Справа №2-1288/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2007 року                                              Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя

у складі:
головуючого судді                           Трофимової
Д.А.,

при
секретарі                                  Золотухіній
І.В.,

розглянув у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до військової
частини А-1978 про стягнення грошової компенсації замість продовольчого
забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2007 року позивачі
звернулися до суду з вищевказаним позовом до військової частини А-1978, в якому
зазначили, що старший лейтенант ОСОБА_1., майор ОСОБА_2., майор ОСОБА_3, капітан ОСОБА_4 проходять військову службу
у військовій частині А-1978. Підполковник ОСОБА_5., підполковник ОСОБА_6
проходили військову службу на кафедрі військової підготовки Запорізького
Національного Технічного Університету, що знаходиться на продовольчому
забезпеченні військової частини А-1978. Обидва були звільнені у запас за станом
здоров'я: ОСОБА_5. - 31.08.2006р.
за наказом № 84; ОСОБА_6 - 25.08.2005р. за
наказом № 107. За
період з 11.03.2000р. і по день звільнення зі служби вони не отримували
належний їм продовольчий пайок, чи грошову компенсацію замість нього.

Вважаючи, що
порушено їх законне гарантоване державою право як громадян на отримання
продовольчого забезпечення за рахунок держави, позивачі просили стягнути з
військової частини А-1978 на їх користь заборгованість за невидане продовольче
забезпечення разом з коефіцієнтом інфляції на користь: ОСОБА_1. - 8567 грн. 33 коп.; ОСОБА_2 - 16433 грн. 91 коп.; ОСОБА_3. - 16433 грн. 91 коп.; ОСОБА_4. - 16433 грн. 91 коп.; ОСОБА_5 - 15386 грн. 61 коп.; ОСОБА_6. - 12220 грн. 45 коп.; а ОСОБА_2., крім того,
просив стягнути сплачено ним держмито у сумі 8 грн. 50
коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у
розмірі 30 грн.

У судове
засідання позивачі не з'явилися; про день, час і місце розгляду справи
повідомлялися у встановленому законом порядку. Тому суд вважає можливим
розглянути справу без участі позивачів.

Представник позивачів
за довіреністю - ОСОБА_7.
в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі на підставі
викладених у позові обставин та просив їх задовольнити.

Представник відповідача за
довіреністю - Лазуткін
О.В. позов повністю не визнає, пояснив що дія частини 2 статті 9 Закону України
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» в частині отримання за
рахунок держави продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовця грошової
компенсації замість них, була призупинена Законом України № 1459-Ш/1459-14
від 17.02.00р. «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів». Стаття 16 Закону України
«Про Збройні Сили України» від 06.12.91р. із змінами від 05.10.00р. № 2019-Ш гарантує
отримання військовослужбовців за рахунок держави продовольчого та інших видів
забезпечення у розмірах,  які
визначаються Кабінетом

Міністрів України, який постановою від 29.03.02р. № 426 затвердив норми
харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань.
Загальновійськова норма №
1, в примітках до якої ніде не вказано, що військовослужбовці офіцерського
складу, прапорщики, військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського
складу, які проходять військову службу за контрактом забезпечуються цією нормою
за рахунок держави, а тим більше грошовою компенсацією замість неї. До того ж
військова частина А-1978
з 2000 року не
отримувала від головного розпорядника, Міністерства оборони України, коштів на
виплату даної компенсації.

Суд, вислухавши
пояснення представників позивачів і відповідача, перевіривши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 16 Закону України
«Про Збройні Сили України» від 6
грудня 1991 року N 1934-ХІІ в
редакції Закону N 2019-Ш
від 05.10.2000р., військовослужбовцям гарантується одержання за рахунок держави
житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі
санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються
Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності,
стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Залежно від
характеру і умов службової діяльності військовослужбовцям Збройних Сил України
можуть встановлюватися затверджені Кабінетом Міністрів України надбавки до
видів забезпечення, передбачених цією статтею.

Більш того,
ст.ст. 18, 19 Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, військовослужбовці
перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених
Конституцією України. Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей
соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до
них нормативно-правових актів.

