Справа № 22-1083/2007
року                                Головуючий
в 1-й інстанції: Янішевська О.С.
Рішення

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

«22» серпня 2007
року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого-судді:
Бережного С. Д.,

суддів: Гуменюк
НІ.,  Харчука В.М. ,  при секретарі: Курдзіль M.B.,
за участю сторін:ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2,
та представника відповідача: ОСОБА_3

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляцію ОСОБА_1  на рішення Ізяславського районного суду від
04 квітня 2007 року за-позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя
та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності
майна подружжя,  позовом.  ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права
власності.

ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом про розподіл майна подружжя,
мотивуючи це тим,  що вона
перебувала з відповідачем з ОСОБА_1  у
зареєстрованому шлюбі з 29 січня 1992 року по 12 червня 1997 року і за період
спільного проживання ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1. Позивачка
просила стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини
спільно нажитого майна. В ході розгляду справи позивачка збільшила свої позовні
вимоги,  та просила стягнути з
відповідача 50 % вартості проданої худоби на суму 5000 грн.,  зобов'язати відповідача повернути позивачці
800 шт. будівельних блоків та 3 кубічні метри дошок.

ОСОБА_1  звернувся до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,  мотивуючи це тим,  що не дивлячись на розірвання шлюбу,  він та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю до
серпня 2005 року. Під час спільного проживання ними як подружжям протягом
2003-2004 року було придбано: автомобіль ВАЗ-21093,  вартістю 5000 доларів США; холодильник,  вартістю 300 доларів США; меблеву стінку,  вартістю 400 доларів США; пральну
машину,  вартістю 400 доларів США;
відеомагнітофон,  вартістю 500 грн.;
телевізор,  вартістю 1000 грн.;
відеокамеру,  вартістю 700 доларів США;
кухонний гарнітур,  вартістю 600 грн.;
паласи,  вартістю 500 грн.; телицю,  вартістю 600 грн.; поросят,  вартістю 800 грн. Він просить виділити йому
автомобіль,  а решту майна - виділити
ОСОБА_2

В ході
судового розгляду в справу вступила в якості третьої особи на боці позивача із
самостійними вимогами ОСОБА_4,  яка
просила визнати за нею право власності на автомобіль ВАЗ-21093,  вартістю 5000 доларів США; холодильник,  вартістю 300 доларів США; меблеву
стінку,  вартістю 400 доларів США; пральну
машину,  вартістю 400 доларів США; відеомагнітофон,  вартістю 500 грн.; телевізор,  вартістю 1000 грн.; відеокамеру,

вартістю
700 доларів США; кухонний
гарнітур,  вартістю 600 грн.;
паласи,  вартістю 500 грн.; телицю,  вартістю 600 грн.; поросят,  вартістю 800'грн.,  мотивуючи це тим,  що вона є рідною сестрою ОСОБА_2,  знаходилась в Італії на заробітках,  а ОСОБА_2 доглядає її дітей. За це ОСОБА_4
надає сестрі матеріальну допомогу,  а
також висилає гроші на придбання необхідних меблів,  техніки,
речей повсякденного вжитку,
передає техніку з Італії в користування сестри для своїх дітей. Автомобіль,  стінка,
кухонний гарнітур,
телевізор,  паласи,  поросята,
телиця придбані на її кошти. Пральну машину,  відеокамеру,
відеомагнітофон вона придбала в Італії і передала в Україну сестрі в користування.

Рішенням
місцевого суду позов ОСОБА_2 доОСОБА_1
задоволено частково.

Постановлено
поділити між ОСОБА_1  та ОСОБА_2
майно,  що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,  виділивши
ОСОБА_1 буд.  АДРЕСА_1. Стягнуто з
ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 22 857 грн.
грошової компенсації замість частки ОСОБА_2 в буд.  АДРЕСА_1.

Зобов'язано
ОСОБА_1  повернути ОСОБА_2 будівельні
блоки в кількості 750 шт. вартістю 2062 грн. 50 коп.

В решті позову
відмовлено.

Постановлено
стягнути зОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 903
грн. 97 коп. понесених судових витрат.

Визнано
права власності ОСОБА_4 на пральну машину «Агніта»,  відеокамеру «Самсунг»,  відеомагнітофон «Фунай».

Постановлено
стягнути зОСОБА_1  на користь ОСОБА_4
235,  71 грн. понесених судових витрат.

В задоволенні
позовуОСОБА_1  до ОСОБА_2  відмовлено.

В  апеляційній
скарзі  відповідач  ОСОБА_1
просить  скасувати рішення'
місцевого суду та ухвалити по суті нове рішення.

