АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15
травня 2007 року                                                                 м.  Хмельницький

Колегія судців

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: Рищука П.К.(головуючий),
Самчук П.П.,  Гуменюк Н.І.

при секретарі: Козіцькій А.

з участю :
сторін

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-788 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду від 7 березня 2007
року за позовом ОСОБА_1 до Славутської центральної районної лікарні про
поновлення на роботі,  стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі,  до Полянської сільської ради про повернення
незаконно утриманих аліментів,  стягнення
коштів на відрядження та добових.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення,  ознайомившись з доводами апеляційної
скарги,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів

установила:

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 з рішенням Славутського міськрайонного суду від 7
березня 2007 року не погоджується,
просить його скасувати,  а справу
направити на новий розгляд.

Вказаним
рішенням суду відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до Славутської
центральної районної лікарні про поновлення на роботі,  стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
та заборгованості по

заробітній
платі,  до Полянської сільської ради про
повернення незаконно утриманих аліментів,
стягнення коштів на відрядження та добових.

В
обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначається,  що відмовляючи в задоволені позову про поновлення
на роботі,  суд застосував трьохмісячний
строк позовної давності та не врахував,
що позивача звільнили з роботи під час хвороби. Крім того,  копія наказу про звільнення йому не
вручалась,  а рекомендований лист
Славутської ЦРЛ від 7 серпня 1996 року ОСОБА_1 не отримував. Позивач
зазначає,  що відмовляючи в

задоволені
позову про стягнення заробітної плати суд посилався на своє рішення від 25
вересня 1997 року,  яке ОСОБА_1 не
отримав,  також суд не мотивував у
рішенні підстави відмови в позові в частині повернення незаконно отриманих
аліментів на утримання дитини.

В
засіданні апеляційного суду позивач апеляційну скаргу підтримав з викладених у
ній мотивів.

Представники
відповідачів апеляційну скаргу не визнали,
просять рішення суду залишити без змін.

Суд вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 перебував в
трудових відносинах із Славутською ЦРЛ з 09.10.1987 року по 18.01.1988 року та
з 01.02.1988 року по 01.08.1996 року.

Наказом № 75-К від 31.07.1996 року був звільнений з роботи за ч.2  ст. 40 КЗпП.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Доводи
апеляційної скарги спростовуються наступними обставинами.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Як
вбачається із матеріалів справи,  ОСОБА_1
перебував в трудових відносинах із Славутською ЦРЛ з 09.10.1987 року і був
звільнений з роботи 31.07.1996 року за ч.2
ст. 40 КЗпП України.

07.06.2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом про поновлення його на
роботі,  стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу та заробітної плати.

Відповідно
до ч.1  ст. 233 КЗпП України працівник
може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в
тримісячний строк з дня,  коли він
дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права,  а у справах про звільнення - в місячний строк
з дня вручення йому наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом
першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_1
був ознайомлений з наказом про його звільнення,
про що свідчить вручене йому рекомендоване поштове повідомлення від
07.08.1996 року з наказом про звільнення.

Оскільки
ОСОБА_1 пропустив встановлений законом термін звернення із заявою до суду та
немає законних підстав для його поновлення,
суд першої інстанції на законних підстав відмовив йому в поновленні на
роботі та стягненні заробітку за час вимушеного прогулу.

Що
стосується виплати заробітної плати,
судом встановлено,  що такі вимоги
вже були предметом судового розгляду,  що
підтверджується рішенням Славутського районного суду від 25 вересня 1997 року.
Вимоги позивача про те,  що відповідач не
виплатив йому заробітну плату спростовуються також відповідними бухгалтерськими

документами за 1992-1993
роки,  відповідно до яких заробітна плата йому була
виплачена в повному об'ємі з урахуванням індексації.

Крім
того,  ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до Полянської сільської ради про повернення йому незаконно утриманих
аліментів.

Як
встановлено судом,  з листопада 1988 року
по листопад 1992 року із заробітної плати ОСОБА_1 дійсно утримувались аліменти
на підставі виконавчого листа,  але бухгалтерією
сільської ради вони були перераховані на утримання дітей і назад не
поверталися.

Розглядаючи
спір по суті суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те,  що позовні вимоги ОСОБА_1 є
безпідставними,  тому на законних
підставах відмовив у їх задоволенні,  з
чим колегія суддів рахує необхідним погодитись.

Інші доводи
апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають.

Рішення постановлено на повно,
всебічно досліджених матеріалах справи,
відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
218,  315,  319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Славутського міськрайонного суду від 7 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.

Головуюча
у І інстанції - Зеленська В.І.                                              Справа
№ 22ц - 788

Доповідач
- Рищук П.К. Категорія № 40