Справа  № 2-1850/2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02  липня 2007 року
Києво-Святошинський районний суд в складі головуючого судді

Дубае Т.В.,  при секретарі Паламарчук І.І. ,  розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Києві позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  третя особа ОСОБА_4 про

стягнення грошей ,  отриманих від
продажу  земельної ділянки ,  -

встановив:

У квітні
2007 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним укладеного 14 липня 2005 року
від її імені договору купівлі -продажу належної йому земельної ділянки розміром
2,  3921 га на території Личанської
сільської ради ,  посилаючись на те,  що її повірений ОСОБА_2 перевищив надані йому
позивачем повноваження не погодив ціну земельної ділянки з позивачем продав
земельну ділянку відповідачці,  хоч
домовленість з позивачем була про продаж ділянки іншій особі,  внаслідок чого позивач у похилому віці
залишився без тих грошей ,  яких реально
коштує спірна земельна ділянка. Тому позивачка просила визнати недійсним
правочин та зобов»язати відповідачку ОСОБА_3 повернути йому земельну ділянку.

В
судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги . Посилаючись на те,  що відповідач ОСОБА_2 ,  який діяв за довіреністю від імені позивача
,  не повернув отримані від продажу 14
липня 2005 року належної позивачеві земельної ділянки розміром 2,  3921 га в сумі 138500 грн.

Відповідач
позов не визнав ,  посилаючись на
те,  що свої обов»язки повіреного виконав
належним чином ,  відповідно до
вимог  ст.  1006 ЦК України ,  віс гроші передав позивачеві одразу після
підписання договору ,  про що свідчить
навіть те,  що більше двох років позивач
не звертався ні до нього ,  ні до суду з
позовом про стягнення грошей . Але так як за два роки ціна земельної ділянки
збільшилася і знайшлися особи,  які
намагаються заробити кошти та перепродати вже продані земельні ділянки громадян
,  тому й з»явився даний позов.

Вислухавши
пояснення осіб ,  які брали участь у
справі дослідивши письмові докази,  вважає
,  що справа не підлягає до задоволення з
наступного.

Згідно
п.3 ч. 1  ст.  1006 ЦК
України повірений зобов»язаний негайно передати довірителеві все одержане у
зв»язку з виконанням доручення .

Відповідно
до  ст.
60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини ,  на які вона посилається як на підставу своїх
доводів або заперечень .

3    матеріалів справи вбачається
,  що 26 травня 2004 року ОСОБА_1 видала

нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_2 на вчинення від її імені певних
дій,  в

тому числі продати земельну ділянку на умовах та за ціну,  відомих позивачеві.

14 липня
2005 року відповідач ОСОБА_2 уклав від імені позивачки нотаріально посвідчений
договір купівлі продажу належної ОСОБА_1
земельної ділянки розміром 2,  3921
га відповідачці ОСОБА_4 за 138500 грн.. В судовому засіданні позивач та його
представники відповідно до вимог
ст.  60 ЦПК України не довели і
судом не здобуто достовірних доказів про те,
що ОСОБА_2 не передав довіреній особі виручених купівлі продажу грошей.
Навпаки,  всі обставини в справі свідчать
про те,  що відповідач належно виконав
свій обов»язок повіреного передбачений
ст.  1006 ЦК України.
Так,  більше двох років позивач взагалі
не заявляв ніяких претензій. Крім того,
у позовній заяві про визнання нечинним правочину представник позивача не
посилається на те,  що позивач взагалі не
отримав коштів від продажу земельної ділянки,
а зазначив про

2

те,  що позивач залишився без грошей,  які реально коштує земля,  тобто треба розуміти скільки реально коштує
земельна ділянка через два роки після її продажу.

Оскільки
відповідно до вимог статті 60 ЦПК України позивач не довів заявлених позовних
вимог і в судовому засіданні не знайдено достовірних доказів на підтвердження
позову,  суд відмовляє в його
задоволенні.

На
підставі викладеного,   ст. 215,  1006 ЦК
України,  керуючись  ст.
ст.  60,  212-215,
218 ЦПК України,  суд -

вирішив:

Відмовити
у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,  третя особа ОСОБА_4 про
стягнення грошей ,  отриманих від продажу  земельної ділянки .

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: