Справа № 2- 3250/2007
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2007
року Кіровський районний суд м.
Кіровограда у складі: головуючого:
Драного В. В. при секретарі:
Фроловій Н.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1,  до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права користування земельною ділянкою та
встановлення меж землекористування та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,
третьої особи,  що заявляє
самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4,
про визнання права користування земельною ділянкою та позовну заяву
ОСОБА_4 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання права користування
земельною ділянкою,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою про визнання за ним права
користування земельною ділянкою,
визнання частково припиненим землекористування відповідачів та
встановлення меж землекористування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим,  що з 1991 року ОСОБА_1 здійснює
добросовісне,  відкрите і безперервне
користування земельною ділянкою розміром 0, 10 гектара,  на якій розташовано гараж,  придбаний ним у ОСОБА_2 10.10.1993 року за
договором купівлі-продажу. До цього вказана земельна ділянка знаходилась у
користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Як третя
особа,  що заявляю самостійні вимоги у
справу вступила та подала позов ОСОБА_4 про визнання за нею права користування
земельною ділянкою,  на якій розташований
житловий будинок адресою АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги третя особа обґрунтовує
тим,  що на даний момент вона є власником
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1,
оскільки будинок подарований її за договором дарування від
01.12.2004р.,  що підтверджується
випискою з БТІ.

Відповідач
ОСОБА_2 заявив зустрічні позовні вимоги про визнання за ним права користування земельною
ділянкою за адресою АДРЕСА_2. Позовні вимоги обґрунтовує тим,  що на земельній ділянці розташований належний
йому на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами і в нього в
користуванні з 1991р. знаходиться земельна ділянка площею 0, 10 га,  частину цієї ділянки йому передала в
користування ОСОБА_3 Позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю підтверджує,  що в 1993 р. уклав з ним договір
купівлі-продажу гаража і передав у користування земельну ділянку біля гаража.

Відповідачка
ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась,
надавши суду пояснення,  в яких
зазначила,  що їй на праві власності
належав будинок АДРЕСА_1,  який вона в
2004р подарувала ОСОБА_4. На протязі значного періоду часу у ОСОБА_3 в
користуванні знаходилась земельна ділянка площею близько 0, 25 га. В 1991р. вона
розділила цю земельну ділянку і частину передала в користування ОСОБА_1,  частину в користування ОСОБА_2 і частину залишила собі.
Цю частину земельної ділянки ще до укладення договору дарування ОСОБА_3
передала ОСОБА_4.

В
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримала і просила його
задовольнити,  визнала зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 та позовні вимоги третьої особи ОСОБА_4,  підтвердила,
що межі фактичного землекористування інженером - землевпорядником
ОСОБА_6  у висновку від 26.06.2007р.
встановлені вірно.

Представник
відповідача та позивача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 -ОСОБА_7
підтримав зустрічний позов і просив його задовольнити,  суду пояснив,
що земельною ділянкою в розмірі 0, 10 га його довіритель користується з
19991р. частину земельної ділянки йому в користування передала ОСОБА_3 Позов
ОСОБА_1 визнав повністю і пояснив,  що
дійсно в 1993 р. було укладено договір купівлі-продажу гаража і ОСОБА_2 передав
ОСОБА_1 у власність гараж і в користування ділянку,  що прилягала до гаража. Представник ОСОБА_2
просив суд встановити межі земельних ділянок по фактичному землекористуванню
визначеному у висновку інженера - землевпорядника ОСОБА_6  від 26.06.2007р.

Третя
особа,  яка заявляє самостійні вимоги на
предмет позову,  ОСОБА_4 підтримала свій
позов і просила його задовольнити,
визнала позов ОСОБА_1
та зустрічний позов ОСОБА_2 і просила встановити межі земельних ділянок по
фактичному землекористуванню,  яке
склалось між сторонами по справі і встановлене у висновку від 26.06.2007р.

