Справа №1212-1/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2007
р. Святошинський районний суд м.  Києва

у
складі: головуючого судді   Наборозняка
М. І.

при
секретарі                                         Савченко Т.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.  Києві
справу за      позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  треті   особи: Святошинська     районна        у
м. Києві  державна     адміністрація,    Комунальне підприємство по утриманню
житлового фонду Святошинського району м. Києва про визнання втратившим право
користування квартирою,

встановив:

Позивач 22.02.2007 року звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування квартирою
АДРЕСА_1 у м.  Києві,  посилаючись на те,  що відповідач протягом з липня 1995 року року
перестав без поважних причин проживати у цій квартирі,  постійно проживає у м. Києві по АДРЕСА_2

В
судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги
підтримали,  посилаючись на викладені у
позовній заяві обставини. Позивачка надала суду боргову розписку,  підписану відповідачем 31.10.2005 року,  в якій зазначено нпим власноручно мусце його
проживання: АДРЕСА_3. Також позивачка пояснила,
що був борг за квартплату по спірній квартирі та комунальних послугах,  потім він був сплачений,  а в подальшому вона періодично сплачували
зазначені платежі по квартирі,  однак
потім їй працівники ЖЕО-805,  в якому
працює відповідач,  перестали надавати
квитанції для сплати цих платежів,  тому
їх у неї не приймали,  а сплачував їх
відповідач з метою зберегти право на проживання спірною квартирою.

Позивачка
надала квитанції про сплату платежів за серпень-листопад 2006 року та  за окремі місяці 2002-2003 років.

Відповідач
позов не визнав,  пояснив,  що він дійсно проживав у шлюбі з позивачкою
до 1995 року,  потім відносини у них
погіршились і вони розірвали шлюб. Позивачка стала чинити йому перешкоди у
користуванні спірною квартирою,  у 2000
році поміняла замок на вхідних дверях у квартиру. У березні 2005 року його та
позивачки син дав йому ключ від вхідних дверей квартири і він міг вільно нею
користуватись. Він поселив в одну (із двох жилих кімнат) кімнату спірної
квартири квартирантів ( чоловіка та його дружину) для того,  щоб вони сплачували йому кошти за
користування квартирою,  а він їх
(отримані від квартирантів кошти) сплачував в якості квартплати та комунальних
послуг оскільки останні нараховувалсиь на нього у зв'язку з тим,  що він у спірній квартирі зареєстрований.
Квартиранти користувались спірною квартирою протягом з березня 2005 року по
березень 2007 року. Він в цей час проживав у родичів у Київській області та у
квартирі на вул.  Туполева. У спірну квартиру
періодично заходив (приблизно двічі на місяць) для зняття показників із
лічильників щодо нарахування комунальних послуг. У спірній квартирі він не
жив,  його речей (одягу,  взуття) у квартирі немає,  по зазначеній позивачкою адресі -АДРЕСА_2 у
м. Києві його можна було "частіше застати",  тому він при написанні боргової розписки про
отримання позички вказав цю адресу. Третя особа - Святошинська районна у м.
Києві державна адміністрація надала листа,
в якому просить слухати справу у відсутність її представника.

2

Представник
третьої особи Комунального підприємства по утриманню житлового фонду
Святошинського району м. Києва проти позову заперечує. Пояснила,  що спірна квартира є службовою,  була надана відповідачу,  як працівнику цього підприємства. Він за
станом на період розгляду справи також працює у Комунальному підприємстві по
утриманню житлового фонду Святошинського району м. Києва,  тому повинен проживати у цій службовій
квартирі. Відповідач сплачував квартплату та комунальні послуги,  тому не втратив право на користування спірним
житлом.  У 2000 році відповідач письмово
звертався до ЖЕО з приводу вчинення перешкод у користуванні спірною квартирою
зі сторони позивачки. Працівниками ЖЕО було перевірено обставини,  викладені у його заяві та складено акт про
те,  що дійсно позивачка замінила вхідні
двері у квартирі.

Суд,  заслухавши пояснення представника
позивача,  свідка,  дослідивши матеріали справи,  дійшов висновку,  що позов підлягає задоволенню.

