Справа №2-2443-2007
РІШЕННЯ

Іменем   України

25
червня 2007 року                                                                         м.Слов'янськ

Слов'янський міськрайоний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Лаптев
М.В.

при секретарі - Хміль О.В.

за участю
адвоката ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська справу за позовом
ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Слов'янської міськради Слов'янського міського
відділу освіти, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України про встановлення факту трудового
каліцтва, відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулася до суду з дійсним позовом до Виконавчого комітету Слов'янської
міськради Слов'янського міського відділу освіти, Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про
встановлення факту трудового каліцтва, відшкодування шкоди, мотивуючи свої
позовні вимоги тим, що в термін часу з 01.12.1988 року до 01.09.1990 року вона
працювала вчителем російської мови та літератури в неповні загальноосвітній
школі № 19 міста Слов'янська. 26 березня 1990 року, вона, перебуваючи у
відрядженні в місті Ленінград, де відповідно до наказу по школі супроводжувала
учнів школи на екскурсії, у вагоні-готелі на Варшавському вокзалі міста Ленінград,
при виконання покладених на неї обов'язків з догляду за дітьми, отримала травму
та була доставлена до міської лікарні, після чого перебувала на лікарняному. У
зв'язку з зазначеними подіями було складено Акт №2 про нещасний випадок на
виробництві, та при його складанні було допущено помилок, що унеможливлює її
звернення з цим актом до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України за отриманням страхових виплат.
На теперішній час за наслідками зазначеного виробничого травмування позивачеві
встановлено третю групу інвалідності з 35% втрати працездатності. Вважає, що її
вина в отриманні нею виробничої травми відсутня, оскільки в вагоні-готелі були
відсутні освітлення та засоби підйому та спуску з другої полиці, під час спуску
з якої, вона була травмована. Просила суд постановити рішення, яким встановити
факт трудового каліцтва, спричиненого їй в наслідок травмування на виробництві
26 березня 1990 року, пов'язаного з виконанням нею трудових обов'язків, за
наслідками якого їй встановлено третю групу інвалідності з втратою
працездатності 35%; зобов'язати Виконавчий комітет Слов'янської міськради,
Слов'янський міський відділ освіти скласти Акт форми Н-1 про нещасний випадок
на виробництві, який мав місце 26 березня 1990 року, в результаті якого їй було
спричинено трудове каліцтво; стягнути, з Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України суму
однорогого страхового відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок травмування на
виробництві, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, в розмірі 33660,00
грн., суми щомісячних страхових відшкодувань в розмірі 228,33 грн. - за травень
2007 року, а в подальшому починаючи з червня 2007 року стягувати щомісячно в розмірі
416,38 грн.

В
судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на
доводи, наведені нею в позовній заяві, просила суд позов задовольнити.

Представник
відповідача Виконавчого комітету Слов'янської міськради, Слов'янського міського
відділу освіти, Чернікова Ірина Володимирівна, що діє на підставі доручення, в
судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в повному об'ємі, не
заперечувала проти задоволення позову.

Представник
відповідача Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України, відділення виконавчої дирекції в місті
Слов'янську Донецької області Соломка Світлана Вікторівна, що діє на підставі
доручення, в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в повному об'ємі,
не заперечувала проти задоволення позову.

Суд,
вислухавши доводи позивача, пояснення представників відповідачів, свідка,
дослідивши надані докази та матеріали справи, приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають задоволенню в повному об'ємі з огляду на їх
законність та обґрунтованість, за наступних підстав.

Як
достовірно встановлено в судовому засіданні, ї що не заперечували сторони,
позивач в термін часу з 01.12.1988 року до 01.09.1990 року працювала вчителем
російської мови та літератури в неповні загальноосвітній школі № 19 міста
Слов'янська Донецької області. Відповідно до п.2 Наказу № 25-ш від 20.03.1990
року по неповній загальноосвітній школі № 19 „Про поїздку учнів 9-х класів на
екскурсію до міста Ленінград" відповідальність за життя та здоров'я дітей
на шляху слідування під час екскурсії покладено на позивача та викладача
ОСОБА_4 26 березня 1990 року, позивач, перебуваючи у відрядженні згідно
зазначеного наказу, разом із другою відповідальною особою ОСОБА_4 та групою
учнів зупинилися у вагоні-готелі на Варшавському вокзалі міста Ленінград, де їх
розселили зустрічаючі особи згідно маршруту слідування та місць зупинок. У
зв'язку з тим, що наданих організаторами екскурсії місць у вагоні-готелі
виявилося недостатньо, позивач розмістила дітей по двоє на перших полицях, а
сама спала на другій. О 4-тій годині ранку 26 березня 1990 року позивач почула
голоси нетверезих чоловіків поряд із купе, де спали дівчатка, і вирішила
подивитися, що там відбувається. Чергове освітлення, а також засоби підйому та
спуску з другої полиці в купе, де знаходилася позивач, були відсутні, позивач
оступилася і впала. В результаті падіння отримала травму та була доставлена до
травматологічного відділення швидкої допомоги міста Ленінград, де їй було
встановлено діагноз: перелом внутрішнього мищєлку лівої великоберцової кістки,
гемартроз, пошкодження бокових зв'язок лівого колінного суглобу. 02 квітня 1990
року було складено Акт №2 форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві. Однак,
зазначений акт не містить підсів компетентних осіб, з огляду на що відповідач -
Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України не бере його до уваги для нарахування
позивачеві компенсаційних виплат.

