Справа № 22ц-6536/2007                                Головуючий по 1-й інстанції:
Категорія-5                                                        суддя
Доповідач: суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 року                                                     м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі головуючого: судді Алексеева А.В., суддів: Стратіло В.І., Лісового
О.О., при секретарі Мартіросовій А.Б. з участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
апеляційного суду в , м.Донецьку справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_1
на рішення Харцизького міського суду Донецької облішті від 26 червня 2007 року
у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Треті особи:
Харцизька міська санітарно-епідеміологічна станція, управління містобудування
та архітектури виконавчого комітету Харцизькоі чіської ради, Державний пожежний
нагляд у особі СДПЧ-50 м. Харцизька про захист права власності та за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2006 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом про захист права власності,
вказуючи, що у 1966 році вони вселилися у збудований ними під час шлюбу будинок
за адресою АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці, яка була виділена під
будівництво та обслуговування будинку на підставі рішення органу місцевого
самоврядування від 28 10.1964 р.

Поруч з їх
будинком за адресою АДРЕСА_2 розташований будинок, який належить на праві
власності відповідачці ОСОБА_4

У 2001 році її
зять відповідач ОСОБА_5 у її
дворі самочинно побудував гараж з прибудовою
другого поверху для проведення ремонту автомобілів інших осіб і без
відповідних дозвільних документів займається вказаним видом діяльності.

Крім того, гараж збудований s порушенням санітарних та будівельних норм, чим порушується
їх право власності. Вони неодноразово зверталися до санітарно-епідеміологічної
станції, інших органів з заявами про проведення розслідування законності
будівництва гаражу та зайняттям вказаною діяльністю відповідачем ОСОБА_5

За результатами
їх звернень фахівцями Харцизькоі міської СЕС, інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю управління містобудування й архітектури м.Харцизька, а також комісією
Харцизького міського управління ГУ МНС України в Донецькій області були
виявлені порушення з боку відповідачів, а саме:

- розриви між
гаражем і їх будинком не перевищують 2-х метрів, що є порушенням п.7,50 ДБН
України 360-92, відповідно до якого відстань від гаража, призначеного для
проведення робіт по обслуговуванню автомобілів до житлового будинку повинна
складати не менш 10-12 м.,

2

· у ОСОБА_5 відсутній
висновок санепідемслужби на одержання дозволу щодо робіт з ремонту автомобілів:

· визнано
будівництво гаражу та прибудови другого поверху самочинними.

У зв'язку з
вказаними порушеннями до відповідачів застосовано заходи адміністративного
впливу, надано строк для усунення виявлених недоліків. Однак до листопаду 2002
року вказані недоліки відповідачами усунуто не було і у зв'язку з цим до них
були застосовані штрафні санкції. Не зважаючи на вкачані заходи відповідачі не усунули
виявлених порушень до теперішнього часу.

Посилаючись на
вказане, позивачі вказували, що порушені їх права. Проводячи ремонтні роботи
автомобілів біля їх будинку, під їх вікнами й уздовж вулиці постійно збиралася
велика кількість машин. Протягом декількох років вихлопні гази від автомобілів
та відпрацьовані олії забруднювали повітря біля їх будинку, що негативно
позначиОСОБА_1, ОСОБА_2 на їх здоров'ї. Вказаними діями їм заподіяно моральну
шкоду.

З урахуванням
наведеного позивачі просили постановити рішення, яким зобов'язати відповідачів
знести гараж, перенести калитку, поставити паркан, стягнути з відповідачів
солідарно на їх користь моральну шкоду по 2500 грн. кожному, а також стягнути з
відповідачів судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

У січні 2007 року позивачі подали уточнену позовну заяву, де посилались на
ці ж обставини, вказуючи, що відповідачами порушено протипожежні норми, оскільки
відстань між житловими та допоміжними приміщеннями повинна бути не менш ніж 6
метрів, а відстань від гаража відповідачів до їх будинку становить всього 3 м.