Як
свідчить довідка від 17.02.2007 року (а.с. 5) спірна квартира НОМЕР_1 є
двокімнатнопо,  в ній зареєстрований
позивач та відповідач,  а також син та
дочка сторін і діти позивачки,  2000 -го
та 2005 -го року народження.

Згідно
зі  ст.
71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї
за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або
члени його сім*ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців,  цей строк за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем,  а в разі спору -
судом.

Судом
достовірно встановлено,  що відповідач
був відсутнім у спірній квартирі понад 6 місяців з  квітня 2000 року,

Суд
враховує,  що відповідач не звернувся з
клопотанням до суду про продовження строку зберігання за ним спірного жилого
приміщення понад 6 місяців,  не дивлячись
на те,  що учасникам розгляду справи в
ході її розгляду неодноразово роз*яснювались права,  передбачені
ст.  27,  31,  60
ЦПК України,  а також про те,  що суд розглядає справу в межах наданих
доказів та вимог (клопотань)
сторін,    на засадах змагальності
( ст.  10,  11 ЦПК України).

Суд
також приймає до уваги,  що відповідач не
звертався до суду з позовом про усунення перешкод зі сторони позивачки щодо
користування спірним житлом за період з часу подання про це заяви в ЖЕО ( з
квітня 2000 року).

Суд
вважає,  що відповідач не користувався
спірним житлом без поважних причин в період з березня 2005 року по березень
2007 року ( в той час,  коли квартирою
(кімнатою для його проживання) користувались поселені ним у квартиру
квартиранти. Суд вважає,  за достовірну
цю обставину,  оскільки про це у судовому
засіданні (двічі у два різних дні) пояснив сам відповідач. Враховуючи,  що у нього був ключ від вхідних дверей
квартири,  то він міг вільно нею користуватись
(про що він сам пояснив),  однак він
вирішив поселити у спірну квартиру квартирантів. Тобто,  суд приходить до висновку про те,  що відповідач добровільно залишив спірну
квартиру та вибрав інше місце проживання.

Тому,  посилання представника третьої особи,  про те,
що відповідач повинен проживати у службовому житлі поблизу свого місця
роботи є необгрунтованим,  оскільки
відповідач,  добровільно залишивши
квартиру,  виконує свою роботу в
ЖЕО,  не дивлячись на те,  що у спірному житлі він не проживає. Крім
того,  посилання представника третьої
особи щодо службового житла і неможливості визнання осіб такими,  що втратили право на користування ним немає   правових
підстав,    оскільки   законом
не   передбачено   обмеження
щодо

3

визнання
такими,  що втратили право на
користування службовим житлом,
осіб,  яким воно було надане у
зв'язку із роботою.

Суд не
вважає сплату квартплати та комунальних послуг,
проведені відповідачем,  як
підставу незадоволення позову позивачки,
оскільки ця обставина також немає правового обгрунтування. Крім
того,  позивач сам пояснив,  що він сплачував квартплату та комунальні
платежі за спірну квартиру з коштів,
отриманих від квартирантів в якості квартплати за договором піднайму.
Тобто,  відповідач фактично послуг у
квартирі не отримував; за березень 2005-березень 2007 років їх отримували
квартиранти,  поселені відповідачем,  за що і сплачували кошти,  але ці кошти вносились та оформлялись по
квитанціях на ім'я відповідача ОСОБА_2.

Суд
вважає,  що відповідач не проживає у
спірній квартирі без поважних причин понад 6 місяців (за період з березня 2005
по березень 2007 року (позов пред'явлено в лютому 2007 року),  оскільки ця обставина підтверджується
поясненнями позивача. Суд також враховує,
що відповідач фактично визнав позов,
лише формально заперечував проти його задоволення.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  71,  72
ЖК України,   ст.  ст.
212-214 ЦПК України,  суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати
ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_1 таким,  що втратив право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1    в м.
Києві.

Заява
про оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня його
оголошення до Святошинського районного суду,
апеляційна скарга - на адресу Апеляційного суду м. Києва через районний
суд протягом 20 днів після подання
заяви.