Заслухавши
доводи сторін,  дослідивши матеріали
справи,  суд дійшов висновку,  що позов ОСОБА_1,  зустрічний
позов ОСОБА_2 позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4. підлягає
задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

ОСОБА_1 10 жовтня 1993
року придбав за договором купівлі-продажу ( а. с.  6-7) у свого дядька ОСОБА_2 об'єкт
нерухомості - гараж розміром 3, 5 х 6, 0 метрів,  загальною площею 21 кв. м.  Фактично ще до підписання договору об'єкт
нерухомості - гараж знаходився у користуванні ОСОБА_1,  який з
1991 року постійно використовував його. Відповідно до чинного на момент
укладення договору купівлі-продажу Цивільного кодексу УРСР 1963 року даний
договір було укладено в простій письмовій формі.

Гараж
розташовано на земельній ділянці,  яка
була закріплена за ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради № 532 від 12 вересня 1990 року у тимчасове користування ( а. с.  18).

Вказана земельна ділянка межує з двох сторін з земельною ділянкою,  на

якій розташований житловий будинок за адресою АДРЕСА_1,  з третьої сторони з сусіднім землеволодінням
за адресою

АДРЕСА_2,  з четвертої сторони,  земельна ділянка,  що знаходиться у

фактичному користуванні ОСОБА_1
виходить до річки. Фактичне

розташування меж підтверджується планом меж фактичного

землекористування,      згідно     висновку     від
26.06.2007р.                            інженера-

землевпорядником
ОСОБА_6

ОСОБА_1 здійснює
фактичне користування гаражем та прилеглою до нього земельною ділянкою з
листопада 1991 року за домовленістю з ОСОБА_2 З 10 жовтня 1993 року ОСОБА_1 здійснює
користування гаражем як власник,  а
земельна ділянка використовувалася для обслуговування гаража,  а також як присадибна ділянка під город.

ОСОБА_1 з 1991 року
здійснює добросовісне,  відкрите і
безперервне користування земельною ділянкою розміром 0, 10 гектара. На вказаній
земельній ділянці розташований придбаний за договором купівлі-продажу від 10
жовтня 1993 року гараж,  а інша частина
земельної ділянки використовується як присадибна ділянка.

Згідно
вимог  ст.  99 Земельного кодексу УРСР,  затвердженого Законом УРСР від 08.07.1970
року,  на землях міст при переході права
власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою
або її частиною.

З
15.03.1991р. набрав чинності Земельний кодекс України,  затверджений Верховною Радою України
18.12.1990 року та введений в діє Постановою Верховної Ради УРСР від 18.12.1990
року.

Відповідно
до  ст.
30 Земельного кодексу України в редакції 1990 року разом з цими об'єктами
переходить право власності або користування земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і,  якщо інше не
передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При цьому згідно
Постанови №562-12 Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 року громадяни,  які мали у користуванні земельні ділянки до
введення в дію Земельного кодексу України 1990р. зберегли свої права на
користування.

Відповідно
до  ст.
120 Земельного кодексу України,
прийнятого 25.10.2001 року та введеного в дію з 01.01.2002 року,  при переході права власності на будівлю або
споруду право власності на земельну ділянку або її

частину
може переходити на праві цивільно-правових угод або право користування на праві
договору оренди.

Стаття
118 Земельного кодексу України в редакції 2001 року закріплює за громадянином
право приватизувати земельну ділянку,
яка перебуває в його користуванні,
а також встановлює,  що громадянин
має право одержати земельну ділянку безоплатно у власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,  господарських
будівель і споруд. При цьому Земельний кодекс України в редакції 2001 року в
Перехідних положеннях зазначається -громадяни та юридичні особи,  що одержали у власність або тимчасове
користування земельні ділянки,
зберігають права на ці ділянки після набрання чинності Земельним
кодексом України в редакції 2001 року.

