АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
жовтня   2007 року                                                                                                м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого - Михайлова В.О.,

суддів -
Гончаренко В.М. ,  Короткова В.Д.,

при секретарі - Протасенко О.С. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
третьої особи ОСОБА_5 про
визнання угоди частково недійсною,
визнання права власності , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Малиновського районного суду м.  Одеси
від 6 березня 2007 року,

встановила:

В
вересні 2006 року позивачі звернулись до суду з названим позовом і просили
визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в частині
зазначення покупців,  посилаючись на
тс,  що він є удаваним,  оскільки фактично квартира куплена за рахунок
їх коштів.

Так,  у 1986 році ОСОБА_1  за рахунок коштів матері та дружини придбав
2/25 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2,  де і став проживати разом з дружиною та
донькою - відповідачкою по справі. Однак,
у 2003 році район,  де
розташовувався будинок позивачів,  підлягав
реконструкції,  а будівлі - зносу» тому
позивачам було запропоновано знайти інше житло. Пошуком необхідного житла
займався ОСОБА_5,  який був представником ТОВ «Мрія»,  що здійснювало реконструкцію району.

У жовтні
2003 року позивачі знайшли житло - квартиру АДРЕСА_1 та ОСОБА_1  уклав договір авансу з ОСОБА_4  на купівлю зазначеної квартири у строк до 1
грудня 2003 року.

Через
стан здоров'я ОСОБА_1  договір
купівлі-продажу вказаної квартири 1 грудня 2003 року був укладений з
ОСОБА_3,  хоча власних коштів у неї на цю
квартиру не було.

1 грудня
2003 року ОСОБА_1  подарував належні йому
2/25 частини житлового будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5.

Таким
чином,  угода про надання житла в обмін
на те,  що підлягало зносу,  була розділена на декілька самостійних угод.

Справа №
22ц-3966/07                                           Категорія
- 12

Головуючий у
першій інстанції - Сєвєрова Є.С.
Доповідач - Михайлов
В.О.

Оскільки
квартира була придбана за рахунок їх коштів,
позивачі зробили в ній ремонт,
утримували її,  вважаючи себе
фактичними власниками. Однак,  після
укладення шлюбу,  донька стала
погрожувати продати квартиру. В зв'язку з вищевикладеним просили визнати
договір купівлі-продажу частково недійсним в частині зазначення покупців та
визнати за ними право власності на спірну квартиру в рівних частках.

Відповідачка
позов не визнала,  посилаючись на
те,  що 1.12.2003 року між нею та
ОСОБА_4  була укладена угода купівлі-продажу
спірної" .квартири. До цього вона проживала в квартирі батьків АДРЕСА_2. В
2003 році їм було запропоновано підшукати інше житло через реконструкцію
району. Батьки,  переглянувши декілька
квартир,  відмовились переїжджати до
іншого житла та з метою уникнення конфлікту з боку замовників запропонували їй
самостійно підшукати нове житло. Вона погодилась на цю пропозицію з умовою
того,  що право власності на нову
квартиру буде належати їй особисто. Таке житло нею було знайдено. Квартира за
своєю вартістю підходила на суму,  яку
визначив ОСОБА_5

Для авансування придбання цієї квартири ОСОБА_5 передав ОСОБА_1
кошти в розмірі 3000 доларів США,  які останній і передав ОСОБА_4.  Остаточно з ОСОБА_4  за квартиру розрахувалась вона,  при цьому гроші на це частково були отримані
від ОСОБА_5,  а частина була її власними коштами,  до яких батьки не мають жодного відношення.
Крім того,  ремонт в квартирі робився
силами всієї родини,  а не виключно
позивачів.

В
задоволенні позову просила відмовити,
оскільки подарована квартира складала 30 кв.м. ,  а нова - 63 кв.м.  і коштувала значно дорожче.

Рішенням
Малиновського районного суду м.  Одеси
від 6 березня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 задоволені частково і договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_4  та ОСОБА_3. 1.12.2003 року в частині
зазначення покупців визнаний частково недійсним.  ОСОБА_1
та ОСОБА_2 визнані покупцями вказаної квартири поряд із ОСОБА_3 в рівних
частках і за ОСОБА_1  та ОСОБА_2 за
кожним визнано право власності на 1/3 частину квартири.

В
апеляційній скарзі на зазначене рішення ОСОБА_1
просить тера його скасування та постановления
нового про задоволення їх позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального
права.

Розглянувши
матеріали справи, заслухав доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Вирішуючи
спір і визнаючи за ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру в рівних частках,  суд виходив з того, що ОСОБА_3 була членом
сім'ї ОСОБА_1  і при наданні житла були
враховані також інтереси ОСОБА_3, що дає підстави для визнання за нею разом з
батьками права власності на спірну квартиру в рівних частках.

Проте до
такого висновку суд дійшов без ретельної перевірки дійсних обставин справи і
без належної оцінки зібраних в справі доказів.

Як
вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 яка підлягала знесенню, була
придбана ОСОБА_1  під час шлюбу з ОСОБА_2
і відповідно до  ст. 60 Сімейного Кодексу
України є їх спільною сумісною власністю.

ОСОБА_3
є їх донькою і проживала в цій квартирі разом з батьками в якості члена їх
сім'ї.

Відповідно
до  ст. 156 ЖК України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з
власником будинку (квартири).

ст.  171
ЖК України передбачено що у разі знесення жилих будинків, пк и приватній
власності громадян, у зв'язку з вилученням земельних ділянок дня державних

або
громадських погреб зазначеним
громадянам, членам їх сімей, а також іншим громадянам, які постійно
проживаючі,  у цих будинках, надаються за
встановленими нормами квартири в будинках державного або громадського житлового
фонду.

Суд обгрунтовано
визнав, що спірна квартира була отримана з врахуванням права на проживання в
ній ОСОБА_3, як члена сім'ї власника житла.

В той же
час, висновок суду, що у ОСОБА_3, як у члена сім'ї власника житла, при
отриманні жилої площі замість той, право на проживання в якій вона мала,
виникає право власності на цю частку жилої площі, не відповідає чинному
законодавству.

Суд
безпідставно визнав за ОСОБА_3 право власності на частину спірної квартири. не
взявши до уваги до відповідно до  ст. 155
ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не
може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу
РСР і Української РСР.

Крім
того, ОСОБА_3 не надала будь-яких доказів наявності в неї коштів на придбання
квартири.

Суд не взяв також до уваги заяви ОСОБА_5 та
ОСОБА_4  (а.с. 60, 61), з яких
вбачається, що грошові розрахунки вони проводили безпосередньо з ОСОБА_1

На
підставі наведеного судова колегія приходить до висновку про наявність підстав
до скасування постановленого в справі судового рішення і постановления рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст. 218, 307, 4.1 п.2, 3, 4  ст.
309 , 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Малиновського районного суду м. Одеси від 6.03.2007р. скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна частково недійсним відносно
кола покупців та визнання права власності, задовольнити.

Визнати
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 1 грудня 2003р. між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 частково недійсним відносно покупця, визнавши покупцями
ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Визнати
за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.