Справа № 22ц-1421 /2007                                            Головуючий
у першій інстанції -
УХВАЛА

іменем
України

7 листопада 2007 року                                                                                  місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області у складі:

головуючого
судді - Литвиненко І.В. суддів - Лазоренка М. І., Редьки А.Г. при секретарі -
Рябчук С. В. за участі - ОСОБА_1
, ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
представника Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського
управління юстиції ОСОБА_1  на ухвалу Деснянського районного суду м.  Чернігова від 20 липня 2007 року у справі за
скаргою ОСОБА_2 на дії держвиконавців Деснянського відділу Державної виконавчої
служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , -

встановив:

В    апеляційній    скарзі
представник    Деснянського    відділу ДВС Чернігівського    міського
управління   юстиції       просить    скасувати
ухвалу Деснянського   районного
суду м.  Чернігова.

Ухвалою
Деснянського районного суду від 20 липня 2007 р. скаргу ОСОБА_2  задоволено частково. Визнано неправомірними
дії державного виконавця Деснянського відділу ДВС Чернігівського міського
управління юстиції Василенко О.В., зобов'язано відновити виконавче провадження
№ 1167/21 та виконати рішення Деснянського районного суду м.  Чернігова від 29.06.2006 р. (справа №
2-2141/2006) про зобов'язання ОСОБА_3 вибачитися перед ОСОБА_2  за поширення недостовірної інформації, у
порядку передбаченому Законом України „Про виконавче провадження".

Визнано
неправомірними дії державного виконавця Деснянського відділу ДВС Чернігівського
міського управління юстиції ОСОБА_4 та зобов'язано виконати рішення
Деснянського районного суду м.  Чернігова
від 29.06.2006 р. (справа № 2-2141/2006) про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2  200 грн. у відшкодування
завданої моральної шкоди, у порядку передбаченому Законом України „Про
виконавче провадження".

У задоволенні
решти вимог відмовлено.

Апелянт мотивує
свої вимоги тим, що ухвала є безпідставною, оскільки державні виконавці діяли
відповідно до Закону України „Про виконавче провадження". Боржнику     та
стягувану     неодноразово     направлялись

розпорядження
з'явитись до ДВС в Деснянському районі і вибачитись боржнику перед
стягувачем.  Дані розпорядження не були
виконані боржником, про що були складені акти та винесені постанови про
накладення штрафів в розмірі 85 грн. та 170 грн.. В зв'язку з тим, що рішення
суду без участі боржника виконати неможливо, на підставі п.11  ст.  37
та ч.3  ст.  76 ЗУ
„Про виконавче провадження" було винесено постанову про повернення
виконавчого документу до суду. Щодо виконання рішення про стягнення з боржника
200 грн. то після перевірки утримання в УПФУ у Деснянському районі було
встановлено, що борг утримано в сумі 153 грн. 13 коп., а також, що стягувач
відмовляється отримувати кошти, чим перешкоджає виконанню рішення суду.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без
змін з наступних підстав.

Судом першої
інстанції встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м.  Чернігова від 29.06.2006 р. (справа №
2-2141/2006), яке набрало законної сили 09.10.2006 p.,
зобов'язано ОСОБА_3 вибачитись перед заявником за поширення недостовірної
інформації та стягнуто 200 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. На
підставі зазначено рішення судом видані виконавчі листи, які пред'явлені до
примусового виконання.

11.11.2006 р.
держаний виконавець ОСОБА_4 відкрив виконавче провадження по виконанню рішення
суду щодо стягнення з боржника 200 грн., а виконавчий лист передав управлінню
Пенсійного фонду України у Деснянському районі м.  Чернігова для звернення стягнення. На момент
розгляду справи рішення суду не було виконано.

11.11.2006 р.
державний виконавець ОСОБА_4 також відкрив провадження по виконанню рішення
суду щодо зобов'язання вибачитись перед заявником за поширення недостовірної
інформації. 10.11.2006 р. виконавець надіслав боржнику розпорядження з'явитись
14.11.2006 р. до виконавчої служби і вибачитись перед заявником.  Таке розпорядження виконано не було.
20.11.2006 р. повторно було направлено розпорядження з'явитись 27.11.2006 р. до
ДВС і вибачитись перед заявником.  Через
невиконання даного розпорядження 29.11.2006 р. державний виконавець ОСОБА_1  виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, а
виконавчий лист повернув до суду.

Відповідно
до  ст.
5 Закону України „Про виконавче провадження" держаний виконавець
зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, неупереджено,
своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно
до  ст.
25 цього Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії
протягом 6 місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження,
а по виконанню рішень немайнового характеру-у двомісячний строк.

Проте державні
виконавці наведені   вимоги Закону не
виконали .

Так, відповідно
до оглянутого апеляційним
судом виконавчого
провадження про виконання
рішення суду про зобов'язання ОСОБА_3 вибачитись перед ОСОБА_2 , боржниця не
отримала розпорядження державного виконавця про необхідність з'явитись до
державної виконавчої служби на 27.11.2006 року, а направлене розпорядження від
20.11.2006 року поштовим відділенням повернуто до ДВС, однак 27.11 2006 року
державний виконавець ОСОБА_1  склала акт про неявку ОСОБА_3 до ДВС та невиконання нею
зобов'язання і в порушення вимог
ст.  76 Закону „Про виконавче
провадження" не призначила новий строк виконання рішення суду та
29.12.2006 року винесла постанову про закінчення виконавчого провадження й
повернула виконавчий лист до суду.

Також,             державним    виконавцем    ОСОБА_4 не    з"ясував причини

неутримання
протягом тривалого часу з пенсії боржника стягнутих судом 200 грн. з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2  та не вирішив питання
щодо їх стягнення за рахунок іншого майна.

Зважаючи на
викладені обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що державні виконавці наведені вище вимоги Закону не
виконали, а вжиті ними заходи виявились неефективними і недостатніми, оскільки
не дозволили реально виконати рішення суду у встановлені Законом строки.

З наведених вище
підстав апеляційний суд також погоджується з висновком суду 1 інстанції про
неправомірність дій суб'єктів оскарження та їх зобов'язання виконати рішення
суду у порядку передбаченому Законом.

Доводи
апеляційної скарги про те, боржник не отримав кошти в сумі 153 грн. 13 коп.1
цим перешкоджає виконанню рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 суми моральної
шкоди в розмірі 200 грн. не заслуговують на увагу.

Інші доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло
призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 312, 313-315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу представника Деснянського відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_1  -
відхилити.

Ухвалу
Десянського районного суду м.  Чернігова
від 20 липня 2007 року-залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.