Справа № 22 ц/2283
Головуючий у суді 1-ї інст. Грибан І.О.
Доповідач суддя Малахова Н.М.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Малахової Н.М.

суддів: Жизневської А.В.

Матюшенка І.В. при секретарі

судового засідання Лаговській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми,

встановила:

У травні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей: дочки ОСОБА_3, 1997 року народження та дочки ОСОБА_4, 1990 року народження, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, 4 вересня 2005 року вигнав її разом з дітьми з квартири, вчиняє психічне та погрожує дітям фізичним насильством, ображає їх.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом та просив зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною в час визначений, органом опіки.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2007 року позов ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей : дочки ОСОБА_4, 1990 р.н. та ОСОБА_3, 1997 року народження. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 47 грн. У задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов, а в задоволені позову ОСОБА_2 відмовити. Зазначає, що судом першої інстанції

2

неповно з'ясовані обставини справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2. та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з червня 1984 року по 20 липня 2005 року. Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати в одній квартирі, при цьому одну кімнату займала позивачка з дітьми, а другу відповідач. У жовтні 2005 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей і з цього часу психологічна атмосфера в квартирі погіршилася, почалися сварки, скандали. У травні 2006 року позивачка звернулася з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд дійшов висновку, що враховуючи ставлення з боку батька до дітей, відсутність доказів, які б свідчили про намір налагодження психологічного контакту, доцільним є позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Проте, колегія суддів вважає, що вказаний висновок суду не є правильним.

У ст. 164 Сімейного кодексу України є вичерпний перелік підстав з яких можливо позбавити батька чи матір батьківських прав.

Наявність жодної з вказаних підстав позивачка не довела у процесі розгляду справи.

Дійсно, з висновків органу опіки та піклування (а.с. 107, 167) вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Проте, як пояснив у суді апеляційної інстанції представник органу опіки та піклування до часу звернення у суд з позовом про позбавлення батьківства будь-які скарги до органу опіки і піклування не надходили. Перевірка органом опіки і піклування проводилася за скаргою неповнолітніх по факту психічного насильства, який не підтвердився. Будь-які документи, на підставі яких зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав суду не надавалися.

У процесі розгляду справи позивачка не заперечувала, що відповідач сплачує аліменти, не є алкоголіком чи наркоманом.

З постанов про відмову у порушені кримінальних справ (а.с. 9, 34, 78, 121, 124), на які послався суд першої інстанції, вбачається, що між позивачкою, її співмешканцем, а подальшому чоловіком, повнолітньою дочкою сторін та відповідачем склалися вкрай неприязні стосунки, що вплинуло на спілкування відповідача з неповнолітніми дітьми. Зокрема, з постанов від 27 січня та 4 червня 2006 року, вбачається, що сварки виникали між відповідачем та його повнолітньою дочкою щодо належного сторонам майна. З постанови про відмову у порушені кримінальної справи від 28 серпня 2006 року слідує, що в квартирі сторін виникла сварка між позивачко, повнолітньою дочкою сторін та відповідачем, в процесі якої відповідачу було заподіяно легкі тілесні ушкодження, а з постанови судді Богунського районного суду від 11 січня 2007 року - в процесі сварки ОСОБА_1 заподіяв легкі тілесні ушкодження своїй

3

повнолітній дочці. Таким чином, з вказаних документів не вбачається, що відповідач жорстоко поводиться саме з неповнолітніми дітьми.

Згідно роз'яснень п.15 постанови Пленуму верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

У решті рішення підлягає залишенню без зміни, оскільки відповідачем не надано суду будь-яких доказів щодо наявності з боку позивачки перешкод його спілкуванню з неповнолітньою дитиною.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2007 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, 1990 року народження, ОСОБА_3, 1997 року народження та стягнення судових витрат скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволені позову.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.