Справа №22-5626-2007
Головуюча у 1 інстанції Корнєєва І.В.
42                                                                                    Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

3 вересня 2007
року  Апеляційний суд Донецької області у
складі:

Головуючого судді   Бугрим Л.М.

Суддів Молчанова СІ.

Звягінцевої О.М.

При секретарі Андрусь B.C.

розглянув
у відкритому судовому засіданні місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 24.05.2007
року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м.  Красноармійську Донецької області про
перерахунок розміру стягнення сум страхових виплат,  компенсації за несвоєчасну виплату страхових
сум, та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивача ОСОБА_1,  прокурора Реган М. А.,
які ставили питання про скасування рішення суду,  яке ухвалено з порушенням вимог матеріального
і процесуального права,  пояснення
представника Фонду Іванова І.Ю.,  який
просив скаргу відхилити,  перевіривши
доводи скарги за матеріалами справи

ВСТАНОВИВ

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
скаржує рішення Красноармійського міськрайонного суду від 24.05.2007
року,  яким відмовлено у задоволені
позову,  просить рішення суду скасувати
постановити нове рішення,  яким
задовольнити його вимоги,  посилаючись на
те,  що відповідачем при перерахунку
страхових виплат кожного року на підставі
ст. 29 Закона України
„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійного захворювання ,  які спричинили втрату працездатності"
застосовані коефіцієнти росту реальної заробітної плати, а не середньої
заробітної плати в галузях національної економіки, які складають з березня 2002
року-1, 352, с березня 2003 року-1, 21, з березня 2004 року-1.228 .

Позивач
не згоден з трактуванням  ст. 29 ЗУ „Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання ,  які
спричинили втрату працездатності ",
бо середня заробітна плата не є реальною заробітною платою,  судом не враховані докази надані суду,  рішення та постанови Київського апеляційного
та Верховного господарчого суду.

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.05.2007 року в
задоволенні вимог позивачу про перерахунок розміру стягнення сум страхових
виплат ,  компенсації за несвоєчасну
виплату страхових сум, та стягнення моральної шкоди -    відмовлено в повному обсязі.

Апеляційний
суд вважає,  що рішення суду є законним,  обгрунтованим,  немає підстав для задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав:

Постановляючи
рішення суд першої інстанції виходив з того, що на підставі статті 29 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійного захворювання ,  які спричинили втрату працездатності" -
перерахунок сум щомісячних страхових виплат провадиться у випадку підвищення в
попередньому календарному році середньої заробітної плати в галузях національної
економіки за даними центрального органа виконавчої влади з питань статистики.

Для
виконання  ст. .29 вищезгаданого Закону
правлінням Фонду соціального страхування України були прийняті відповідні
Постанови №15 від 14 березня 2002 року, №3 від 4 березня 2003 року, №5 від 24
лютого 2004 року і № 3 від 28.02, 2005 року про застосування коефіцієнтів з
01.03.200.2 року -1, 193,  з. 01.03.2003 року -1,
182,  г 01.03.2004 року-1, 152,
з 01.03.2005 року -1, 238.

Рішення
правління Фонду України, прийняте в рамках його компетенції, являються
обов"язковими для виконання всіма страхувальниками й застрахованими
особами /  ст. . 17 Закону „Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійного захворювання ,
які спричинили втрату працездатності",  тому для проведення перерахунку сум
щомісячних страхових виплат підстав
немає.

Відмовляючи
позивач)' в вимогах про стягнення компенсації, суд виходив з того, що на
підставі п.2 постанови КМУ від 2 лютого 2001 року №159 „Про затвердження
порядку проведення грошової компенсації громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати ",  що грошова компенсація провадиться у випадку
затримки виплат грошових доходів,  чого
не було допущено з боку відповідача.

Суд
також відмовив позивачеві в стягненні моральної шкоди, посилаючись на
відсутність зі сторони Фонду факту противоправного
діяння та причинного зв"язку між нанесеною шкодою і протиправними
діяннями на підставі  ст. . 1167 ЦК України.

