РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого -
судді                       Притуленко О.В.,

судців:                                     Моісеєнко
Т.І., Соболюка М.М.,

при секретарі                          Брежнєвій O.K.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2., представника
відповідача Зубчик О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1до приватного підприємства „Восток" про стягнення
рентної плати та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ПП „Восток" на рішення
Ленінського районного суду АР Крим від 07 червня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2007
року ОСОБА_2., на підставі доручення ОСОБА_1., звернувся в суд із зазначеним
позовом до ПП „Восток", мотивуючи тим, 06.03.2006 року між відповідачем та
ОСОБА_3., спадкоємцем якої є ОСОБА_1., був укладений договір оренди земельної
частки (паю). Відповідно до умов зазначеного договору відповідач мав сплачувати
орендну плату у розмірі 1% вартості земельної ділянки, що складає 732 грн.,
однак, умови договору не виконував, вказану суму за оренду паю у 2004, 2005,
2006 р. не сплачував, у зв'язку з чим за ним утворився борг у розмірі 2196
грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Крім того,
посилаючись на те, що неправомірними діями ПП „Восток" позивачці також спричинена моральна
шкода, на підставі ст. 1167 ЦК
України просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1. компенсацію у
розмірі 2000 грн.

У квітні 2007
року представник позивача збільшив обсяг позовних вимог, та посилаючись на те,
що ОСОБА_1. є спадкоємцем права ОСОБА_3. на 2 земельні частки землі, яка
перебувала у колективній власності КСП „Україна", що належало останній на
підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай); а також на те, що
відповідач не сплачував орендну плату за вказані земельні частки (паї) протягом
2003-2006 років, просив стягнути з відповідача на користь позивачки рентну
плату у розмірі 4655,70 грн.

Рішенням
Ленінського районного суду АР Крим від 07 червня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволений частково. Суд стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1. рентну
плату за 2005 рік  згідно умов
договору від 06.03.2002 року в сумі 1464 грн.00 коп.

В апеляційній
скарзі ПП „Восток",
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Апелянт вважає,
що визначаючи суму, яка підлягає стягненню в якості орендної плати за 2005 рік,
суд правильно виходив із розміру орендної плати, встановленої договором - 732
грн., але необгрунтовано стягнув її в подвійному розмірі.

Справа №
22-ц-1355- ф/2007

-2-

Дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Під час розгляду
справи в апеляційному порядку апеляційній суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_1. орендної плати, суд першої інстанції виходив із того, що розмір
орендної плати, встановлений договором від 06 березня 2002 року, складає 732
грн. Відповідач неповно виконав умови договору, не сплатив орендну плату за
2005 рік, тому суд визначив суму, яка підлягає стягненню у розмірі 1464 грн.

Колегія судців
погоджується з висновком суду про те, що на користь позивача належить стягнути
орендну плату за 2005 рік, оскільки відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.2
ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Як випливає з п.3 договору оренди земельної частки (паю) від 06.03.2002
року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3., спадкоємцем якої є
позивачка, сторонами при укладенні зазначеного договору був встановлений розмір
сплати за оренду земельної ділянки - 732 грн. за рік.

Безспірно
встановлено, що відповідач не сплатив за цим договором орендну плату за 2005
рік ані ОСОБА_3., ані її спадкоємцю - ОСОБА_1.

За таких
обставин стягнення з відповідача орендної плати за 2005 рік на користь
позивачки є обґрунтованим.

Проте, з висновком
суду стосовно суми, яка підлягає стягненню, колегія суддів погодитися не може,
оскільки, як випливає з п. 1 зазначеного договору предметом оренди була
земельна частка (пай) розміром 4,9 умовних кадастрових га.

Право ОСОБА_3.
на вказану земельну частку підтверджувалось сертифікатом серії НОМЕР_1,
виданим 16.12.1996 року.

Незважаючи на
те, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом
ОСОБА_3., померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_1. отримала право на земельні
частки (пай), що належали спадкодавцю на підставі сертифікатів на право на
земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 16.12.1996 року, та серіїНОМЕР_2, виданого
16.12.1996 року, ані позивачем, ані представником позивача суду не було надано
доказів того, що відповідач разом з земельною часткою (паєм) розміром 4,9
умовних кадастрових га отримав в оренду також земельну частку (пай), належну
ОСОБА_3. й за іншим земельним сертифікатом.

За таких
обставин суд першої інстанції не мав достатньо підстав для стягнення орендної
плати за 2005 рік у розмірі більш ніж 732 грн.

Невідповідність
висновків суду обставинам справи відповідно до п.4 ст.309 ІДПК України є
підставою для зміни рішення в цій частині.

Доводи
апеляційної скарги щодо необхідності відрахувати з суми, яка підлягає
стягненню, податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що
вказаний податок був сплачений відповідачем у встановленому законом порядку.

-3-

Доводи апелянта щодо порушень при оформленні договору (розбіжності у
написанні по батькові ОСОБА_3.) також не можна визнати підставою для скасування
рішення, оскільки відповідач не заперечує того факту,
що саме з ОСОБА_3. був укладений наданий суду договір і саме за цим договором ПП „Восток" користувалося
земельною часткою (паєм) вказаної особи.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316 Цивільного процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства „Восток" задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від 07 червня
2007 року в частині стягнення з приватного підприємства „Восток" на
користь ОСОБА_1орендної платі за 2005 рік змінити, зменшивши розмір орендної плати, яка
підлягає стягненню, до 732 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути оскаржено до суду
касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання законної сили.