Справа №22ц-7713/07 р.                                        Головуючий у 1 інстанції - Космачевська Т.В.
Категорія - 41                                                                         Доповідач
-     Зінов'єва А.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 жовтня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді:                      Денисенко Л.Л.

суддів:                                                         Резниковох
Л.В.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:         Проляпі
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення
Краматорського міського суду від 16 серпня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до приватного підприємства (далі ПП) „Принт Трейдінг" про стягнення заборгованості за
невикористану відпустку, допомоги по тимчасовій непрацездатності, середнього
заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Краматорського міського суду від 16 серпня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1
були задоволені частково: на її користь з відповідача було стягнуто середній
заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 82 грн. 18 коп. та грошову
компенсацію у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 грн., а
всього - 182 грн. 18 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з
рішенням суду, позивачка та її представник принесли апеляційну скаргу, в якій
просили рішення суду скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого
законодавства та фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну правову
оцінку. Просили ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

В обґрунтування
доводів апеляційної скарги позивачка та її представник посилалися на те, що суд
першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги надану ними довідку, яка
підтверджує наявність трудового стажу у позивачки за період з січня 1997 р. по
25 грудня 2003 р. і дає право позивачці на отримання допомоги у зв'язку з
тимчасовою непрацездатності в розмірі 80%. Також вважають, що суд
необгрунтовано зробив висновки про правильність проведених нарахувань на
підставі акту Фонду, оскільки вказаній установі для перевірки був наданий лише
вкладиш до трудової книжки, а вищевказана довідка не була предметом їх
дослідження.

В судовому
засідання позивачка та її представник апеляційну скаргу підтримали і просили її
задовольнити у повному обсязі.

Представник
відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а
рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши
доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм відповідну оцінку і обґрунтовано частково задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_1

В ході слухання
справи судом було встановлено, що позивачка знаходилася у трудових
правовідносинах з ПП „Принт
Трейдінг", де працювала в якості головного бухгалтеру з 18 квітня 2005
р. по 19 березня 2007 p.,
після чого була звільненою за власним бажанням. З 9 січня 2007 р.

2

по 20 січня 2007 р., з 22 січня по
21 лютого, з 1 березня по 10 березня та з 12 березня по 17 березня 2007 р.
позивачка хворіла, про що нею були надані листки тимчасової непрацездатності,
за якими їй була нарахована допомога у розмірі 60% з урахуванням стажу роботи.
На день звільнення з нею були проведені розрахунки, при нарахуванні яких була
допущена помилка і позивачці було не донараховано суму 31 грн. 25 коп., яку їй
було виплачено 21 березня 2007 р.

Відповідно до
вимог ст. 116 КЗПП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день
звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа,
організація, відповідно до ст. 117 КЗПП України, повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки, як
встановлено судом, позивачка звільнилася 19 березня 2007 p., який не припадає
на вихідний день, то в цей день з нею повинні були провести розрахунки. При
нарахуванні сум, як було визнано відповідачем, була допущена помилка і
позивачці недоплачене було 31 грн. 25 коп. Згідно наданих підприємством
документів вказану суму було виплачено 21 березня 2007 р., тому суд першої
інстанції обґрунтовано з урахуванням середнього заробітку ОСОБА_1 стягнув на її
користь середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичної
виплати.

Апеляційний суд
вважає доводи позивачки про необхідність нарахування допомоги у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю у розмірі 80% необгрунтованими.

Відповідно до
вимог Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими
народженням та похованням" від 18.01.2001 р. (далі Закон), виплата
допомоги, зокрема, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю проводиться за
рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або
уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел,
передбачених цим Законом. Згідно ст. 4 Закону, право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним
страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням, мають, зокрема, застраховані громадяни
України, які проживають в Україні, за умови сплати страхових внесків до Фонду.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивачкою не надано доказів того, що при знаходженні в трудових
відносинах з ТОВ „Фазіс ЛТД" в період з 3 січня 1997 р. по 25 грудня 2003 p., вказаним
підприємством проводилися внески в Фонд. Більш того, згідно акту Фонду від 18
червня 2007 p.,
яким проводилася перевірка за скаргою позивачки саме з питання нарахування
допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, був встановленим страховий
стаж лише до 5 років. Доказів, які б підтверджували інший страховий стаж,
позивачкою надано не було.

Посилання
позивачки та її представника на ст. 62 Закону України „Про пенсійне
забезпечення" не можуть бути прийняти до уваги, оскільки не
розповсюджуються на страховий стаж, необхідний для нарахування допомоги з
приводу тимчасової непрацездатності.

Згідно ст. 237-1 КЗПП України, відшкодування власником або уповноваженим
ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків
і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки при
розгляду позовних вимог ОСОБА_1, судом були встановлені порушення законних прав
позивачки, які призвели до моральних страждань, суд ретельно перевіривши надані
ОСОБА_1 докази, обґрунтовано дійшов висновку про їх відшкодування, шляхом
стягнення грошової компенсації у розмірі 100 грн.

Таким чином,
рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для його
скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1
п.1-308, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, суд,-

3

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду від 16 серпня 2007
року залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання чинності.