У
судовому засіданні позивач та у його інтересах прокурор апеляційну скаргу
підтримали,  просили скаргу
задовольнити,  скасувати рішення суду та
постановити нове рішення про задоволення його вимог.

Представник
відповідача ФСС проти доводів апеляційної скарги заперечував,  просив її відхилити,  а рішення суду залишити без змін.

Відповідно
до     Конституції України та Основ
законодавства України про

загальнообов'язкове        державне      соціальне      страхування      /16/9-ВР/      правову

основу,
економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового
державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які привели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на
виробництві визначає Закон України від 23 вересня 1999 року №1105-XIУ „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно з
указаним Законом страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України - некомерцїйна самоврядна органїзацїя, що діє на підставі Статуту, який
затверджується її правлінням.

Усі види
страхових виплат і соціальних послуг застрахованим   провадяться Фондом соціального страхування
від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду.

Управління
Фондом здійснюється на паритетній основі державою,  представниками застрахованих осіб і
роботодавців.

Безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча

дирекція.

Правління,  зокрема,
затверджує річні бюджети Фонду та звіти про їх виконання,  порядок використання коштів бюджету та коштів
резерву Фонду.

Виконавча
дирекція,  як постійно діючий виконавчий
орган,  організовує та забезпечує
виконання рішень правління Фонду.

Робочими
органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономної Республіці
Крим, областях, містах Києва та Севастополі, відділення в районах та містах
обласного значення,  які є юридичними
особами і мають самостійні кошториси.

Як,    виконача
дирекція,    так   і
робочі   органи   виконавчої
дирекції   Фонду здійснюють
виплати,  які передбачені бюджетом.

Судом
установлено,  й це не оспорюється
сторонами,  що позивач втратив
здоров"я на виробництві та отримує страхові виплати у віділенні виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві.

Згідно
із частиною 2 статті 29 Закону України „ Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювань" перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться
також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної
плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої
влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня
наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати
зменшенню не підлягає.

З 1
березня 2002 року, з 1 березня 2003 року, з 1 березня 2004 року і 1 березня
2005 року відповідачем проводилось перерахування страхових виплат відповідно на
коефіцієнти 1, 193.1, 182.1, 152.1, 238.

Вказані
коефіцієнти були застосовані на підставі Постанов правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України №15 від 14 березня 2002 року, №15 від 4 березня 2003 року, 3№ від 24
лютого 2004 року, №3 від 28 лютого 2005 року.

При
прийнятті рішень про підвищення страхових виплат правління Фонду виходило з того,  що підвищення страхових виплат повинно
забезпечувати відповідне зростання купівельної спроможності доходів потерпших
та членів їх семей.

Враховуючи,  що страхові виплати потерпілим та членам їх
сімей не враховуються в сукупному оподаткованому доході при оподаткуванні
доходів громадян,  для забезпечення
зростання реальних доходів осіб,  які
отримують матеріальне забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
правлінням Фонду прийняті вищевказані Постанови про підвищення раніше
призначених страхових виплат на коефіцієнт 1.193 з березня 2002 року,  1.182 з березня 2003 року,  1.152 з березня 2004 року,  1.238 з березня 2005 року.

З
урахуванням викладеного, підстав для для задоволення вимог позивача в цій
частині немає.

У
зв"язку з тим, що сум недоплат по щомісячним виплатам не встановлено ,
судом першої інстанції правильно відмовлено позивачу в стягненні компенсації за
несвоєчасну їх виплату, бо згідно Закону України „Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати"від
19 жовтня 2000 року , який набрав чинності з 1 січня 2001 року та Постанови
Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 „Про затвердження
Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у
зв"язку з порушенням термінів їх виплати" компенсації підлягають
грошові доходи у зв"язку з порушенням термінів їх виплати на один і більше
календарних місяців.

Апеляційний
суд також вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено про відмову
позивачу в задоволенні моральної шкоди, бо моральна шкода з боку Фонду позивачу
не причинена.

Інші
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Таким чином,  суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно
до ч.1 п. 1  ст. 307 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу якщо встановлює, що суд першої
інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального
права.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1п.1,  313 ,
314,  315 ЦПК України

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.05.2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.