УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2007
року.

Судова колегія
судової палати у цивільних справах апеляційного суду   Одеської області у складі:

Головуючого   - судді Драгомерецького М. М.

Суддів колегії
-    Панасенкова В. О.

Громіка Р.Д.

при секретарі    -
Дудучава Ф.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
подружнього майна та визнання угод дійсними,
та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  Одеської спеціалізованої
біржі нерухомості про визнання дійсним договору купівлі - продажу та визнання
права власності на квартиру,  а також за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  Одеської спеціалізованої біржі
нерухомості,  3-я особа ОСОБА_3 про
розподіл сумісного майна подружжя,  за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду
м.  Одеси від 04 червня 2007 року,  -

встановила:

05
жовтня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  про розподіл подружнього майна та визнання
угод дійсними,  вказуючи на те,  що він знаходився з відповідачкою у
зареєстрованому шлюбі з 1961 року по 2006 рік,
у період шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1,  яка є спільним сумісним майном подружжя та
належить їм у рівних частках. Проте договора
купівлі - продажу були оформлені на товарній біржі та не посвідчені
нотаріально. На підставі наведеного ОСОБА_1 просив визнати за ним право
власності на V?.
частину вищезазначеної квартири та право користування гаражем № 570.

Справа №
22 ц - 4156 /07                                              Головуючий
1-ої інстанції: Гниличенко М. В.

Категорія
-                                                                       Доповідач:
Драгомерецький М. М.

Відповідачка
позовні вимоги визнала частково,  подала
до суду зустрічний позов до ОСОБА_1,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 ,  Одеської спеціалізованої

біржі
нерухомості,  3-я особа ОСОБА_3 про
розподіл сумісного майна подружжя.

01
листопада 2006 року третя особа - ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,  Одеської спеціалізованої біржі нерухомості про визнання
дійсним договору купівлі -продажу та визнання права власності на квартиру.

Рішенням
Київського районного суду м.  Одеси від
04 червня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_2  задоволено частково. У позові ОСОБА_3
відмовлено.

В
апеляційних скаргах ОСОБА_2  та ОСОБА_3
просять дане рішення суду змінити,  яким
ОСОБА_1 в позові відмовити та задовольнити їх позовні заяви у повному
обсязі,  вказуючи на те,  що воно постановлено з порушенням норм права.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді -
доповідача,  пояснення сторін,  що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг,  вважає за необхідне їх відхилити.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суд з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1,  відмовляючи у позові
ОСОБА_3 та задовольняючи частково позов ОСОБА_2
районний суд виходив з того,  що
спірна квартира та майно придбано сторонами в період шлюбу та є спільним майном
подружжя.

Розглядаючи
спір,  судова колегія вважає,  що районний суд повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі,  надані
сторонами докази,  правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом
апеляційної інстанції встановлено,  що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2  знаходилися у
зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 1961 року. 15 серпня 2006 року шлюб між
сторонами було розірвано. 29 липня 1999 року на Одеській спеціалізованій біржі
нерухомості були укладені два договори купівлі - продажу: 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1,  між ОСОБА_2  та ОСОБА_6 та 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1,  між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 умови угоди сторони виконали в повному обсязі.

На
підставі наведеного судова колегія вважає,
що суд першої інстанції зробив правильний висновок про визнання
вищезазначених угод дійсними,  оскільки в
1999 році сторони уклали договори купівлі - продажу квартир,  що відповідають вимогам закону та не
порушують будь - які інтереси і права.

Відповідно
до вимог ч. 2  ст.  47,
ст.  227 ЦК України ( в редакції
1963 року) якщо одна із сторін повністю або частино виконала угоду,  яка вимагає нотаріального посвідчення,  а друга сторона відхиляється від
нотаріального оформлення угоди,  суд
вправі за вимогою сторони,  яка виконала
угоду визнати угоду дійсною. В цьому випадку наступне нотаріальне оформлення
угоди не потребується. Крім того договори купівлі - продажу укладені на біржі
та нотаріального посвідчення не потребують ( а. с 20-22).

Доводи
апеляційних скарг стосовно визнання права власності на 1/2 частину квартири за
ОСОБА_1,  а саме що суд першої інстанції
не належним чином дослідив доказів та невірно оцінив статус квартири,  на чиї кошти вона придбалася,  чи були ці кошти спільним майном
подружжя,  колегія судів вважає
необгрунтованими.

Відповідно  ст.  22
КпШС України (що діяв на час придбання майна),
та у відповідності  ст.  16 Закону України „Про власність" є
спільним майном подружжя,  незалежно від
того,  що документально квартира була
оформлена на ОСОБА_2.

Більш
цього,  пояснення ОСОБА_3 проте,  що спірна квартира була придбана за її кошти
погодитися неможливо,  оскільки ні суду
першої ні апеляційної інстанції ОСОБА_3 доказів не надала.

На
підставі наведеного колегія суддів вважає,
що суд обґрунтовано визнав право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Стосовно
визнання право користування за ОСОБА_1 на гараж АДРЕСА_2,  суд обгрунтовано виходив з того,  що позивач має посвідчення водія та фактично
користується автомобілем,  тому може використовувати
даний гараж та автомобіль відповідно їх цільовому призначенню.

Таким
чином,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційний скарг та інші доводи
суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
304,  п.1  ст.
307,   ст.   ст.
308,  313,  п.1
ст.  314,   ст.
ст.  315,  317,
319 ЦПК України,  судова колегія
судової палати,

ухвалила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відхилити,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.