1 інстанції Юр"сва Т.І.
Справа
№   6031,    2007р.                                 Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

21 серпня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого
судді Курило В.П. суддів   Санікової О.С.
,  Осипчук О.В. при секретарі   Білявській І.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу
за

апеляційною  скаргою      ОСОБА_1 на рішення Кіровського

районного
суду міста Донецька від 18 травня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою відповідальністю „Більярдний клуб „Bilijardai"
про стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки розрахунку і відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До
апеляційного суду Донецької області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на
рішення Кіровського районного суду міста Донецька від 18 травня 2007 року,  яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення заробітної плати,  середнього
заробітку за час затримки розрахунку і відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового
рішення про задоволення його позовних вимог. Суд зробив неправильний висновок
про те,  що його позовні вимоги не
грунтуються на законі. Суд безпідставно не прийняв до уваги пояснення
свідків,  що опитані за його клопотанням
і які підтвердили його вимоги до відповідача. Суд порушив норми матеріального і
процесуального законодавства.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення позивача і його представника,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що скарга задоволенню не підлягає,  виходячи з наступного.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції
встановив,  що 21 вересня 2007 року сторони
уклали трудовий договір,  відповідно до
якого позивач був прийнятий на роботу на посаду шеф-кухаря. Вказаний факт
підтверджений наказом відповідача №187-к/ЦО від 21 вересня 2006 року. Розмір
заробітної плати позивачеві був встановлений відповідно до штатного розкладу у
580 грн. щомісяця. Виходячи з вказаного розміру відповідачем і була сплачена
позивачеві заробітна плата за вересень 2006 року - 7 робочих днів,  жовтень 2006 року - 22 робочих дня і 14
робочих днів листопада 2006 року. ОСОБА_1 був звільнений з роботи 20 листопада
2006 року за власним бажанням,  трудову
книжку він

отримав
20 листопада 2006 року,  21 листопада
2006 року з ним був проведений розрахунок і виплачено 375.15 грн. Факти роботи
позивача у вихідні дні і нічний час не встановлені. Також не підтверджено,  що позивач направлявся у відрядження у
філіали підприємства,  що розташовані в
місті Маріуполі і м.  Краматорську. Тому
компенсаційні виплати йому не нараховувались.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 не грунтуються на законі,
тому в їх задоволені суд відмовив.

Розглядаючи
справу,  суд повно,  всебічно і об"єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін,  встановленим фактам
і доказам дав правильну правову оцінку,
правильно застосував матеріальний закон і правильно вирішив спір.

Звертаючись
в суд з позовом про стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки розрахунку і відшкодування
моральної шкоди,  позивач посилався на
те,  що він за домовленістю з
відповідачем працює у нього з 7 вересня 2006 року. За домовленістю його заробітна
плата складала 2500 грн. на місяць. Але відповідач не в повному обсязі
оплачував заробітну плату,  тому виникла
заборгованість,  яку він просив стягнути
примусово.

Перевіряючи
доводи позивача,  суд дослідив письмові
докази,  опитав свідків і прийшов до
висновку про те,  що позивач працював у
відповідача з 21 вересня 2006 року з окладом згідно штатному розкладу у 580
грн. Цей висновок суду підтверджений наказом відповідача №187-к ЦО від 21
вересня 2006 року і заявою позивача про прийом на роботу,  яка також датована 21 вересня 2006 року.
Докази того,  що фактично позивач
працював у відповідача з 7 вересня 2006 року суду не надано. Такі докази не
встановлені і судом.

Позивач
з вказаними документами ознайомлений,
про що свідчить його підпис на наказі №187-к/ЦО від 21 вересня 2006 року
(а.с. 38),  особовій картці,  копія якої знаходиться на а.с.  37.

Суд
також встановив,  що за час праці у
відповідача позивач отримував заробітну плату з розрахунку 580 грн. заробітної
плати за місяць і 21 листопада 2006 року при звільненні йому було виплачено
375.15 грн. ,  що свідчить про те,  що відповідач провів з позивачем необхідні
грошові розрахунки у строки,
передбачені  ст.  ст.
116,  117 КЗпП України. Доводи
позивача про те,  що сума розрахунку має
бути більшою,  а розмір його заробітної
плати становити 2500 грн. на місяць ,
нічим не підтверджені.

Не
встановлено судом доказів про те,  що
позивач направлявся відповідачем у відрядження. Не надані такі докази і
позивачем.  Будь які документи,  що підтверджують факт роботи позивача в
філіалах відповідача у місті Маріуполі і місті Краматорську не виявлені.

Встановив,  що трудові права і інтереси позивача порушені
не були,  суд першої інстанції зробив
правильний висновок про те,  що позовні
вимоги про стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за затримку розрахунку і відшкодування моральної
шкоди не грунтуються на законі і правильно відмовив у їх задоволені.

Доводи
позивача про те,  що суд встановленим
доказам дав неправильну правову оцінку,
не обгрунтованно не прийняв до уваги пояснення свідків,  що опитані судом за його заявою,  безпідставні.

Суд
першої інстанції в межах своїх повноважень,
що передбачені  ст. 212 ЦПК
України,  дав належну оцінку наданим
сторонами доказам і в судовому рішенні привів переконливі мотиви,  з яких він прийняв до уваги одні докази і
відхилив інші.

Рішення
суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування
не має.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства,  що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно
до ч. 1  ст.  308 ЦПК України суд першої інстанції відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін,  якщо визнає,
що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального
законодавства.

Керуючись  ст.
304,  307,  308 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити. Рішення Кіровського районного суду міста Донецька від 18
травня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення і може
бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України
протягом двох місяців з дня проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.