Просили ухвалити
рішення, яким зобов'язати відповідачів знести гараж, перенести калитку,
відновити паркан на межі між їх будинками, стягнути моральну шкоду у тому ж
розмірі та судові витрат пов'язані із розглядом справи.

26.01.2007 р. ОСОБА_4 звернулась з
зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1, вказуючи, що нею була приватизована
земельна ділянка площею 0,0660 га, на якій розташований її житловий будинок за
адресою АДРЕСА_2.

Згідно плану, що
є невід'ємною частиною Державного акту на земельну ділянку, довжина її ділянки
по фасадній ліній становить 19,92 м., а з іншої сторони -12 м.

Фактично ж
довжина по фасадній лінії становить 16,20 м. а по задній лінії-11,60 м., про що
йдеться у технічній документації, зробленій у БТІ м. Харцизька.

З огляду на
викладене ОСОБА_4 вказувала
що частина приватизованої нею земельної ділянки, а саме 3,62 м. по вулиці та
0,40 м. із задньої сторони зайняли відповідачі і користуються вказаною частиною
її земельної ділянки. Вона просила винести рішення, яким зобов'язати
відповідачів усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою шляхом
відновлення твердих меж і перенесення межових знаків у бік земельної ділянки
відповідачів на 3,62 м. по червоній лінії та на 0,40 м. з тильної сторони.

Рішенням
Харцизького міського суду Донецької області від 26 червня 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист права
власності та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

У апеляційній
скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вказують, що вважають таке рішення необгрунтованим,
оскільки судом не було з'ясовано всіх обставин справи, судом порушено норми
матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи.

При цьому
апелянти посилались на ті ж обставини, що вказані у позовній заяві та в
уточненій позовній заяві.

3

Просили рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. У доповненнях до
апеляційної скарги апелянти вказували про порушення судом першої інстанції норм процесуального права і просили постанови
нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від інших
учасників судового розгляду апеляційних скарг та письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надійшло.

Апеляційний суд,
заслухавши доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи
й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з таких
підстав.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних

лише формальних міркувань.

Відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4, а будинок
АДРЕСА_1 по цій же вулиці належить ОСОБА_3 Позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не
надано суду доказів того, що їх право власності якимось чином порушують
відповідачі. Суд зазначив, що ОСОБА_4
та ОСОБА_5 не
чинять їм перешкод щодо користування, володіння та розпорядження своєю власністю. Крім того, суд вказував, що діюче
законодавство не передбачає покладення обов'язку встановлювати паркани
саме так, як того хочуть сусіди.

Відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову суд виходив з того, що позивачкою за цим позовом
ОСОБА_4 не
доведено те, що відповідачі змінили межу і займають частину її земельної
ділянки.

Розглядаючи
спір, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив
і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив
природу спірних правовідносин.

Судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи і сторонами не заперечується, що
рішенням Харцизького міського виконавчого комітету від 28 жовтня 1964 року
№7-110/а ОСОБА_3 було виділено під індивідуальне будівництво земельну ділянку
площею 500 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , де подружжям ОСОБА_1, ОСОБА_2 було
збудовано житловий будинок, в якому вони проживають з 1966 року і є
співвласниками вказаного будинку.

Поруч з їх
будинком за адресою АДРЕСА_2 розташований будинок, який належить на праві
власності ОСОБА_4 їй також
належить земельна ділянка площею 0,0606 га.
за вказаною адресою на підставі Державного акту на право приватної власності на
землю, який видано на підставі рішення виконкому Харцизької міської Ради
народних депутатів від 04.02.1498 р. №78. Вказана земельна ділянка передана для
будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку (а.с.98).

Згідно до плану
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 тут розташовані житловий будинок, літня
кухня, гараж та сарай.

Дійсно інспекцією державно? ~ архітектурно-будівельного контролю управління
містобудування та архітектури м.Харцизька встановлено факт самочинного
будівництва гаражу з надбудовою другого поверху за адресою АДРЕСА_2. У зв'язку
з цим відносно ОСОБА_4 складено
протокол про адміністративне правопорушення від 08.07.2002 p., винесено
постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу . Однак
факт самочинного

4

будівництва усунутий не був, що
вбачається з листа виконуючого обов'язки начальника управління містобудування
та архітектури м.Харцизька від 27 листопада 2002 року (а. с. 13).

