Справа №5489
Головуючий у 1 інстанції Сіренко М. О..
Категорія 12                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

З серпня 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого
судді Ювченко Л.П. суддів Лук'янової С. В.,
Єлгазіної Л.П.

при секретарі
Тума О.В.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста
Макіївки Донецької області від 14 травня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,  ОСОБА_4 про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу квартири в частині покупця,  визнання покупцем і права власності на
квартиру,  скасування державної
реєстрації про право власності.

Заслухавши
доповідь судці апеляційного суду,
пояснення позивачки,
відповідачів,  представників
відповідачів,  перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд

встановив:

В червні
2006 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів і просила
визнати в частині покупця частково недійсним договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1,  засвідчений 24 грудня 2004
року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 В обгрунтування позову позивачка вказала,  що вказана квартира була придбана за належні
їй кошти. 6 грудня 2004 року вона продала належний їй будинок,  що знаходився в місті Донецьку,  і за отримані гроші купила вказану квартиру.
Цю квартиру вона придбала для своєї дочки - відповідачки ОСОБА_3 і її двох
дітей. Відповідач ОСОБА_1 не заперечував,
щоб квартира була придбана за її кошти на ім'я його дружини. 13 грудня
2004 року між нею і відповідачем ОСОБА_4 укладена угода про наміри і завдаток,  у зв'язку з чим вона передала ОСОБА_4 5400
грн. у якості завдатку. Оскільки відповідач ОСОБА_1 заявляв,  що у майбутньому він не буде претендувати на
спірну квартиру,  то квартира за
договором була оформлена на ім'я відповідачки ОСОБА_3 Після припинення шлюбних
відносин між подружжям ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_1 поставив питання про розподіл
вказаної квартири (а.с. 4).

В грудні
2006 року в судовому засіданні позивачка вточнила і доповнила позовні вимоги і
просила визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири в частині
покупця; визнати її покупцем і визнати за нею право власності на спірну
квартиру; скасувати державну реєстрацію цієї квартири за відповідачкою ОСОБА_3
(а.с. 153).

Рішенням
Центрально-Міського районного суду міста Макіївки від 14 травня 2007 року
"Зазначений позов задоволений: визнаний частково недійсним в частині
покупця договір купівлі-продажу квартири 200 в будинку 31 мікрорайону Сонячний
в місті Макіївка,  укладений 24 грудня
2004 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3; позивачка визнана покупцем вказаної квартири і
за нею визнано право власності на цю квартиру; скасована державна реєстрація
права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру.

Цим
рішенням встановлено,  що за договором
купівлі-продажу,  укладеним 24 грудня
2004 року і засвідченим приватним нотаріусом,
відповідач ОСОБА_4 продав відповідачці ОСОБА_3 АДРЕСА_1 за 17514 грн.
Відповідачі ОСОБА_3,  ОСОБА_4 і свідки
підтвердили,  що вказана квартира
придбана за кошти позивачки,  щоб
поліпшити житлові умови відповідачки ОСОБА_3 і її неповнолітніх дітей.

Сторони
не заперечували,  що фактично квартира
придбана за 10800 доларів США.
Позивачка пояснила,  що вона продала
належний їй будинок з надвірними будовами і земельною ділянкою за 37 тисяч
доларів. За договором купівлі-продажу позивачка продала будинок за 35240 грн.
(інвентарна ціна будинку і землі).

Відповідач
ОСОБА_1,  заперечуючи проти заявлених
позовних вимог,  вказав,  що квартира придбана за кошти сім'ї,  оскільки для купівлі квартири отримав у борг
гроші від ОСОБА_6,  продав належний йому
автомобіль,  а також за час сумісного
проживання з відповідачкою ОСОБА_3 накопичив певну суму.

Суд не
взяв до уваги розписку відповідача від 17 грудня 2004 року,  оскільки зміст розписки не свідчить про
дійсну передачу ОСОБА_6 відповідачу ОСОБА_1 8 тисяч доларів; крім цього,  ця розписка знаходиться у відповідача,  а не у позикодавця.

