
відповідач на протязі майже 11 років не проживає за місцем реєстрації, просили
суд на підставі ст. 71 ЖК України визнати його
таким що, втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Головуючий у першій інстанції Левчук О.А..                        Доповідач Журавльов О.Г.

Справа №
22ц-3939/2007                                                        Категорія ЦП: 32

2

ОСОБА_1 у
судовому засіданні з позовом не погодився,
проти його задоволення заперечував, надав суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2. та ОСОБА_3. про
вселення в квартиру і усунення перешкод в користуванні житлом.

В обґрунтування
зазначеного позову відповідач зазначив, що до 1980 року він з дружиною
ОСОБА_4., її донькою ОСОБА_2., та тещею ОСОБА_6., яка померла в 1984 році
поживали в АДРЕСА_2

Після того як вказаний будиноктюпав
під знесення їм була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1. В спірній квартирі
він, ОСОБА_1 був зареєстрований і постійно проживав з 1981 року.

У 1995 році вони
з дружиною вступили до садово-огороднього товариства «Кооператор» розташованого
в Роздільнянському районі Одеської області і збудували на своїй земельній
ділянці невеличкий садовий будинок, який, не має статусу жилого будинку, так як
він не відповідає необхідним для цього санітарно-технічним вимогам і
непридатний для постійного проживання. Приблизно з 1995 року вони з дружиною
дійсно більшу частину часу проживали в садовому будинку, щоб поліпшити умови
для проживання в їх міській квартирі сім'ї доньки його дружини. При цьому вони
періодично приїздили і проживали в спірній квартирі по день смерті ОСОБА_4. і
постійно сплачували кошти за комунальні послуги. Він, позивач, - людина
похилого віку, з 2002 року на пенсії.

По теперішній
час знаходиться на обліку в пенсійному управлінні Суворовського району м.
Одеси. Після смерті його дружини йому стало важко мешкати в сільській
місцевості в садовому будинку не придатному для постійного проживання, але
донька його покійної дружини ОСОБА_2.,
та члени її сім'ї заборонили йому проживати в квартирі і перешкоджають йому в
користуванні нею.

В зв'язку з цими
обставинами він був вимушений звернутися зі скаргою до Суворовського РВ ОМУ
УМВС України в Одеській області. 30.01.2007 року в порушенні кримінальної
справи по його скарзі було відмовлено працівниками міліції, а з ОСОБА_2. була проведена
бесіда профілактичного характеру, а йому, ОСОБА_1 було рекомендовано звернутись
до суду за захистом його порушених прав. Але до теперішнього часу відповідачі
його до квартири не пускають.

Враховуючи вказані обставини
просить вселити його в квартиру будинку АДРЕСА_1 і зобов'язати відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не
перешкоджати йому в користуванні житлом. ОСОБА_2.,   ОСОБА_3   з
зустрічним   позовом   не
погодились,   пройти   його задоволення заперечували.

Представник
третьої особи без самостійних вимог Суворовська районна адміністрація Одеської
міської ради у судовому засіданні зазначила, що просить винести рішення по
даній справі на розсуд суду.

Представник
третьої особи, без самостійних вимог Суворовський РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області до судового засідання не з'явився, про явку повідомлений
належним чином.

Рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2007 року позов ОСОБА_2., ОСОБА_3.
задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічної позовної заяви
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційної
скарги ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати,
постановити по справі нове рішення про відмову ОСОБА_2., ОСОБА_3. в їх позовних вимогах та задовольнити його позов
про вселення і усунення перешкод в користуванні вказаним житлом.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог,
доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

3

Колегія судців
вважає, що справа була розглянута з порушенням норм матеріального і
процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення.

