Справа № 22ц-4412/07
Головуючий у першій інстанції Бобуйок А.Д.
Доповідач Артеменко І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
вересня 2007 року                                                                                    м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого   Артеменка І.А.

суддів                  Суворова В.О.,  Градовського
Ю.М.

при секретарі
Велич О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Біляївського районного суду Одеської області від 20 липня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поновлення строку позовної давності,
визнання договору дарування житлового будинку та державного акту на
право власності на земельну ділянку недійсним,
-

встановила:

14
лютого 2007 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до свого сина ОСОБА_1 про визнання
договору дарування жилого АДРЕСА_1,
укладеного між нею та відповідачем 31.03.1999 року недійсним та просила
поновити строк позовної давності.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 померла її син ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про залучення його
до участі у справі та у квітні 2007 року звернувся до суду з новим позовом до ОСОБА_1 про поновлення
строку позовної давності та визнання недійсними договору дарування житлового
будинку і державного акту про право власності на земельну ділянку,  посилаючись на те,  що 31 березня 1999 року його матір уклала з
відповідачем по справі договір дарування зазначеного будинку за умови,  що відповідач буде її доглядати та
утримувати,  тобто його матір мала намір
укласти договір довічного утримання,  але
у зв'язку з похилим віком та неосвіченістю не змогла це викласти у необхідній
формі.

У
судовому засіданні суду першої інстанції позивач свої позовні вимоги підтримав
та просив суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_1 та його
представник позов не визнали,  пояснивши
суду,  що договір дарування житлового
будинку був укладений 31 березня 1999 року,
у відповідності до діючого на той час законодавства. Відповідач прийняв
подарунок - житловий будинок,  а
потім,  як власник,  передав його у користування матері. Після
чого сам перейшов проживати до своєї дружини у м.  Одесу,
з якою перебуває у шлюбі з 03 серпня 1992 року. Він застрахував житловий
будинок,  сплачує земельний податок та
згідно з Рішенням Дачненської сільської ради,
Біляївського району Одеської області від 05.11.2004 року № 338-XXIV,  та 04 жовтня 2005 року став власником
земельної ділянки площею 0, 124 га.,
розташованої по АДРЕСА_1,
отримавши Державний Акт на право приватної власності на приватизовану
земельну

2

ділянку лише 02 березня 2007 року. Ніякої
домовленості між ним та його матір'ю про її довічне утримання не було. Але
він,  як син,  допомагав матері,  купував вугілля та оплатив кошти на
проведення газу. Тому він вважає,  що
підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

Рішенням
Біляївського районного суду Одеської області від 20.07.07 р. позов ОСОБА_1 був
задоволений у повному обсязі. Строк позовної давності поновлено,  спірний договір дарування житлового будинку
та Державний акт на право власності на земельну ділянку визнано недійсними.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати,  постановити нове
рішення,  яким відмовити у позові
ОСОБА_1,  посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права

Розглянувши
хматеріали справи,  заслухавши
суддю-доповідача,  який доповів зміст
рішення,  яке оскаржено,  доводи апеляційної скарги,  межі,
в яких повинні здійснюватись перевірка рішення,  встановлюватися обставини і досліджуватися
докази,  вислухавши думку учасників
процесу,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з
п. 2 ч. 1  ст.  307 ЦПК України апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Судом
апеляційної інстанції встановлено,  що
згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 31.03.1999 року
(а.с.  35) відповідач набув права
власності на будинок загальною житловою площею 16 кв. м.  без надвірних споруд вартістю 4000 гр.,  розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Поновлюючи
позивачу строк позовної давності суд першої інстанції виходив з того,  що є поважні причини пропущення строку
позовної давності.

Однак
погодитись з таким висновком суду перший інстанції не можливо,  оскільки обставини поважності причин
пропущення строку позовної давності,  що
мають значення для справи,  які суд
вважав встановленими,  - недоведені.

Пунктом
14 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 21.12.1990 р. „Про практику застосування
судами процесуального законодавства при розгляді цивільних справ по першій
інстанції",  роз'яснюється,  що при судовому розгляді предметом
доказування є факти,  які становлять
основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для
правильного розгляду справи (причини пропуску строку позовної давності,  та ін.).