У
зв'язку з травмуванням позивач, згідно довідки Слов'янського міського відділу
освіти від 26.03.2007 року за № 03-00818 по загальноосвітній школі № 19, в 1990
році перебувала на лікарняному в березні 9 робочих днів, в квітні 26 робочих
днів, в травні 23 робочі дні, в червні 26 робочих днів, в липні 24 робочі дні.

Відповідно
довідки лікаря-травматога Слов'янської міської лікарні ім.Леніна від 30.03.2007
року позивачеві встановлено діагноз: наслідки виробничої травми в 1990 році
лівого колінного суглобу в вигляді перелому, який зрісся, внутрішнього мищелку
великої берцової кістки. Посттравматичний гонартроз зліва III ступеню
з асептичним некрозом й кістовидною пересстройкою мищелку стегнової та
виликоберцової кістки. Хронічна передньо-медіальна нестабільність колінного
суглобу із значним порушенням опорно-рухової функції, хондрматоз лівого
колінного суглобу.

Відповідно
довідки МСЕК М.Слов'янська від 30.05 2007 року позивачеві з 15.05 2007 року
встановлено третю групу інвалідності з втратою працездатності 35 відсотків у
зв'язку з виробничою травмою.

Тобто,
суд приходить до висновку, що встановлені МСЕК група інвалідності та ступінь
втрати працездатності позивача є безпосередньо в причинно-наслідковому зв'язку
з отриманням нею виробничої травми 26 березня 1990 року.

Зазначені
обставини отримання позивачем виробничого травмування підтвердила також свідок
ОСОБА_4, яка в судовому засіданні пояснила, що 26 березня 1990 року, вона,
разом із позивачем, як призначені наказом по освітньому закладу відповідальні
особи, супроводжували групу учнів неповної загальноосвітньої школи № 19 міста
Слов'янська на екскурсії до міста Ленінград, і зупинилися у вагоні-готелі на
Варшавському вокзалі міста Ленінград, де їх розселили зустрічаючі особи згідно
маршруту слідування та місць зупинок. У зв'язку з тим, що наданих
організаторами екскурсії місць у вагоні-готелі виявилося недостатньо, вона та
позивач розмістили дітей по двоє на перших полицях, позивач спала на другій. О
4-тій годині ранку 26 березня 1990 року в вагоні поряд із купе, де спали
дівчатка, стало чути голоси нетверезих чоловіків, і вона та позивач, як
відповідальні за життя та здоров'я дітей, були зобов'язані перевірити що там
відбувається. В цей час свідок ОСОБА_4 почула звук падіння та стогін від болю
позивача, яка спускаючись з другої полиці оступилася і впала. Чергове
освітлення, а також засоби підйому та спуску з другої полиці в купе, де
знаходилася позивач, були відсутні. В результаті падіння позивач була
травмована та її було доставлено до травматологічного відділення швидкої
допомоги міста Ленінград.

З огляду
на зазначене, суд вважає, що в судовому засіданні доведено факт отримання
позивачем трудового каліцтва, причиненого їй внаслідок травмування на
виробництві 26 березня 1990 року, пов'язаного з виконанням нею трудових
обов'язків, внаслідок якого позивачеві встановлено третю групу інвалідності з
втратою працездатності 35%.

Крім
того, в судовому засіданні не встановлено будь-яких порушень з боку позивача
техніки безпеки, нормативних актів про охорону праці, які б могли потягти за
собою наслідки нещасного випадку на виробництві.

Встановлення
факту трудового каліцтва необхідно позивачеві для отримання страхових
відшкодувань шкоди, спричиненої їй внаслідок травмування на виробництві,
пов'язаного з виконанням трудових обов'язків.

Таким
чином, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача Виконавчого комітету
Слов'янської міськради, Слов'янського міського відділу освіти скласти Акт форми
Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який мав місце 26 березня 1990 року, в
результаті якого їй було спричинено трудове каліцтво - є цілком обґрунтованими,
та такими, що піддягають задоволенню.

Згідно
ст. 173 КЗпП України, шкода, спричинена робітникам каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому законом порядку.

Відповідно
ст. 9 Закону України „Про охорону праці" відшкодування шкоди, спричиненої
робітнику внаслідок ушкодження здоров'я, здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили стійку втрату
працездатності".

Таким
чином, підставою настання відповідальності з відшкодування шкоди від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання є настання страхового
випадку. Відповідно до ст. 13 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили стійку втрату працездатності" страховим
випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що
спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за
обставин, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального
забезпечення та/або соціальних послуг. Відповідно до ст.14 цього ж Закону
нещасний

випадок - це
обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого
фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть.

