РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого
судді: Іващенко В.В.

Суддів:
Летягіної О.В.,

Соловйова М. В.
При секретарі: Архаровій К.К.

розглянувши
у відкритому судову засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства „Упорядкування міста" про стягнення
заборгованості по заробітній платі,  за
апеляційною скаргою начальника КП „Упорядкування міста" на рішення
Алуштинського міського суду АР Крим від 18 квітня 2007року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Упорядкування
міста" про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 1775,
60грн. та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Вимоги
мотивовані тим,  що він працював на
посаді завідуючого цвинтарем комунального підприємства сфери послуг
„Весна",  діяльність якого
Алуштинською міською радою була припинена шляхом приєднання до комунального
підприємства „Упорядкування міста",
він був переведений на роботу до цього підприємства на посаду
розпорядника похоронів,  згідно наказу
№33 від 08 червня 2006року ОСОБА_1 звільнився з роботи за власним
бажанням,  при звільненні підприємство не
провело з ним повного розрахунку,
мотивуючи тим,  що не виконані всі
дії по оформленню документації про ліквідацію КСП „Весна".

Рішенням
Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 18 квітня 2007
року,  позовні вимоги - задоволені.
Стягнено з комунального підприємства „Упорядкування міста" на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 1775, 65грн. Стягнено з
Комунального підприємства „Упорядкування міста" середню заробітну сплату
за затримку розрахунку при звільненні з роботи за період з 08 червня 2006року
по день фактичного розрахунку,  виходячи
із розрахунку 24, 55грн. за один робочий день. Допущено негайне виконання
рішення у частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць
536грн.

На зазначене
рішення суду КП „Упорядкування місця"
подало апеляційну скаргу,  в якій
просить скасувати рішення суду і постановити по справі нове рішення про відмову
в позові,  посилаючись на неповне
з'ясування судом обставини,  що мають
значення для справи,  порушення судом
норм матеріального і процесуального права. Апелянт вказує на те,  що відповідно до  ст.
104 ЦК

Справа №
22-ц-3895/2007            Головуючий суду
першої інстанції - Любинецький М. В.

Доповідач - Летягіна О.В.

України,  юридична
особа припиняє свою діяльність в результаті передання всього свого майна,  прав та обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам (злиття приєднання,
поділу,  перетворення) або в
результаті ліквідації. Юридична особа є такою що припинилася,  з дня внесення до єдиного державного реєстру
запису про її припинення. Однак такої записи в єдиному державному реєстрі не
має. Таким чином вважають КП „Упорядкування міста" не належним відповідачем
по справі.

Дослідивши
матеріали справи,  заслухавши доповідь
судді-доповідача,  проаналізувавши доводи
апеляційної скарги,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Задовольняючи
позов,  суд виходив з того,  що так як ОСОБА_1 своєчасно не був проведений
розрахунок при звільнення і заборгованість по заробітної платі склала суму 1775
грн. 60 коп.,  суд стягнув з відповідача
середню заробітну плату за час затримки розрахунку,  виходячи з принципів статей 117 та 238 КЗОТ України,  тобто,
стягнення суми без обмежень будь-яким строком на звернення з такими
вимогами.

З такими
висновками суду не може погодитися колегія суддів.

Судом
встановлено,  що відповідно до рішення
Алуштинської міської ради № 2640 від 8 лютого 2006 року діяльність
комунального підприємства сфери послуг «Весна» припинена шляхом приєднання до
комунального підприємства «Упорядкування міста» ,  яке визнано правонаступником прав та
обов'язків КПСП «Весна». Цим же рішенням директора КП «Упорядкування міста»
зобов'язано прийняти працівників КПСП «Весна» на роботу переводом.  На виконання цього рішення,  наказом № 28 від 18 травня 2006 року ,  ОСОБА_1 прийнято на роботу до КП «Упорядкування
міста» переводом.

Наказом
№ 33 від 8 червня 2006 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням.

Відповідно
довідки від 17.05.2006року заборгованість КПСП «Весна» по заробітної платі
ОСОБА_1 складає суму 1775 грн.60 коп. і відповідачем ця сума заборгованості у
суді визнана.

Колегія
суддів в частині стягнення на користь позивача суми заборгованості по заробітної
платі повністю згодна.

Проте,  судом на користь позивача стягнена сума
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 8
червня 2006 року по день фактичного розрахунку з розрахунку 24 грн.55 коп.3а
один робочий день

Колегія суддів
вважає дані висновки суду необгрунтованими.

З
матеріалів справи слідує,  що ОСОБА_1
звільнився згідно з наказом 8 червня 2006 року,
однак до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку він  звернувся тільки
19.03.2007 року.

Стаття
117 КЗпП України передбачає,  що у разі
невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому
працівникові сум у строки ,  зазначені у  ст. 116 цього закону,  підприємство повинне виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак з
положень  ст.  233 ч.1 КЗпП України передбачається ,  що працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний
строк,  коли він дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права,  а у
справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Зі змісту
позовної заяви слідує,  що про невиплату
розрахунку при звільненні позивач дізнався у червні 2006 року,  однак до суду звернувся через 10
місяців,  тобто з пропуском встановлено
законом строку.

При
цьому колегія суддів вважає Посилання суду на статтю 238 КЗпП України
необгрунтованою,  так як законодавець
відносить стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку не до
заробітної плати,  вимоги про стягнення
якої не обмежені будь-яким строком,  а до
штрафних санкцій підприємству за несвоєчасну виплату заробітної плати,  до яких такий строк застосовується.

Доказів
того,  що строк на звернення з таким
позовом ОСОБА_1 пропущений їм з поважних причин,  позивач суду не надав.

Виходячи
з наведеного,  колегія суддів вважає
рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку підлягаючим скасуванню з постановою нового рішення про відмову в
цієї частині в позові.

Керуючись
статтями 303,  304. 309,  313,
316. 317,  319 Цивільного
процесуального кодексу України,  колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу КП „Упорядкування міста" задовольнити частково.

Рішення
Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 18 квітня 2007 року
скасувати в частині задоволення позову про стягнення суми середнього заробітку
за час затримки розрахунку при звільненні.

Постановити в
цієї частині по справі нове рішення.

ОСОБА_1
в позові до Комунального підприємства «Упорядкування міста» про стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

В іншої частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено протягом двох
місяців з дня набрання нею законною сили в касаційному порядку до Верховного
Суду України.