Відповідно до
вимог, викладених у ч.7 ст.376 ЦПК України у разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести
відповідну перебудову.

Якщо проведення
такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає
знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Вказана правова
норма визначає правові наслідки самочинного будівництва, визнаного таким з
підстав здійснення будівництва з істотними порушеннями будівельних норм і
правил або істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам
або порушує права інших осіб. До такого забудовника можливе застосування двох
способів впливу.

По-перше, у випадку звернення до суду з позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого самоврядування суд може
прийняти рішення про здійснення відповідної перебудови самовільним
забудовником.

По-друге, коли
проведення перебудови є неможливим або коли особа, яка здійснила будівництво,
відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає
знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво.

Таким чином,
право вимоги щодо перебудови чи знесення самочинного будівництва належить не
фізичним особам, а відповідному органу державної влади або органу місцевого
самоврядування.

Крім того, суд
першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачами ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 не надано доказів про те, що самочинним будівництвом гаражу порушуються
їх права. Сам факт притягнення відповідачки ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності у зв'язку з
самочинним будівництвом не є доказом порушення їх прав.

Посилання
позивачів на те, що відповідач ОСОБА_5
використовує гараж для ремонту автомобілів інших осіб, тобто займається
підприємницькою діяльністю, не знайшов свого підтвердження при розгляді справи.

Вказані
обставини дійсно мали місце, але ще у 2001 році, коли фахівцями
санітарно-епідеміологічної станції м. Харцизька було встановлено, що в гаражі
домобудівні АДРЕСА_2 ведуться роботи з ремонту автомобілів, документів на
проведення вказаних робіт немає, про що було складено акт санітарного
обстеження від 24.09.2001 p.,
а також протокол про застосування адміністративно-запобіжних заходів за
порушення санітарного законодавства від 25.09.2001 р. У резолютивній
частині протоколу було зазначено про зупинення проведення робіт з ремонту
автомобілів до отримання відповідних документів

Постановою від
02.10.2001 р. накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51
грн. на ОСОБА_5, який допустив вказані порушення

Разом з тим, у
вказаних документах не йдеться про порушення прав позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Дійсно комісією
Харцизького міського управління МНС України в Донецькій області проведено
пожежно-технічне обстеження житлових споруд за адресою АДРЕСА_2 та виявлено
порушення будівельних   та протипожежних

5

норм стосовно розташування гаражу
та винесено припис про необхідність перенесення гаражу на
відстань 10 м. від будинку позивачів.

Однак вказана
вимога стосується гаражу, призначеного для проведення робіт з ремонту та
обслуговування автомобілів.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідач ОСОБА_5
після накладання на нього адміністративного стягнення та заборони
проведення вказаних робіт з 2001 року припинив діяльність, пов'язану з ремонтом
та обслуговуванням автомобілів.

Оскільки
позивачами не надано доказів на спростування цих обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про
недоведеність позовних вимог.

Що стосується
вимог в частині перенесення калитки та покладення обов'язку на відповідачів
зведення паркану у місці, вказаному позивачами, суд правильно виходив з того,
що вказані вимоги не ґрунтуються на законі.

Інші доводи апеляційної скарги стосовно порушень судом першої інстанції
норм процесуального законодавства не мають правового значення для вирішення
спору і не спростовують висновків суду.

Розглядаючи
зустрічний позов ОСОБА_4,
суд також дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог, а
саме того, що відповідачі за цим позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 змінили межу та
займають частину її земельної ділянки і обґрунтовано відмовив у задоволенні
цього позову.

Рішення суду першої інстанції в цій
частині не оскаржене.

З урахуванням
наведеного апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які призвели чи
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись
ст.ст.303-305, пі. ч.1 ст. 307,308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3,  ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Харцизького міського суду Донецької області від 26 червня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом двох місяців £ моменту набрання нею чинності
безпосередньо до суду касаційної інстанції.