УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 серпня 2007
року колегія суддів Апеляційного суду Донецької області

в
складі: Висоцької В.С.,Олєйникової Л.С.,Новодворської О.І.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,Оболонської
районної в м.Києві державної адміністрації,Органу приватизації КП
„УЖКГ"Оболонського району м.Києва,ОСОБА_3 про визнання права користування
на квартиру,вселення,визнання недійсним свідотства про право власності на
квартиру , за касаційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2005 року,

встановила:

У липні 2003 року позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання
угоди недійсною,визнання приватизації квартири недійсною,визнання права на
житлову площу та вселення.

Зазначала,що її батько ОСОБА_4
в 1998 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_2

її батьком 22 грудня 1994 року на сім"ю в складі його та її - дочки
була отримана двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1.

В 1998 році зі згоди її та батька в спірну квартиру була
прописана відповідачка ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_4 помер.

У вересні 2002 року ОСОБА_2 запропонувала подарувати їй
свою однокомнітну квартиру АДРЕСА_2 за умови виписки її зі спірної квартири.

26 вересня 2002 року вона виписалася зі спірної квартири,але
відповідачка не виконала своєї обіцянки та приватизувала спірну квартиру на
своє ім"я.

Справа №
33ц-1568кс-07

Позивач зазначає,що інтересу до квартири не втрачала,з
1995 року постійно проживала в ній.

З урахуванням зміни позовних вимог позивач просила визнати за нею право
користування зазначеною квартирою,вселити,визнати свідотство про право
власності на квартиру та договір дарування від 12 квітня 2003 року недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 11 жовтня 2004 року в
задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2005 р. рішення
Оболонського районного суду м.Києва від 11 жовтня 2004 року скасовано ,ухвалено
нове рішення,яким позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право
користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Визнано договір дарування укладений 12 квітня 2003 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 та посвідчений державним нотарусом 11-ї Київської державної
нотаріальної контори недійсним.

Визнано свідотство про право власності на житло,виданого 5 листопада 2002
року Комунальним підприємством „Управління житлового господарства"
Оболонського району у м.Києві згідно розпорядження №2369 від 05.11.2002 р. на
квартиру АДРЕСА_1 недійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право
користування квартирою АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 вселено
в квартиру АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення
апеляційного суду , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду рішення апеляційного суду
відсутні, виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи вимоги
ОСОБА_1,
апеляційний суд виходив з того, що на підставі ст.65 ЖК України право на жилу
площу породжує не наявність прописки,а фактичне постійне проживання особи на
цій площі,як ч.1ена сім"ї.

Позивачка ОСОБА_5 з
моменту заселення і до звернення до суду цікавилася спірною квартирою,несла
витрати по її утриманню.Підставою для приватизації 5 листопада 2002 року
квартири АДРЕСА_1 була заява ОСОБА_2 від 31 жовтня 2000 року ,в період коли
позивачка ще була зареєстрована в квартирі.

Оскільки
приватизація квартир здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх ч.1енів
сім"ї,які постійно мешкають в даній квартирі,в тому числі тимчасово
відсутніх,за якими зберігається право на житло,суд прийшов до висновку,що за
позивачкою збереглося право на спірне житло,оскільки житло отримувалося з
урахуванням її інтересів,з 1995 року вона постійно проживала в ньому,це  було її постійним  місцем  проживання, інтересу  до
спірного  житла

позивачка не
втрачала,іншого житла не має,відсутність прописки не впливає на фактичне
постійне проживання особи на цій площі,а тому вона не втратила право
користування квартирою.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду,
чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного
суду ухвалено з додержанням судом апеляційної інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Керуючись   ст.ст.    332,
336       ЦПК   України,
колегія   суддів Апеляційного суду
Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2005
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню
не підлягає.