УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

15
жовтня 2007 року                                                                                          м.  Донецьк

Колегія суддів Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової
Н.С. ,  Шевченко В.Ю.,  Осипчук О.В.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  що діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6,  треті особи:
ОСОБА_7,  Деснянська районна у м.  Києві державна адміністрація про визнання
такими,  що втратили право користування
жилим приміщенням,  за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_8,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням,  за касаційною скаргою
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 на рішення   Апеляційного суду м.  Києва від 8 листопада 2005р.,

встановила:

У жовтні
2004р. позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
що діє також в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 про визнання їх
такими,  що втратили право користування
жилим приміщенням в АДРЕСА_1.

Зазначали,  що спірна квартира були отримана у 1988р. на
склад сім'ї з 6 осіб,  у тому числі на
відповідачів. У 1992р. шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 був розірваний. Приблизно у
1997р. ОСОБА_4 забрав свої речі та покинув квартиру. Відповідачка ОСОБА_5
приблизно у 1993р. уклала шлюб   і тоді ж

Справа №33-ц-2212 кс/2007р.                                                           Категорія
ЦП 13

Головуючий у
першій інстанції: Смирнова
Є.П. Доповідач
Краснощокова Н.С.

залишила квартиру. У 1993р. у відповідачки ОСОБА_5
народився син ОСОБА_6,  якого вона
15.08.1993р. зареєструвала у спірній квартирі,
хоч він жодного дня не проживав за місцем реєстрації. З підстав,  передбачених
ст.  ст.  71,  72
ЖК України позивачі просили визнати відповідачів такими,  що втратили право користування спірним
житлом.

ОСОБА_4
звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_8,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим
приміщенням.  Зазначав,  що він перебував у шлюбі з ОСОБА_8 з 1984р.
по 1992р.,  у 1988р. він отримав спірну
квартиру від підприємства,  на якому
пропрацював все життя. Незважаючи на розірвання шлюбу у 1992р. вони
продовжували проживати в одній квартирі,
однак,  в наступному стосунки між
ним та ОСОБА_8 погіршились. На його пропозиЦІЇ розміняти квартиру чи продати її
після приватизаЦІЇ ОСОБА_8 не погоджувалась. В наступному ОСОБА_8 замінила
замки на вхідних дверях квартири,  він
вимушений наймати житло.

Рішенням
Деснянського районного суду м.  Києва від
18 квітня 2005р. позов ОСОБА_8,  ОСОБА_2
та ОСОБА_3 задоволено,  визнано ОСОБА_4,
ОСОБА_5 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6 такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням у спірній квартирі. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.  Києва
від 8 листопада 2005р. апеляційну

скаргу   ОСОБА_4,    ОСОБА_5,
яка   діяла   також                                     в   інтересах

неповнолітнього
ОСОБА_6 задоволено,  рішення Деснянського
районного суду м.  Києва від 18 квітня
2005р. скасовано,  ухвалено нове,  яким у задоволенні позову ОСОБА_8,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний
позов задоволено,  зобов'язано
ОСОБА_8,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_4 перешкоди у користуванні спірно квартирою шляхом надання можливості
фактичного проживання за вказаною адресою.

У
касаційній скарзі ОСОБА_8,  ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення
суду першої інстанції,  посилаючись на
неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і процесуального
права.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а доводи скарги
його висновків не спростовують.

Відсутні й
передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене,
колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної
скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Апеляційного суду м.  Києва від 8
листопада 2005р. залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.