Відповідно до
вимог ст. 2 Закону
України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не
вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах,
визначених законодавством України. Частина 2 статті 9
цього Закону визначила, що військовослужбовці одержують за рахунок держави
грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Дію даної норми Закону
призупинено в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за
їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна на
підставі Законів N 1459-ПІ
від 17.02.2000р., N 1577-ПІ
від 23.03.2000р.

Згідно ст. 17 Конституції
України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають
на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також
членів їхніх сімей. Гарантії військовослужбовців визначені Законом України «Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який передбачає
таке гідне забезпечення професійної діяльності військовослужбовців, щоб останні
змогли надійно захистити суверенітет і територіальну цілісність України,
забезпечити її економічну й інформаційну безпеку.

Пунктом 3 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002
року, справа N
1-15/2002, N 5-рп/2002 визначено, що багато таких "пільг",
встановлених законодавством України для вищевказаних категорій громадян, які
знаходяться на службі в державі, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами
забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного
функціонування  відповідних органів.

Згідно ст. 22 Конституції
України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Призупинення дії
ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у
частині отримання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їхнім
бажанням грошової компенсації замість них суперечить не тільки   ст.   22,
але   і   ст.   48
Конституції
України,   що   гарантує,
у   тому   числі,
і

2

військовослужбовцям право на достатній життєвий рівень
для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Крім того, у п. 6 вищевказаного
Рішення Конституційного Суду України підкреслено, що оскільки для значної
кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які
передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування,
необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня
(стаття 48 Конституції
України, який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України, то звуження змісту та обсягу цього
права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за
статтею 22 Конституції
України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення
відповідно до пункту 31 частини
першої статті 85 та
пункту 19 статті 92 Конституції
України надзвичайного стану (стаття 64
Конституції України).

Відповідно до
роз'яснень п. 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996
року № 9 «Про
застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді
конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх
необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення
мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не
суперечить їй.

З огляду на дані
обставини справи, а також те, що Закон України № 1459-Ш від 17.02.2000
року, прийнятий після введення Конституції України, суперечить їй, суд
безпосередньо застосовує Конституцію України.

Судом достовірно
встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 проходить військову службу у
військовій частині А-1978. В період з 21.06.2003р. по 31.12.2006р. не одержував
належний йому пайок, або грошову компенсацію замість нього в сумі 8013 грн. 18 коп., а разом з
коефіцієнтом інфляції, визначеним у Постанові Кабінету Міністрів України від
14.09.04р. № 1202, у
розмірі 8567 грн. 33 коп.

Майор ОСОБА_2, проходить
військову службу у військовій частині А-1978. В період з 11.03.2000р. по
31.12.2006р. не одержував належний йому пайок, або грошову компенсацію замість
нього в сумі 15498 грн. 50 коп., а разом з
коефіцієнтом інфляції, визначеним у Постанові Кабінету Міністрів України від
14.09.04р. № 1202, у
розмірі 16433 грн. 91 коп.

Майор ОСОБА_3
проходить військову службу у військовій частині А-1978. В період з 11.03.2000р.
по 31.12.2006р. не одержував належний йому пайок, або грошову компенсацію
замість нього в сумі 15498
грн. 50 коп., а
разом з коефіцієнтом інфляції, визначеним у Постанові Кабінету Міністрів
України від 14.09.04р. №
1202 у розмірі 16433 грн. 91 коп.

Капітан ОСОБА_4
проходить військову службу у військовій частині А-1978. В період з 11.03.2000р.
по 31.12.2006р. не одержував належний йому пайок, або грошову компенсацію
замість нього в сумі 15498
грн. 50 коп., а
разом з коефіцієнтом інфляції, визначеним у Постанові Кабінету Міністрів
України від 14.09.04р. №
1202 у розмірі 16433 грн. 91 коп.

Підполковник
ОСОБА_5 проходив військову службу на кафедрі військової підготовки Запорізького
Національного Технічного Університету, що знаходиться на продовольчому
забезпеченні військової частини А-1978; 31.08.2006р. за наказом № 84 був звільнений у
запас за станом здоров'я. В період з 11.03.2000р. по 31.08.2006р. не одержував
належний йому пайок, або грошову компенсацію замість нього в сумі 14513 грн. 27 коп., а разом з
коефіцієнтом інфляції, визначеним у Постанові Кабінету Міністрів України від
14.09.04р. № 1202 у
розмірі 15386 грн. 61 коп.