Обставини
отримання позивачем трудового каліцтва відповідають вищезазначеним вимогам
закону, та є страховим випадком.

Відповідно
до п.3 „Прикінцевих положень" Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили стійку втрату працездатності"
відшкодування шкоди особам, які постраждали до набрання чинності даним Законом
та мали право на зазначені страхові відшкодування та соціальні послуги,
провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно
ч.2 ст.34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили стійку втрату працездатності" у разі стійкої втрати
професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від
нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої
визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний
відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище
чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої
справляються внески до Фонду.

Відповідно
до абзацу 3 ч.2 ст.34 цього ж Закону якщо комісією з розслідування нещасного
випадку встановлено, що ушкодження здоров'я настало не тільки з вини
роботодавця, а й внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону
праці, розмір одноразової допомоги зменшується на підставі висновку цієї
комісії, але не більш як на 50 відсотків.

Осільки
в судовому засіданні не встановлено будь-яких порушень з боку позивача техніки
безпеки, нормативних актів про охорону праці, які б могли потягти за собою
наслідки нещасного випадку на виробництві, то розмір одноразової допомоги
підлягає стягненню на користь позивача в повному об'ємі.

Згідно
ст. 81 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" иіз
внесеними змінами, з 01 січня 2007 року максимальна величини фактичних витрат
на оплату праці найманих працівників..., з яких відповідно до законів Украхни
справляються страхові внески до Фонду...соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України... дорівнює 15
розмірам прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно
до ст.62 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" із
внесеними змінами, з 01.04.2007 року прожитковий мінімум для працездатних осіб
складає 561 грн.

Таким
чином, розмір одноразової допомоги, який підлягає стягненню на користь позивача
визначеється відповідно ч.2 ст.34 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили стійку втрату працездатності" із
розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати
потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру
граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фондута
складає 33660,00 грн., вихдячі з наступного розрахунку: 1189,67 грн.(розмір
середноьмічного заробітку позивача)* 35= 41638,45 грн., однак не більше
чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати, з якої справляються
внески до Фонду- 561 грн.* 15*4=33660,00грн.

Відповідно
до ч.6 ст. 40 зазначеного Закону страхові виплати провадяться протягом строку,
встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з
дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК,
незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду
соціального страхування від нещасних випадків.

Таким чином, з дня
встановлення позивачеві групи інвалідності, тобто з 15.05.2007 року до
30.05.2009 року (згідно довідки МСЕК), до сплати на користь позивача підлягають
також щомісячні страхові виплати, які складають 416,38 грн., що виходить з
наступного розрахунку: 1189,67* 35% = 416,38 грн., а з 30.05.2009 року в
розмірах і до часу, які визначатимуться принаступному огляді МСЕК. При цьому за
травень 2007 року підляє стягненню сумму
в розмірі 228,33 грн. із розрахунку: (416,38:31)*17=228,33 грн.

Таким
чином, визнання відповідачами у спарві позовних вимог позивача не суперечить
закону, не порушує будьчиїх прав, свобод чи інтересів.

На
підставі наведеного, та керуючись ст. 173 КЗпП України, ст. 9 Закону України
„Про охорону праці", ст.13 ч.2 ст.34, 40, ст.ст. 40, п.3 „Прикінцевих
положень" Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили стійку втрату працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-XIV, ст.ст. 62, 81
Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік", Постановою Пленума Верховного Суду
України від 27.03.1997 року №6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди", ст.ст.3,10,60,212,213,214,215, 234-235,
ч.4 ст.174 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Слов'янської міськради Слов'янського
міського відділу освіти, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України про встановлення факту трудового
каліцтва, відшкодування шкоди - задовольнити в повному об'ємі.

Встановити
факт трудового каліцтва ОСОБА_1, спричиненого їй в наслідок травмування на
виробництві 26 березня 1990 року, пов'язаного з виконанням нею трудових
обов'язків, за наслідками якого їй встановлено третю групу інвалідності з
втратою працездатності 35%.

Зобов'язати
Виконавчий комітет Слов'янської міськради, Слов'янський міський відділ освіти
скласти Акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який мав місце 26
березня 1990 року, в результаті якого ОСОБА_1 було спричинено трудове каліцтво.

Стягнути
з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України на користь ОСОБА_1 суму однорогого страхового
відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок травмування на виробництві,
пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, в розмірі 33660,00 грн.

Стягнути
з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України на користь ОСОБА_1 суми щомісячних страхових
відшкодувань в розмірі 228,33 грн. - за травень 2007 року, а в подальшому
починаючи з червня 2007 року стягувати щомісячно в розмірі 416,38 грн. до
30.05.2009 року, а з 30.05.2009 року стягувати в розмірах і до часу, які
визначатимуться при принаступних оглядах МСЕК відповідно вимог діючого
законодавтсва.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області, через Слов'янський
міськрайоний суд, шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20-ти днів
апеляційної скарги .