Справа №22-994 - 2007р.                             Головуючий у 1 інстанції Доценко С.І.
- 5                                                                          Доповідач
УХВАЛА

Іменем      України

27  листопада
2007  року     колегія
суддів  судової  палати
у  цивільних   справах Апеляційного суду Донецької області
в складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.

суддів Козлова
О.М., Кочегарової Л.М.

з участю
секретаря Фік К.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,, відділу ДВС Володарського управління юстиції Донецької області, треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання незаконним акту опису і арешту 12
частини жилого будинку і зняття арешту з зазначеної частини жилого будинку за
апеляційною скаргою представника третіх осіб ОСОБА_5 на рішення Володарського
районного суду Донецької області від 12 вересня 2007 року, -

встановила:

Рішенням
Володарського районного суду Донецької області від 12 вересня 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволений.

Визнаний
незаконним акт опису і арешту 12 частини будинку АДРЕСА_1, складений 27.04.2007
року державним виконавцем відділу ДВС Володарського управління юстиції при
примусовому виконанні виконавчого документу, виданого Іллічівським районним
судом м. Маріуполя 26.12.2005 року за зобов"язаннями ОСОБА_2 перед ОСОБА_4   щодо відшкодування шкоди.

Знятий арешт з
12 частини будинку АДРЕСА_1, накладений актом про опис і арешт майна від
27.04.2007 року державним виконавцем відділу ДВС Володарського районного
управління юстиції.

В апеляційній
скарзі представник третіх осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_6 - ОСОБА_5, просить рішення
суду скасувати і постановити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального
права.

ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 та представник відділу ДВС Володарського районного управління юстиції
Донецької області в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, надіслали
заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника третіх осіб - ОСОБА_5, яка підтримала
апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним акту опису і арешту 12 частини
будинку АДРЕСА_1, зареєстрованого на ім"я позивачки та знімаючи арешт з
зазначеної частини будинку, суд виходив з того, що у державного виконавця не
було достатніх підстав для опису і арешту частини будинку, оскільки  в

2

матеріалах виконавчого провадження відсутні дані про
знаходження будинку у спільній сумісній власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2; відсутні
відомості про вартість будинку і частки, на яку накладено арешт, дані про
виділення цієї частки в натурі ОСОБА_2

Колегія суддів
вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи і матеріального
права.

З матеріалів
справи, пояснень сторін в судовому засіданні у суді першої інстанції
вбачається, що позивачка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 1995 по травень 2007 року, мають двох неповнолітніх
дітей, прописані і проживають у будинку АДРЕСА_1, зареєстрованому на ім"я
позивачки на підставі договору купівлі - продажу від 01.12.1999 року,
посвідченому Володарською державною нотаріальною конторою (а.с. 6,7,8,9,40).

Згідно
виконавчого листа №2-4298-2005 р, виданого Іллічівськом районним судом
М.Маріуполя 26.12.2005 року, ОСОБА_2 є боржником перед ОСОБА_4 щодо
відшкодування шкоди в розмірі 28714,31 грв.(а.с. 17). Крім того, ОСОБА_2 має
зобов'язання по відшкодування шкоди в розмірі 2555 грв і перед ОСОБА_3

27.04.2007 року
за заявою представника стягувача ОСОБА_5 державним виконавцем відділу ДВС
Володарського управління юстиції складений акт опису й арешту 12 частини
будинку АДРЕСА_1, зареєстрованого на ім"я ОСОБА_1(а.с. 18-19).

Відповідно до
ст.59 Закону України „Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення з під
арешту зазначеного майна.

Згідно зі ст.50
зазначеного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті
(опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення на
майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого
збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами,
стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням
державного виконавця.

Згідно зі ст.62
даного Закону у разі звернення стягнення на будинок, квартиру , земельну
ділянку державний виконавець запитує відповідні місцеві органи виконавчої влади
та органи місцевого самоврядування про належність зазначеного майна боржникові
на- праві власності та його вартість, а також запитує нотаріальний орган, чи не
знаходиться майно під арештом.

Згідно зі ст.73
Сімейного Кодексу України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може
бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної
сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об"єктивно дослідив надані
докази, правильно встановив фактичні обставини справи і обгрунтовано прийшов до
висновку, що акт опису й арешту 12 частини будинку с незаконним і
підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не виконані вимоги закону
щодо порядку накладення стягнення на частку одного з подружжя у спільному
майні, відповідно до якого накладення стягнення у такому випадку може відбутися
лише у разі виділення такої частки в натурі. З таким поданням державний
виконавець до суду не звертався, вартість спірного будинку і частки, на яку
накладений арешт не встановлена.

Тому, рішення
суду про визнання незаконним акту опису й арешту 12 частини спірного будинку і
зняття арешту, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

3

Разом з тим в мотивувальній частині рішення є посилання на те,
що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази на підтвердження того,
що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1.

Колегія суддів
вважає, що ці твердження є зайвими, оскільки вимоги про визнання права
власності на спірний будинок позивачкою не заявлялися.

Враховуючи
викладене, зазначене посилання повинно бути виключене з мотивувальної частини
рішення. Однак, це не спростовує правильність прийнятого по справі рішення.

Колегія суддів
вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права, а тому, у відповідності зі ст.308 ЦПК
України підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення немає.

Керуючись
ст.ст.303,307, 308, 312-314 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_5   відхилити.

Рішення
Володарського районного суду Донецької області від 12 вересня 2007 року    залишити без зміни.

Виключити з
мотивувальної частини рішення посилання на те, що у матеріалах виконавчого
провадження відсутні докази про належність спірного будинку   подружжю ОСОБА_1 на праві спільної сумісної
власності.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців з моменту набрання чинності шляхом подачі
касаційної скарги   безпосередньо до
Верховного Суду України.