Відповідно до
ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються»я.к на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до
ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Згідно ст.71 ЖК
України у випадку відсутності на протязі шести місяців за наймачем і членами
сім'ї наймача зберігається житлове приміщення. У разі відсутності без поважних
причин більше вказаного терміну у порядку ст.72 ЖК України особа може бути
визнана такою, що втратила право на житлову площу в судовому порядку.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2.
та ОСОБА_3., суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 у
спірної квартирі з 1995 року не проживає і відповідачем не було надано доказів
поважності причини його відсутності за спірним місцем проживання більше 6
місяців і це безспірно було встановлено у судовому засіданні. На підтвердження
своїх висновків суд послався на показання свідків ОСОБА_7., ОСОБА_8, постанову
Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області про відмову в порушенні
кримінальної справи від 30.01.2007 року та акту про не проживання відповідача
від 06.11.2006 року.

Проте, погодитись з такими висновками районного суду не
можна.

Відповідно до
ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів. На порушення вищезазначеної статті, надані докази по
справі оцінені односторонньо.

Із матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_1 у судовому засіданні неодноразово пояснював, що
до 1980 року він з дружиною ОСОБА_4., її донькою ОСОБА_2., та тещею ОСОБА_6.,
яка померла в 1984 році поживали в АДРЕСА_2

Після того як
вказаний будинок попав під знесення їм була надана трикімнатна квартира
АДРЕСА_1. В спірній квартирі він, ОСОБА_1 був зареєстрований і постійно
проживав з 1981 року.

В 1995 році вони
з дружиною вступили до садово-огороднього товариства «Кооператор» розташованого
в Роздільнянському районі Одеської області і збудували на своїй земельній
ділянці невеличкий садовий будинок, який, не має статусу жилого будинку, так як
він не відповідає необхідним для цього санітарно-технічним вимогам і
непридатний для постійного проживання.

Приблизно з 1995
року вони з дружиною дійсно більшу частину часу проживали в садовому будинку,
щоб поліпшити умови для проживання в їх міській квартирі сім'ї доньки його
дружини. При цьому вони періодично приїздили і проживали в спірній квартирі по
день смерті ОСОБА_4. і постійно сплачували кошти за комунальні послуги.

ОСОБА_1 є людиною
похилого віку, з 2002 року на пенсії. По теперішній час знаходиться на обліку в
пенсійному управлінні Суворовського району м. Одеси.

Після смерті
його дружини йому стало важко мешкати в сільській місцевості в садовому будинку
не придатному для постійного проживання, але донька його покійної дружини ОСОБА_2., та члени її сім'ї
заборонили йому проживати в квартирі і перешкоджають йому в користуванні нею.

В
зв'язку з цими обставинами він був вимушений звернутися зі скаргою до
Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області. 30.01.2007 року в
порушенні кримінальної справи по його скарзі було відмовлено працівниками
міліції, а з ОСОБА_2    була   проведена
бесіда   профілактичного   характеру,
а   йому,   ОСОБА_1
було

4

рекомендовано звернутись
до суду за захистом його   порушених  прав   (а.с.38).   Але
до теперішнього часу відповідачі його до квартири не
пускають.

Данні
встановленні висновки апеляційного суду також підтверджуються актом обстеження
садової ділянки №60 від 07 вересня 2007 року, з якого вбачається, що садовий
будинок не придатний для постійного проживання і в експлуатацію, як житлове
приміщення не здавався , а також довідкою №72 від 10 вересня 2007 року із якої
відно, що за ОСОБА_1 в селі Будячки Розділянського району Одеської області дома
(володіння), яке належить йому на праві особистої власності не зареєстровано.

На підставі
викладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції не було дано
належної оцінки доказам наданим відповідачем, судове рішення ухвалено без
повного та всебічного з'ясування обставин справи, на які сторони посилались як
підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки
висновки районного суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення
суду на підставі ст.309 ч.1 п.3 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 2,
.309 ч.1 п.3, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,

вирішала:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2007 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1
задовольнити. Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 не
перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні житлом.

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про втрату права на користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена
протягом двох місяців безпосередньо до суду касаційної інстанції.