Справа №2-19/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

8 травня 2007 року Орджонікідзевський
районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., при
секретарі - Цурканенко Г.С., за участю представника
відповідача ОСОБА_4, представника позивачки ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину,   -

УСТАНОВИВ :

Позивачка та її представник просять суд стягнути з відповідача на користь
позивачки витрати на додаткове харчування,
лікування і обстеження в сумі 1366 грн. 13 коп., вартість необхідної операції в сумі 221 грн., вартість квитків в сумі 55 грн.30
коп., витрати на санаторно-курортне лікування в сумі
2016 грн. за рік. Просять стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 31.07.1993 року
відповідач скоїв у відношенні позивачки злочин, причинивши їй умисно тяжкі
тілесні ушкодження, внаслідок чого їй і була
спричинена матеріальна та моральна шкода.

Відповідач та його представник проти позову заперечують посилаючись на те,
що позивачка не надала суду належні докази, які б
обґрунтовували її витрати на лікування, а також не доказала сам факт таких витрат, як і не доказала свої вимоги про
стягнення моральної шкоди і інші свої позовні вимоги.

Судом встановлено, що 31.07.1993 року приблизно в 15 годин відповідач
ОСОБА_2 по 4-у Станковому в'їзду в
м.Харкові умисно наніс позивачці ОСОБА_1 удари кулаками в обличчя, чим
спричинив їй контузію, субконьюктивальний розрив склери, гематому лівого ока, тобто умисно спричинив тяжкі тілесні ушкодження, що
спричинили стійку втрату працездатності не менш як на одну третину. За вказаний
злочин ОСОБА_2 був засуджений вироком Орджонікідзевського райсуду м.Харкова від
17.01.1994 року. При постановленні вироку
по кримінальній справі цивільний позов не розглядався (а.с.21-22).

Відповідно до
висновку МСЕК (а.с.23) від 5.06.1997 року ОСОБА_1 була
встановлена 3 група інвалідності безстроково, що було безпосередньо пов'язано з
вказаним злочином.

Вимоги позивачки про стягнення витрат на санаторно-курортне лікування в
сумі 2016 грн. за кожен рік, на додаткове
харчування, лікування, обстеження в загальній сумі 1366 грн. 13 коп. задоволенню не підлягають, бо в обґрунтування необхідності
таких витрат позивачка надала до суду виписку з амбулаторної карти
поліклініки № 18 м.Харкова, довідку для
одержання путівки, тобто надала призначення лікаря (а.с.4, 20), але відповідно до   „Правил
відшкодування   власником   підприємства,   установи
і   організації   або

2

уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків", затверджених постановою
КМУ від 23.06.1993 року № 472 (введені в дію з 1.07.1993 року), повинна була
надати висновок МСЕК про необхідність такого лікування, харчування. Крім того
суд враховує, що ОСОБА_1 має і інші захворювання, крім тих, які спричинені
скоєнням відносно неї злочину, але при цьому не
доказано необхідність понесення витрат саме на лікування від злочину, не
доказаний причинний зв'язок між отриманими пошкодженнями і призначеним лікуванням. Крім того, не доказаний
факт саме витрат на придбання ліків і лікування,
хоч і надані копії чеків. Ці чеки достовірно не свідчать про факт понесення витрат
саме ОСОБА_1

Вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на придбання квитків в
сумі 55 грн.30 коп. задоволенню не підлягають, бо не доказано
позивачкою необхідність понесення таких
витрат в результаті скоєного відносно неї злочину.

Також не
підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення витрат на проведення операції в сумі 221 грн.(а.с.32), бо
така операція ОСОБА_1 фактично не проведена, і
необхідність такої операції не визначена відповідними медичними висновками.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 потерпіла ОСОБА_1 зазнала значних моральних страждань, які виразились в фізичному болі і
стражданнях від нанесених ударів, від
отриманих пошкоджень, від необхідності проведення тривалого лікування. ОСОБА_1 зазнала і душевних страждань, бо ОСОБА_2 не покаявся у
скоєному, добровільно не відшкодував їй матеріальну шкоду. Його
відношення і поведінка до ОСОБА_1 після
скоєного спричинили останній додаткові душевні страждання. Викладене підтверджується поясненнями учасників
процесу, письмовими доказами по справі.
Крім того, відповідач не доказав, що ОСОБА_1 не було спричинено моральну шкоду внаслідок його злочинних дій.
Суд також враховує сам характер злочину, його конкретні
обставини і вважає, що факт спричинення моральної шкоди не викликає сумнівів.
Таким чином, суд вважає встановленим факт того, що внаслідок злочину, скоєного ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 було спричинено значну моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача,
суд враховує вимоги ст.440-1 ЦК України 1963 року, який на той час регулював дані
правовідносини, суд враховує сутність позовних
вимог, характер дій відповідача, фізичні та моральні страждання ОСОБА_1 Суд враховує і
те, що суд відмовляє позивачці в стягненні витрат
на лікування і додаткове харчування, хоча очевидним є той факт, що витрати позивачка ОСОБА_1 фактично понесла, хоч і не доказала їх розмір. З урахуванням викладеного суд і стягує з відповідача на користь
позивачки моральну шкоду в розмірі 8000 грн. Позивачка не доказала, що
розмір моральної шкоди, спричиненої їй, складає 100 000грн. Визначаючи розмір моральної шкоди суд також враховує
матеріальний та сімейний стан відповідача. Тому позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди підлягають
частковому задоволенню в частині стягнення 8000 грн.

Витрати позивачки на адвоката в розмірі 50 грн. (а.с.27) підлягають
відшкодуванню відповідачем в силу ст.ст.84, 88 ЦПК
України, бо суд позовні вимоги задовольняє в сумі 8000 грн. З відповідача в
дохід держави суд стягує державне мито в розмірі 8 грн.50 коп., бо задовольняються частково лише вимоги про стягнення
моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.
10, 11, 60, 61, 84, 88, 215 ЦПК України, ст.ст. 440, 440-1 ЦК України 1963
року, - суд

3

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
від злочину задовольнити частково.

Стягнути   з   ОСОБА_2на
користь   ОСОБА_1 - 8050 грн., а в дохід держави державне мито в розмірі 8
грн.50 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на проведення операції в сумі 221 грн., витрат на придбання
квитків в сумі 55 грн.30 коп., витрат на санаторно-курортне лікування в сумі 2016 грн.
за кожен рік, витрат на додаткове харчування, лікування, обстеження в загальній
сумі 1366 грн. 13 коп., -ВІДМОВИТИ.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана в апеляційний
суд Харківської області через Орджонікідзевський
районний суд м.Харкова протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна -скарга на рішення суду може бути
подана в апеляційний суд Харківської області
через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.