Справа № 22ц- 2695 / 2007                                           Головуючий у 1 й інстанції - Тимченко С.О.
Категорія-44                                                                     Доповідач-Прозорова М.Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 року Колегія судців судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Григорченка Е.І

суддів -
Баранніка О.П.., Прозорової М.Л.

при секретарі - Чергенець С.О.
розглянувши  у   відкритому
судовому  засіданні  в
м.  Дніпропетровську  цивільну
справу  за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Павлоградського
міськрайонного суду   Дніпропетровської
області від 18 січня 2007 року   по   справі
за   позовом      ОСОБА_1
до   Товариства   з
обмеженою відповідальністю
„Павлоградське
автотранспортне
підприємство",
Виконавчого   комітету
Павлоградської міської Ради про стягнення моральної шкоди, та витрат на правову
допомогу,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом і просив стягнути з
відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди - 2 грн. і моральної
шкоди -1000 грн..

В обґрунтування
позовних вимог позивач посилався на те, що він є учасником Великої Вітчизняної
війни, та користується постійними послугами ТОВ „Павлоградське автотранспортне
підприємство".

Оскільки 2 та 19
липня 2006 року водій автобусу„Експрес", державний номер НОМЕР_1 маршруту
НОМЕР_2 вимагав сплатити повну вартість проїзду в порушення Закону України „Про
статус ветеранів війни та їх соціального захисту", ОСОБА_1 просив суд
стягнути з відповідача на свою користь вартість проїзних білетів у розмірі 2
грн. і моральну шкоду у розмірі 1000 грн., посилаючись на те, що його права
споживача неодноразово були грубо порушені відповідачем, це негативно вплило на
його психічний стан, як учасника війни, літньої людини.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 змінив свої позовні вимоги, відмовився від стягнення
матеріальної шкоди і просив стягнути з ТОВ „Павлоградське автотранспортне
підприємство" на свою користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн. та
витрати на юридичну допомогу у сумі 30 грн.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2007 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено
(а.с.42-43).

З таким рішенням
ОСОБА_1 не погодився і звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставить питання
про скасування рішення суду та постановления
нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що
рішення ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права / а.с.
47-48/.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню, а рішення скасуванню з постановлениям
нового рішення відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з наступних
підстав.

2

Судом встановлено, що
, що позивач є учасником Великої Вітчизняної війни, що підтверджується
свідоцтвом НОМЕР_3 від 03.07.2006 року /а.с.5/, та користується послугами ТОВ
„Павлоградське автотранспортне підприємством", а саме автобусом маршруту
НОМЕР_2, який відноситься до режиму перевезень „Експрес".

Згідно п.7 ст.13
Закону України „Про статус ветеранів війни та їх соціального захисту",
ОСОБА_1 має право на безкоштовний проїзд усіма видами пасажирського транспорту,
де постійно проживає.

Відповідно до п.
37 Закону України „Про автомобільний транспорт" автомобільному
перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах
загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення,
крім випадків, передбачених законом .Види та обсяги пільгових перевезень установлюються
замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним
перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального
користування, збитків від цих перевезень.

Згідно з
вимогами ст.. 19
Закону України „Про автомобільний транспорт" транспортні засоби за своїм
призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення,
транспортні засоби спеціалізованого призначення і транспортні засоби
спеціального призначення, тобто режим „Експрес" вказаним законом не передбачень.

Ні в суді першої
інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачі не надалі відповідний
договір автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального користування (ТОВ „Павлоградське
автотранспортне підприємство") із органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування про організацію перевезень пасажирів на автобусному
маршруту у додатковому режимі „Експрес".

Виконавчим
комітетом в особі комунального підприємства „Павлоградавтотранс"
зверталась увага керівництва ТОВ „Павлоградське АТП" на виконання рейсів в
режимі „Експрес" без дозволу замовника, про що був направлений лист від
15.06.2006 року /а.с. 107/.

Згідно довідки
Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету
Павлоградської міської Ради від 04.07.2006 року за № 3003/1 Управління праці та
соціального захисту населення заключило
договір на підставі рішень Виконавчого комітету Павлоградської міської Ради
№78/1 від 08.02.2006 року і № 637 від 27.06.2006 року на компенсацію виплат за
послуги пільгових перевезень з підприємствами, яки працюють в загальному режимі
роботи автобусів загального користування.

В суді
апеляційної інстанції представник ТОВ „Павлоградське автотранспортне
підприємство" пояснював, що підприємство надає пільговий проїзд в
автобусах режиму „Експрес" слідуючим категоріям: учасникам бойових дій,
учасникам ліквідації на ЧАЕС 1-ї та 2-ї категорії, ветеранам війни, військової
служби, інвалідам, героям Радянського Союзу. Ці обставини підтверджуються
протоколом засідання конкурсного комітету на перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального користування від 02.06.2006 року /а.с.
105-106/.

Таким чином
ОСОБА_1 мав право на безкоштовний проїзд в автобусі режиму „Експрес", але
2 та 19 липня 2006 року водій автобусу „Експрес", державний номер НОМЕР_1
маршруту НОМЕР_2 безпідставно вимагав у позивача сплатити повну вартість
проїзду. Факт оплати позивачем проїзду по вказаному маршруту підтверджується
актом від 2.07.2006 року і актом від 19.07.2006 року/а.с. 10,11/. Дані
обставини відповідачі не оспорювали. .

За таких
обставин, колегія судців вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано
відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог і находить можливим рішення суду
першої інстанції скасувати та постановити нове рішення по справі, яким стягнути
з ТОВ „Павлоградське автотранспортне підприємство" на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди 120 грн., а також витрати на правову допомогу у
розмірі 30 грн. згідно квитанції № 9 від 24.07.2006 року /а.с. 14/ і держмито в
дохід держави у розмірі 17 грн.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1    - задовольнити частково.

3

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2007
року - скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Павлоградське
автотранспортне підприємство" на користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 120 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 30 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Павлоградське
автотранспортне підприємство" на користь держави судовий збір в розмірі 17
грн. та на користь ТуДСА у Дніпропетровської області витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7 грн.50
коп.

В іншої частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення але може бути оскаржене в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.