Автомобіль,  на який посилався відповідач ОСОБА_1,  був зареєстрований за проханням ОСОБА_1 на
ім'я ОСОБА_7 Останній це підтвердив і пояснив,
що видавав відповідачу ОСОБА_1 генеральну довіреність на право
користування автомобілем; в жовтні 2004 року відповідач ОСОБА_1 продав цей
автомобіль за 1500 доларів США. Суд не взяв до уваги пояснення цього
свідка,  оскільки вони суперечать
поясненням відповідачів ОСОБА_5 і письмовим доказам.  Станом на 2 серпня 2006 року автомобіль зареєстрований
на ім'я ОСОБА_7 Відсутні письмові докази про продаж автомобіля за 1500 доларів
або 3 тисячі доларів  США . Середня
заробітна плата відповідача ОСОБА_1 у 2004 році складала 833 грн. Відповідачка
ОСОБА_3 офіційно не працювала.

Суд
прийшов до висновку про відсутність доказів,
які б підтверджували б придбання спірної квартири за гроші сім'ї
ОСОБА_5; а також,  що нібито позичені
ОСОБА_1 у ОСОБА_6 гроші є спільним майном подружжя і за ці гроші придбана
спірна квартира.

Аналізуючи
докази в сукупності,  суд прийшов до
висновку,  що покупцем спірної квартири є
безпосередньо позивачка,  яка набувала її
за власні гроші і мала намір віддати квартиру своїй дочці з внуками (а.с. 172-177).

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення
Центрально-Міського районного суду міста Макіївки від 14 травня 2007 року і
ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову через
порушення судом норм матеріального і процесуального права. Він вважає,  що вимоги закону в частині форми угоди
дотримані у повному обсязі і не є підставою для визнання договору
купівлі-продажу частково недійсним; ця угода здійснена за участю позивачки і
вона усвідомлювала наслідки угоди,  що
підтверджено поясненнями свідків. Суд не взяв до уваги те,  що загальною підставою визнання угоди
недійсною є невідповідність її вимогам закону. У даному випадку дотримані всі
вимоги закону при укладенні договору. Суд прийняв рішення лише на підставі
пояснень свідків і не вказав у рішенні норму права,  якій суперечить спірна угода. Суд неправильно
дав   правову оцінку обставинам справи.

Той факт,  що позивачка приймала участь у придбанні квартири,  не свідчить про те,  що квартира придбана за належні їй кошти.
Відсутні докази того,  що квартира
придбана за кошти позивачки,  а пояснення
свідків не є належними доказами і не повинні братися до уваги. Суд врахував
пояснення з боку позивачки і не взяв до уваги пояснення свідків з його боку про
те,  що брав у борг гроші для придбання
квартири. Рішення суду стосується і неповнолітніх дітей,  але суд прийняв це рішення у відсутність
представників органу опіки і піклування (а.с. 184-187).

В
судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 і його представник
підтримали доводи апеляційної скарги; позивачка,  відповідачка ОСОБА_3 і її представник,  відповідач ОСОБА_4 не визнали апеляційну
скаргу і просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Апеляційний
суд вважає,  що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,  рішення
суду першої інстанції від 14 травня 2007 року - скасуванню з ухваленням у
справі нового рішення про відмову у задоволенні позову через наступне.

Згідно
п.4 ч.1  ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є
порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або
процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або
неправильно застосованими,  якщо
застосований закон,  який не поширюється
на ці правовідносини,  або не застосовано
закон,  який підлягав застосуванню
(ч.2  ст. 309 ЦПК України).

Матеріали
справи підтверджують,  що з 23 червня
1999 року відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебувають в юридичному шлюбі (а.с.
9); 24 грудня 2004 року відповідач ОСОБА_4 продав,  а відповідачка ОСОБА_3 купила АДРЕСА_1 за
домовленістю сторін за 17514 грн.,  які
сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору (а.с. 107); цей договір
нотаріально посвідчений і зареєстрований в Державному реєстрі правочинів (а.с.
117,  118); заява відповідача ОСОБА_1 від
24 грудня 2004 року підтверджує його згоду на покупку його дружиною -
відповідачкою ОСОБА_3 зазначеної квартири; ця заява нотаріально засвідчена
(а.с. 35); відповідачка ОСОБА_3 і її діти зареєстровані у спірній квартирі і
проживають в ній (а.с. 120, 127-129).

Право
власності набувається на підставах,  що
не заборонені законом,  зокрема із
правочинів (ч.1  ст. 328 ЦК України).
Договір є укладеним,  якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1  ст. 638 ЦК
України). Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається
у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації
( ст. 657 ЦК України). Договір,  який
підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації,  є укладеним з моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,  а
в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації (ч.3  ст.
640 ЦК України).

Враховуючи
викладене,  апеляційний суд вважає,  що укладений між відповідачами ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 24 грудня 2004 року договір купівлі-продажу спірної квартири відповідає
вимогам діючого законодавства: сторони уклали договір купівлі-продажу спірної
квартири,  укладення якого не заборонене
законом; до укладення договору сторони (відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3) досягли
згоди з усіх істотних умов договору (оскільки у протилежному вони б не
підписали спірний договір у нотаріуса); спірний договір укладений у письмовій
формі і нотаріально засвідчений і зареєстрований у встановленому законом порядку.

Позивачка
заявила позов про визнання частково недійсним в частині покупця вказаного
договору купівлі-продажу,  визнання за
нею права власності на спірну квартиру,
скасування державної реєстрації спірної квартири за відповідачкою
ОСОБА_3 (а.с. 4,

153). Свій позов
позивачка обґрунтовували тим,  що саме за
належні їй кошти була придбана спірна квартира,
і у якості доказів послалася на пояснення свідків і відповідачів ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
угоду про наміри і завдаток (а.с. 6),
договір купівлі продажу належного їй будинку від 6 грудня 2004 року
(а.с. 7).

Але
апеляційний суд вважає,  що нотаріально
посвідчений договір не може бути спростований на підставі пояснень свідків
згідно ч.2  ст. 59 ЦПК України. Договір
купівлі-продажу від 6 грудня 2004 року (а.с. 7) і угода про наміри і завдаток
від 13 грудня 2004 року (а.с. 6) також не є підставами ні кожний окремо,  ні в сукупності з поясненнями свідків,  для визнання договору купівлі-продажу спірної
квартири від 24 грудня 2004 року недійсним в частині покупця,  оскільки в останньому нотаріально
засвідченому договорі зазначено,  що
квартира придбана за 17514 грн.,  які
сплачені покупцем,  тобто відповідачкою
ОСОБА_3,  і саме остання є власником
спірної квартири.

В
судовому засіданні апеляційного суду позивачка і представник відповідачки
ОСОБА_3 вказали,  що ч.1  ст. 203 ЦК
України є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу
недійсним в частині покупця.

Згідно
ч.1  ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства. Але спірний договір не суперечить
ЦК України,  іншим актам цивільного законодавства,  а також моральним засадам суспільства; цей
договір укладений з додержанням вимог закону. І в позовних заявах позивачка
зазначила (а.с. 4,  153) і в судових
засідання суду першої інстанції і в апеляційному суді позивачка поясняла,  що не мала наміру придбати спірну квартиру у
свою власність.

Апеляційний
суд вважає,  що у суду першої інстанції
не було законних підстав для задоволення позову,  оскільки відповідачка не надала належних
доказів,  які б дозволили б задовольнити
позов; якщо майно придбане під час шлюбу,
то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує
презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя ( ст. 60 СК
України). При укладенні спірного договору дотримані вимоги і ч.3  ст. 65 СК України.

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції послався на
ч.3  ст. 215 ЦК України,  згідно якій,
якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом,  але одна із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом,  такий
правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Але з таким
висновком суду не можна погодитися,
оскільки дійсність правочину повинна бути оспорена на підставах,  встановлених законом,  а такі підстави у даному випадку відсутні.

Враховуючи
викладене в сукупності,  апеляційний суд
вважає,  що апеляційна скарга відповідача
ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню,
рішення суду першої інстанції від 14 травня 2007 року - скасування з
ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному
обсязі через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
права.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.2,
309 ч.1 п.4,  313,  316,
317 ЦПК України,  апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області від 14
травня 2007 року скасувати.

Відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3,
ОСОБА_1,  ОСОБА_4 про визнання

частково
недійсним договору купівлі-продажу квартири №200 в будинку 31 мікрорайону
Сонячний в місті Макіївка Донецької області,
посвідченого ОСОБА_8- приватним нотаріусом Макіївського міського
нотаріального округу і зареєстрованого в реєстрі за №3790,  в частині покупця; визнання її покупцем цієї
квартири; визнання за нею права власності на цю квартиру; скасування державної
реєстрації про право власності.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подання скарги безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення.