Справа
№22-2066/2007 р.
у 1 інстанції: Тагієва З.М.
УХВАЛА

Іменем     України

12 листопада
2007 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

Головуючого -
Кота І.Н.

Суддів: Богонюка
Я.М.,  Бермеса І.В.,

При секретарі Титаренко К.В.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши
у   відкритому   судовому
засіданні   в   місті
Львові   цивільну  справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на ухвалу судці
Перемишлянського районного суду Львівської
області від 5 травня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3,  третіх
осіб ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про визнання,  що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 станом на 06 вересня
2005 року проживали однією сім'єю та володіють будинком по АДРЕСА_1 на праві
спільної сумісної власності, -

встановила:

Ухвалою судді відмовлено ОСОБА_2 та його
представнику ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі. Ухвалу суду оскаржив
ОСОБА_1.

В
апеляційній скарзі покликається на те,
що ухвала судді постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає
те,  що позивач звернувся до суду за
захистом свого інтересу,  який не
суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У своїй позовній заяві
чітко пояснив у чому полягає майновий інтерес позивача. А саме,  визнання судом осіб такими,  що проживають однією сім'єю,  дозволять в майбутньому захистити право на
повернення боргу. Звернення особи (кредитора) до суду за захистом свого майнового
інтересу не є втручанням в сімейне життя особи (боржника).

Просить
скасувати ухвалу судді,  а справу
направити на новий судовий розгляд. Вислухавши доповідача,  пояснення ОСОБА_1  на підтримання апеляційної скарги,  перевіривши матеріали справи та доводи
скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено,  що представник позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_1  звернувся до із позовом до
відповідача ОСОБА_3 та третіх осіб ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання,  що ОСОБА_3
та ОСОБА_4  станом на 6 вересня 2005
року,  тобто на дату купівлі буднику за
адресою: АДРЕСА_1 проживали однією сім'єю,
а отже володіють будинком па праві спільної сумісної власності.

Позовні
вимоги обґрунтовував тим,  що відповідно
до рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 19.07.2006
року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу. Однак
відповідач ОСОБА_3 не зважає на рішення суду та заявляє,  що офіційно не працює,  майна у власності не має,  а тому стягнути суму боргу з нього ніхто не
може. Однак відповідач уже кілька років перебуває у фактичних шлюбних
відносинах із ОСОБА_4,  мають спільну
дитину. 06.09.2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
купили будинок у АДРЕСА_1 і там проживають.

Враховуючи
вишенаведене просив визнати,  що ОСОБА_3
та ОСОБА_4 станом на 06 вересня 2005 року проживали однією сім'єю та володіють
будинком АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності.

2

Постановляючи
ухвалу судця вказала,  що відповідно до
статті 2 Сімейного кодексу України. Сімейний кодекс України регулює сімейні
особисті немайнові та майнові відносини між подружжям.

Відповідно
до статті 7 цього ж Кодексу сімейні відносини можуть бути врегульовані за
домовленістю ( договором ) між їх учасниками та регулюються лише у тій
частині,  у якій це є допустимим та
можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

Крім
цього,  згідно із ч. 4  ст.  7
Сімейного кодексу України,  регулювання
сімейних відносин здійснюється з урахуванням права та таємницю особистого життя
їх учасників,  їхнього права на особисту
свободу та недопустимості свавільною втручання у сімейне життя.

В ухвалі
зазначено,  що з позовної заяви та
долучених до неї матеріалів вбачається,
що ні позивач,  ні його
представник не є учасниками сімейних відносин з відповідачем ОСОБА_3,  вони є для нього сторонніми особами. Тому
зроблено вірний висновок,  що позивач
немає права на звернення з такими позовними вимогами до суду.

Не
заслуговують на увагу покликання в апеляційній скарзі на те,  що позивач звернувся до суду за захистом
свого інтересу і звернення особи (кредитора) до суду за захистом свого
майнового інтересу не є втручанням в сімейне життя особи (боржника),  оскільки встановлено,  що позовні вимоги були про визнання,  що ОСОБА_3 та ОСОБА_4  проживали однією сім'єю,  тобто щодо сімейних відносин.

А тому
виходячи з вищенаведеного,  колегія
суддів прийшла до висновку,  що ухвала
судді відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам,  доводи скарги висновків суду не
спростовують,  тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись
ч.2 п.1  ст. 307,  ч.1 п.1
ст. 312,  ч.1 п.4  ст. 314,
ст. 315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу
судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 5 травня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.