Крім
того,   ст.  119 Земельного кодексу України в редакції
2001 року визначає,  що громадяни,  які добросовісно,  відкрито і безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років,  але не мають
документів,  які б свідчили про наявність
прав на цю земельну ділянку,  можуть
звернутися до органу державної влади або місцевого самоврядування про передачу
її у власність або передання у користування.

01
грудня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування
житлового будинку,  згідно якого ОСОБА_3
подарувала ОСОБА_4. житловий будинок,  що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом
Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_8 В договорі
зазначено,  що будинок розташований на
земельній ділянці площею 1661, 8 кв. м.

В
договорі дарування зазначено,  що
земельна ділянка,  на якій розташовано
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1,  не
є власністю дарувальника і рішення органами приватизації про її приватизацію не
приймалося.

Відповідно
до  ст.
377 ЦК України
до особи,  яка придбала житловий
будинок,  переходить право власності на
земельну ділянку,  на якій вони
розташовані,  без зміни цільового
призначення,  в межах встановлених
договором,  а у випадку якщо цей житловий
будинок розміщений на земельній ділянці,
наданій у користування,  то до
набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки,  на якій він розташований та частина
ділянки,  яка необхідна для його обслуговування.

В
судовому засіданні також встановлено,  що
відповідачка по справі ОСОБА_3,  в
користуванні якої знаходилась земельна ділянка площею близько 0, 25га в
1991року розподілила цю землі,  собі
залишила в користуванні 0, 121101 га,  а
інші ділянки землі передала в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Свою земельну
ділянку ОСОБА_3,  ще до укладення
договору дарування передала в користування ОСОБА_4. Ці факти в судовому
засіданні підтверджені сторонами по справі.

Відповідно
до  ст.
121 ч. 1 п. «г» Земельного Кодексу України громадяни мають право на безоплатну передачу
їм земельних ділянок для обслуговування житлового будинку господарських будівель і
споруд в межах міста до 0, 10 га.,  а
також для ведення особистого селянського господарства до 2-х га.

На підставі
вище викладеного,  керуючись  ст.
ст.  98,  99,
119,  121,  Земельного кодексу України,   ст.
377 Цивільного кодексу України,   ст.
ст.  209,  213,
214 ЦПК України,  суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою площею 0, 10 га,  розташованою між землекористуванням ОСОБА_4
за адресою АДРЕСА_1,  та річкою Інгул для
будівництва та обслуговування житлового будинку,  господарських будівель та споруд - згідно
висновку інженера-землевпорядника № 349495 від 25.07.2007 року обстеження меж
фактичного користування земельними ділянками.

Визнати
припиненим в частині,  що співпадає із
землекористуванням ОСОБА_1,  землекористування ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_2.

Зустрічний позов
ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою площею 0, 10 га,  розташованою за адресою АДРЕСА_2,  для обслуговування житлового будинку,  господарських будівель та споруд,  що межує з земельною ділянкою ОСОБА_4 -
згідно висновку інженера-землевпорядника № 349495 від 25.07.2007 року
обстеження меж фактичного користування земельними ділянками.

Позов
третьої особи,  що заявила самостійні
вимоги на предмет спору ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою площею 0, 10 га,  розташованою за адресою АДРЕСА_1,  для обслуговування житлового будинку,  господарських будівель та споруд,  0, 021101га (211.01 кв. м. ) для ведення
особистого селянського господарства - згідно висновку інженера-землевпорядника
№ 349495 від 25.07.2007 року обстеження меж фактичного користування земельними
ділянками.

Визначити
межі землекористування ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до меж,  що фактично склалися протягом 16 років з 1991
року - згідно висновку інженера-землевпорядника №349495 від 25.07.2007 року
обстеження меж фактичного користування земельними ділянками.

Визнати
припиненим землекористування ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 - згідно висновку
інженера-землевпорядника № 349495 від 25.07.2007 року обстеження меж фактичного
користування земельними ділянками.

Рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської
області протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження,  яка повинна бути подана протягом десяти днів
з дня проголошення рішення.