При
цьому апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,  а
також на те, ,  що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема,  як вважає апелянт судом першої інстанції було
застосовано закон,  який не підлягає
застосуванню,  оскільки,  як вказує апелянт,  було помилково застосовано  ст.
387 ЦК України,   ст.  50
ЗУ «Про власність»,   ст.
21 Сімейного кодексу України,  які
не регулюють правову ситуацію,  яка була
предметом судового розгляду. На думку апелянта,
для вирішення справи необхідно було застосовувати положення Глави 8
Сімейного кодексу,  яка регулює право
спільної сумісної власності подружжя,  що
судом не було зроблено,  оскільки після
розірвання шлюбу з ОСОБА_2 у 1997 році,
він продовжував проживати однією сім'єю та вести спільне господарство до
серпня 2005 року.

Також
апелянт вказує,  що суд стягнув з нього
грошову компенсацію за 1/2 частини поза його волею,  чим,
на думкуОСОБА_1  було порушено ч.1
та ч.5  ст.  71 Сімейного кодексу України;

Крім
того,  на думку апелянта,  висновок суду,  що ОСОБА_4 належить на праві власності
пральна машина,  відеомагнітофон та
відеокамера не відповідають дійсності,
тому що вказані речі ОСОБА_4 привезла рідній сестрі ОСОБА_2 та
йому,  як подяку за виховання ними дітей
ОСОБА_4 у той період,  коли остання була
за кордоном на заробітках.

Також
апелянт вказує,  що в порушення  ст.
ст.  212,  213 ЦПК України,  судом не було дано належної оцінки зібраним
доказам по справі,  а також
головуючою,  в порушення вимог  ст.
160 ЦПК України не було забезпечено повного,  об'єктивного та всебічного дослідження по
справі в частині оцінки житлового будинку.

В засідання
апеляційного суду ОСОБА_1  підтримав свою
апеляційну скаргу.

Позивачка
ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала,
рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Колегія
суддів приходить до висновку,  що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як
вбачається з матеріалів справи сторони з 29 січня 1992 по 12 червня 1997 року
перебували у зареєстрованому шлюбі і за цей період придбали житловий будинок
АДРЕСА_1 Вартість даного будинку,  згідно
висновку будівельно-технічної експертизи,
становить 45715 грн.

Колегія суддів у
суді апеляційної інстанції,  на підставі
показів сторін та матеріалів справи,
зокрема  постанов   про
відмову  в   порушенні
кримінальної  справи  відносноОСОБА_1  від 25.08.2005 року,  6.12.2005 року (ас.  42,
44) приходить до висновку,
що   після  розірвання
шлюбу   ОСОБА_1    з
ОСОБА_2  продовжували,  проживати однією сім'єю і вести спільне
господарство до серпня 2005 року.

За таких
обставин майно набуте сторонами за час спільного проживання на підставі п.
1  ст.
74 СК України,  належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Враховуючи
зазначене,  районний суд безпідставно не
розділив між сторонами майно набуте сторонами з моменту розірвання шлюбу в 1997
року по час" закінчення спільного проживання до серпня 2005 року.

Тому рішення
районного суду в цій частині підлягає зміні.

Колегія
суддів,  виходячи з вимог п. 1  ст.  70
СК України,  що у разі поділу майна,  що є об'єктом права спільної сумісної
власності,  частини майна сторін є рівними,  вважає за необхідне розділити все майно на
суму 78000 грн. набуте ОСОБА_1  і ОСОБА_2
спільно.

Будинок
вартістю 45715 грн.,  як такий,  що не підлягає поділу на дві рівні
частини,  передати ОСОБА_1  з виплатою компенсації ОСОБА_2 за Уі частини
її долі в житловому будинку. При визначенні суми компенсації підлягає
врахуванню вартість майна та автомобіля які належать сторонам на праві спільної
сумісної власності і передаються ОСОБА_2

Доводи
апеляційної скарги,  що висновок суду про
належність відеоапаратури та пральної машини сестрі ОСОБА_2 - ОСОБА_4 не відповідає
дійсності,  не заслуговують на
увагу,  оскільки в судовому засіданні
доведено,  що ці речі придбані ОСОБА_4 в
Італії і передані останньою дітям,  які
тимчасово проживали з ОСОБА_2,  а тому і
не повинні включатись до сумісного майна сторін при розділі.

Керуючись  ст.
ст.  307,  314,
316,  319 ЦПК України,  колегія суддів:

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ізяславського районного суду від 4 квітня 2007 року змінити.

Поділити
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно,  що є
об'єктом права спільної сумісної власності.

Виділити
ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_1 вартістю 45715 грн.

Виділити
ОСОБА_2 - холодильник вартістю 1515 грн.,
автомобіль ВАЗ-21093 вартістю 25250 грн.,  меблеву стінку вартістю 2020 грн.,  телевізор вартістю 1000

грн.,  кухонний гарнітур вартістю 600 грн.,  паласи вартістю 500 грн.,  телицю вартістю 600 грн.,  порося вартістю 800 грн. на загальну суму
32285 грн.

Стягнути
з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 6715 грн.
компенсації за не отриману частину в спільному майні.

Стягнути
з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 451 грн.
понесених судових витрат.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.