Підполковник
ОСОБА_6, проходив
військову службу на кафедрі військової підготовки Запорізького Національного
Технічного Університету, що знаходиться на продовольчому забезпеченні
військової частини А-1978; 25.08.2005р. за наказом № 107 був звільнений у
запас за станом здоров'я. В період з 11.03.2000р. по 25.08.2005р. не одержував
належний йому пайок, або грошову компенсацію замість нього в сумі 11541 грн.

З

56
коп., а разом з коефіцієнтом інфляції, визначеним у Постанові Кабінету
Міністрів України від 14.09.04р. №
1202 у розмірі 12220 грн. 45 коп.

Дані обставини
повністю підтверджуються довідками -
розрахунками (а.с. 12,
17, 24, 29, 35,40), витягами з наказів та дослідженими в судовому засіданні
доказами.

Оцінивши докази
в їхній сукупності та приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 8, 17, 22, 48 Конституції
України, ст.ст. 2, 9 Закону
України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей», ст. 16 Закону
України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 18, 19 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, суд
вважає доводи позивачів в частині стягнення з військової частини А-1978 грошової
компенсації за невидане продовольче забезпечення обґрунтованими, оскільки
відповідач порушив законні права та інтереси позивачів, передбачені
вищезазначеними нормативними актами.

Таким чином, з
відповідача на користь позивачів слід стягнути грошову компенсацію у сумі 85476 грн. 12 коп., в т.ч. на користь:
ОСОБА_1. - 8567 грн. 33 коп.; ОСОБА_2 - 16433 грн. 91 коп.; ОСОБА_3. - 16433 грн. 91 коп.; ОСОБА_4. - 16433 грн. 91 коп.; ОСОБА_5 - 15386 грн. 61 коп.; ОСОБА_6. - 12220 грн. 45 коп.

В зв'язку з тим,
що стягнута на користь позивачів компенсація входить в склад грошового
забезпечення військовослужбовців, а позивачі відповідно до п. 1 ст. 4 Декрета КМУ «Про
державне мито» були звільнені при подачі позову від сплати державного мита, суд
вважає, що з відповідача треба стягнути держмито у доход держави у розмірі 854 грн. 76 коп., але за
мінусом сплаченого частково позивачем ОСОБА_2 держмита у сумі 8 грн. 50 коп., тобто 846 грн. 26 коп. (854 грн. 76 коп. - 8 грн. 50 коп.).

На користь
ОСОБА_2 слід також стягнути з відповідача сплачено їм держмито у сумі 8 грн. 50 коп. і судові
витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., а разом з
невиплаченою грошовою компенсацією у сумі 16433
грн. 91 коп. з
відповідача на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 16472 грн. 41 коп.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 10,
11, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 8,
17, 22, 48 Конституції України, ст.ст. 2, 9 Закону України
«Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.
16 Закону України
«Про Збройні Сили України», ст.ст. 18,
19 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути з військової
частини А-1978 (р/р 081,
КЕКВ 1112, МФО
813015, ,
ГУДКУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя) суму грошової компенсації
замість невиданого продовольчого забезпечення на користь: ОСОБА_1 у розмірі - 8567 (вісім тисяч
п'ятсот шістдесят сім) грн. 33
коп.; ОСОБА_2 у розмірі 16472
(шістнадцять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 41 коп.; ОСОБА_3 у
розмірі 16433 (шістнадцять
тисяч чотириста тридцять три) грн. 91
коп.; ОСОБА_4 у розмірі 16433
(шістнадцять тисяч чотириста тридцять три) грн. 91 коп.; ОСОБА_5 у
розмірі 15386 (п'ятнадцять
тисяч триста вісімдесят шість) грн. 61
коп; ОСОБА_6 у розмірі 12220 (дванадцять
тисяч двісті двадцять) грн. 45
коп.

Стягнути з
військової частини А-1978 державне мито в доход держави у розмірі 846 грн. 26 коп.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через районний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя