РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
листопада 2007р.                                                                             м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                         Соколовського
В.М. ,

суддів:                                                    Вакарук
В.М. ,  Горблянського Я.Д.,

секретаря                                               Сем"янчук
С. Й.,

з
участю:                                                апелянтки
ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Івано-Франківського міського суду від 22 серпня 2007 року,  -

встановила:

ОСОБА_1
08 листопада 2006 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної шкоди на суму 55 грн. 65 коп. та моральної шкоди на суму 6000
грн.,  заподіяних джерелом підвищеної
небезпеки.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 22 серпня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2  на її
користь 55 грн. 65 коп.3авданої матеріальної шкоди,  150 грн. спричиненої моральної шкоди,  59 грн. 50 коп. понесених витрат за оплату
державного мита і 30 грн. з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.
В решті позову відмовлено.

На дане
рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
вказуючи на незаконність постановленого рішення,  яке не ґрунтується на матеріалах справи.
Зокрема,  судом не встановлено власника
джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки „ВАЗ-21099",  д.н.з. НОМЕР_2,  на якому ОСОБА_2  скоїв на неї наїзд. Невірно,  вважає апелянтка,  судом

Справа
№22-ц-1184/2007р.                                    Головуючий
у 1 інстанції Горейко М. Д.

Категорія
21                                                              Доповідач
Соколовський В.М.

визначено і
розмір моральної шкоди,  яку стягнуто на
її користь в сумі 150 грн. Оскільки,  при
постановленні рішення,  судом не
враховано,  що вона продовжує лікуватись
в результаті отриманої травми,  вимушена
була звільнитись з роботи із-за страху виходити на прибирання дороги.
Звільнившись з роботи,  вона втратила
реальне джерело існування,  не має
достатніх коштів на харчування та забезпечення ліками. Круг її спілкування
значно звузився. Все це позбавляє її нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовжувати активне громадське життя.

Просила
скасувати оскаржуване рішення і направити дану справу на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала вимоги апеляційної скарги з вище
наведених мотивів та просила її задовольнити,
скасувавши рішення суду першої інстанції в частині стягнення на її
користь моральної шкоди та ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення
її позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 6000
грн.

ОСОБА_2  в судове засідання не прибув,  хоча по зазначеній ним адресі направлялися
завчасно повістки про час і місце розгляду справи.

Вислухавши
доповідача,  пояснення апелянтки,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що близько 05 год. 40 хвилин 06
травня 2006 року біля будинку №111 по вул.
Вовчинецькій в м.
Івано-Франківську відповідач ОСОБА_2 ,
керуючи автомобілем марки „ВАЗ-21099",  д.н.з. НОМЕР_1,  вчинив наїзд на позивачку ОСОБА_1,  котра прибирала проїжджу частину вулиці.

Даний
факт підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_3  та ОСОБА_4 (а.с.  39-41).

Постановою
інспектора відділення оформлення ДТП
при ВДАІ УМВС України в Івано-Франківській області за №354 від 13.06.2006
року (а.с.  6) в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_2  за ознаками
злочину,  передбаченого  ст.
286 КК України,  відмовлено за
відсутністю складу злочину,  однак,  зазначено,
що ДТП сталось
по вині водія ОСОБА_2 ,  котрий порушив
вимоги п.11. 12.1; 13.1 Правил дорожнього руху.

Згідно
постанови Івано-Франківського міського суду від 21.08.2006 року (а.с.  36),
провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2  за
ст.  124 КУпАП закрито в зв'язку
із закінченням строків розгляду адміністративного правопорушення,  тобто з нереабілітуючих підстав.

Зазначені
постанови відповідачем ОСОБА_2  не
оскаржені і на даний час є чинними.

Частиною
4 статті 61 ЦПК України визначено,  що
вирок у кримінальній справі,  що набрав
законної сили,  або

Постанова
суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду,  що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи,  стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду,  з
питань,  чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Тому суд
першої інстанції правильно зазначив в рішенні,
що вище наведена

Постанова
Івано-Франківського міського суду від 21.08.2006 року є підставою для
звільнення від доказування в судовому засіданні вини відповідача ОСОБА_2  у скоєнні ДТП.

Спричинення
позивачці внаслідок ДТП тілесних ушкоджень та перебування її на лікуванні з
приводу отриманих травм з 06.05. по 20.05.2006 року,  підтверджується актом судово-медичного
дослідження №750 (а.с.  9-10) та листком
непрацездатності (а.с.  8).

Затрати,  понесені позивачкою на медичну допомогу та
придбання ліків в сумі 55 грн. 65 коп.,
підтверджені копіями квитанцій (а.с.
12).

За таких
обставин,  суд першої інстанції,  керуючись
ст.   ст.  1166,
1187,  1168 ЦК України,  прийшов до вірного висновку,  що відповідач ОСОБА_2 ,  який керував легковим автомобілем та скоїв
наїзд на позивачку ОСОБА_1,  порушивши
Правила дорожнього руху,  зобов'язаний
відшкодувати позивачці заподіяну матеріальну шкоду в сумі 55 грн. 65 коп. та
моральну шкоду.

Однак,  визначаючи розмір моральної шкоди,  суд не врахував,  що ОСОБА_1 працювала двірником в ЖЕО №8 на
двох дільницях по сумісництву. Після того,
як вона потрапила в ДТП
06.05.2006 року на робочому місці,
то вимушена була звільнитись з однієї дільниці із-за страху працювати на
дорозі (довідка №199,  а.с.  13).

Також
судом не в повній мірі враховано тривалість лікування позивачки,  її фізичних і душевних страждань,  спричинених відповідачем внаслідок ДТП.

Відповідно
до  ст.
23 ЦК України,  особа має право на відшкодування моральної
шкоди,  завданої внаслідок порушення її
прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно
від характеру правопорушення,  глибини
фізичних та душевних страждань,  погіршення
здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації,  ступеня вини особи,  яка завдала моральної шкоди,  якщо вина є підставою для відшкодування,  а також з урахуванням інших обставин,  які мають істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди,  яка підлягає відшкодуванню,  та не пов'язана з розміром цього
відшкодування.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів рахує за
необхідне задовольнити частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 та змінити рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної
шкоди,  визначивши розмір такої в сумі
1000 гривень,  що буде найбільш
справедливим і розумним.

На
підставі  ст.   ст.
23, 1167 ЦК України,  керуючись
ст.   ст.  307,  309,  313,
314,  316 ЦПК України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 22 серпня 2007 року в частині стягнення
моральної шкоди змінити,  стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.