АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

11
вересня 2007 року                                                                                                     м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого                                            Сегеди
СМ. ,

суддів:                                                      Виноградової
Л.Є.,

Гайворонського
С. П.,

за
участю секретаря                                Шкрабак
В.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами
представника позивача ОСОБА_1 та відповідача - комунального підприємства «ОМЕТ»
на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 червня 2007 року,  у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «ОМЕТ» про
стягнення матеріальної та моральної шкоди,
спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,  третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3,

встановила:

22
листопада 2006 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом,  мотивуючи свої вимоги тим,  що 26 січня 2006 р. о 14 год. 05 хв. водій
ОСОБА_3,  керуючи тролейбусом
„ЗІУ-9",  НОМЕР_1,  який належить КП „ОМЕТ",  рухаючись по вул.  Буніна,
з боку вул.  Катеринінської,  на перехресті з Олександрівським
проспектом,  в м.  Одесі,
скоїв наїзд на неї,  коли вона
перетинала проїжджу частину справа наліво по напрямку руху тролейбуса по
пішохідному переходу. Внаслідок ДТП їй була спричинена матеріальна та моральна
шкода,  оскільки в результаті даного
наїзду позивач ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження,  які згідно з актом судово - медичного
обстеження № 532 від 21.03.2006 р. відносяться до категорії легких тілесних
ушкоджень,  що призвели до короткочасного
розладу здоров'я.

Посилаючись
на зазначені обставини,  позивач просила
ухвалити рішення,  яким стягнути з
відповідача 768 грн. 47 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 15000
грн.- в рахунок відшкодування моральної шкоди; 1062 грн. - в рахунок
відшкодування судових витрат,  пов'язаних
з розглядом справи.

Відповідач
та третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали,  посилаючись на те,  що з боку водія тролейбуса ОСОБА_3 не було
допущено порушень правил дорожнього руху,
в той час як груба необережність позивача ОСОБА_2 привела до
дорожньо-транспортної пригоди. З зазначених підстав просили в позові відмовити.

Рішенням
Київського районного суду м.  Одеси від
04 червня 2007 року позов ОСОБА_2 був задоволений частково та стягнуто з КП
«ОМЕТ» на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 712, 47 грн. та
судові витрати у розмірі 1062 грн. В частині відшкодування моральної шкоди було
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про зміну судового рішення і
задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

В
апеляційній скарзі КП "ОМЕТ" ставить питання про скасування судового
рішення і ухвалення нового,  яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Головуючий
у 1-й інстанції: Пучкова 1.М.
Справа
№22ц-3609/2007 р.

Доповідач:
Сегеда С. М.                                                                        Категорія:
ЦП: 21

2

Апеляційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,
апеляційна скарга КП «ОМЕТ» підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи
частково позовні вимоги позивача ОСОБА_2,
суд обгрунтовано виходив із того,
що в скоєнні ДТП винна
саме ОСОБА_2

Ця
обставина підтверджується постановою УДАЇ УМВС України в Одеській області від
30.03.2006 року,  затвердженої 10.04.2006
року,  про відмову в порушенні
кримінальної справи у відношенні ОСОБА_5,
у зв'язку з тим,  що в його діях
відсутній склад злочину,  передбачений ч.
1  ст.
286 КК України і тим,  що причиною
ДТП явилось
порушення пішоходом ОСОБА_2 вимог п.п. 4.9,
4.14 а,  б Правил дорожнього руху.

Таким
чином,  суд обгрунтовано відмовив ОСОБА_2
у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Разом з
тим,  згідно ч. 3  ст.
1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування
додаткових витрат,  у тому числі на
придбання ліків,  тому суд обгрунтовано
стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на придбання
ліків у сумі 712,  47 грн.

Однак
судова колегія не може погодитись з висновком суду в частині стягнення витрат
на правову допомогу.

Згідно
ч. 1  ст.
56 та  ст.  84 ЦПК України правову допомогу може надавати
особа,  яка є фахівцем в галузі права і
за законом має право на надання правової допомоги,  або адвокат.

В
матеріалах справи відсутні відомості в підтвердження того,  що ОСОБА_6 є фахівцем в галузі права.
Навпаки,  із реєстру аудиторських фірм та
аудиторів за № 106 від 30.01.2002 року слідує,
що ОСОБА_6,  рівно як і позивач
ОСОБА_2,  зареєстрована як суб'єкт
аудиторської діяльності в Україні,  яка
одноособово надає аудиторські послуги (а.с.
50).

Більш
того,  в судових засіданнях ОСОБА_6
правової допомоги ОСОБА_2 не надавала і участі не приймала.

Суд не
врахував зазначених обставин та безпідставно стягнув на користь ОСОБА_2 1000
грн. за надання правової допомоги ОСОБА_7,
у зв'язку з чим судова колегія змінює рішення суду і відмовляє ОСОБА_2 у
відшкодуванні цих витрат.

На
користь ОСОБА_2 з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 51 грн. та
витрати на банківські послуги у сумі 9 грн.,
а всього 60 грн.

За таких
обставин рішення суду підлягає зміні,  в
частині відшкодування судових витрат.

Керуючись
п.3 ч.1  ст.  307; п.4 ч.1
ст.  309;  ст.
ст.  313,  316; 317; 319 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну
скаргу комунального підприємства "ОМЕТ" задовольнити частково.

Рішення Київського
районного суду м.  Одеси від 04 червня
2007 року змінити в частині відшкодування судових витрат,  та стягнути на користь ОСОБА_2 з комунального
підприємства "ОМЕТ" судові витрати у розмірі 60 грн. В іншій частині
вимог про відшкодування судових витрат відмовити.

Судове рішення в
іншій частині залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.