До
матеріалів справи,  у якості доказів
приєднані медичні довідки,  згідно яких
ОСОБА_3 перебувала на лікуванні з 09.08.06р. (а.с.  8,
10,  11,  49,
50,  51,  53). До цього часу вона була на лікуванні
лише у 1998 р. (а.с.  9,  52). Ці докази свідчать про наявність
поважності причин пропуску строків позовної давності з 09.08.06 року та
недоведеність поважності причини пропуску строку позовної давності у період з
31.03.99 р. по 09.08.06 року.

Висновок
суду першої інстанції проте,  що договір
дарування житлового будинку № 12,
загальною житловою площею 16 кв. м.
без надвірних споруд,  по
АДРЕСА_1,  укладений 31 березня 1999 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,  посвідчений
державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Калашніковою
Н.М. ,  зареєстрований у реєстрі № 2-262
є мнимим,  а тому недійсним,  не відповідає фактичним обставинам справи.

Постановою
Пленуму ВСУ № 3 від 28.04.1978 р. „Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними",  пунктом 13
встановлюється,  що мнима угода,  тобто угода,
укладена про людське око,  без
наміру створити юридичні наслідки,  є в силу
ч. 1  ст. 58 ЦК недійсною,  незалежно від мети її укладення. Оскільки
сторони ніяких дій по здійсненню мнимої угоди не вчиняли,  суд у таких випадках постановляє рішення
тільки про визнання угоди недійсною без застосування будь-яких наслідків.

Таким чином для визнання угоди мнимою необхідні
обов'язкові умови про не вчинення ніяких дій по здійсненню угоди.

3

З
матеріалів справи вбачається,  що
відповідач вчинив певні дії по здійсненню угоди: прийняв будинок у якості
подарунка шляхом одержання правовстановлюючого документу на будинок,  договору дарування,  зареєстрував договір дарування (а.с.  35),
застрахував одержане в подарунок майно (а.с.  21-23, 26,
27),  прийняв участь у газифікації
одержаного у дар будинку,  сплачував
комунальні та інші послуги за користування подарованим будинком (а.с.  87,
91,  92,  93,
94-99).

Судом
першої інстанції не встановлено наміру обох сторін договору дарування будинку
не створювати юридичні наслідки.

Згідно
письмового доказу,  позову,  який був поданий ОСОБА_3 ще при її
житті,  одною із сторін правочину (а.с.  2-4),
була ОСОБА_3,  яка мала намір
створити юридичні наслідки правочину,
тобто передати будинок у власність своєму сину (відповідачу).

Таким
чином,  відсутні будь яки обставини для
визнання договору дарування житлового будинку,
укладеного 31 березня 1999 року,
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,  мнимим.

Оскільки,  апеляційним судом встановлено,  що спірний договір дарування є дійсним,  тому не підлягає задовольню позовні вимоги
ОСОБА_1 у частині визнання недійсним Державного акту серії ЯА № 852363 на право
власності на земельну ділянку площею 0, 124 га.,  розташовану по АДРЕСА_1,  від 04 жовтня 2005 року,  на ім'я ОСОБА_1

Судова
колегія вважає,  що вказані порушення
призвели до неправильного вирішення справи,
тому суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасовує та
ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст.  88,  303,
304,  п.2 ч.1  ст.
307,  п. п. 2,  3 ч.1
ст.  309,   ст.
ст.  313,  314,
316,  317, 319 ЦПК України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення
Біляївського районного суду Одеської області від 20 липня 2007 року скасувати.

Ухвалити
нове рішення,  яким у задоволенні
позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поновлення строку позовної давності,
визнання договору дарування житлового будинку та державного акту на
право власності на земельну ділянку недійсним відмовити.

Заходи
забезпечення позову скасувати шляхом зняття арешту з житлового АДРЕСА_1,  який належить ОСОБА_1 на праві власності згідно договору дарування,  який був накладений на підставі ухвали
Біляївського районного суду Одеської області від 14 лютого 2007 року.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені ним судові витрати у розмірі 55 гривень 50 копійок.

Рішення колегії суддів набирає законної сили з моменту
проголошення,  однак може бути оскаржено
у касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення до Верховного
Суду України.