справа № 2 ц- 328/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

22 травня 2007 року
Антрацитівський міскрайонньїй суд Луганської області в складі:

головуючого
судді                                                                      Філіпенко
Л. П.

при
секретарі                                                                                 Щербак А. М.

за участью адвоката                                                        ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення
моральної шкоди та по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі - продажу
дійсним та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2
пред'явив суду позов до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного
володіння та стягнення моральної шкоди в якому просить поновити процесуальний
строк,  витребувати від відповідача
автомобіль МАЗ 500,  1973 року випуску,  двигун НОМЕР_1
державний номер НОМЕР_2,  та стягнути с
нього моральну шкоду 1700
грн.,  а також судові витрати. В
обґрунтування заявлених позовних вимог позивач визначив,  що йому на праві приватної власності належить
автомобіль МАЗ 500,  1973 ріку випуску,  двигун НОМЕР_1,  державний номер НОМЕР_2. Це підтверджується довідкою з Мелітопольського РЕВ МРВ №6 ДАІ при УМВС
України у Запорізької області. На підставі домовленості,  розписок,
ОСОБА_2 27 серпня 2002 року видав
відповідачу доручення на право керування та передав йому вказаний автомобіль в
справному стані. Доручення було видано строком до 30 березня
2003року. Після закінчення строку дії доручення,  ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з вимогою
виконати свої зобов'язання в добровільному порядку. Але відповідач відмовився
їх виконувати,  мотивуючи тим,  що автомобіль поламаний,  а пізніше в телефонній розмові він сказав,  що автомобіль він продав по запчастинам.  30 березня 2006року позивач звернувся до
Мелітопольського міськрайонного суду,
керуючись  ст. 321,  387 ЦК України,   ст. 50 ЗУ "Про власність",  п.4
ст. 110 ЦПК України з проханням: витребувати від ОСОБА_3,  на його користь,  належний йому автомобіль МАЗ 500,  1973 ріку випуску,  двигун НОМЕР_1,  державний номер НОМЕР_2. 14 серпня 2006 року ОСОБА_2
отримав ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду,  в якій не було вказано,  що норми п.4
ст. ПО ЦПК України,  на які він
посилався,  не дають права звертатися до
суду за місцем його проживання. Про це вин довідався з ухвали Апеляцийного суду
Запорізької області,  яку отримав в
Мелітопольському міськрайонному суді 19
грудня 2006р. Являючись власником автомобіля ОСОБА_2 вважає що його
вартість складає 10 тис.
грн. Крім того,  на його думку,  противоправні дії відповідача істотно
порушують права його як власника та наносять йому значну моральну шкоду,  що виразилась в тому,  що внаслідок цього була порушена нормальна
життєдіяльність позивача. ОСОБА_2 сильно переживав з приводу того що
сталось,  переніс сильне психічне і
душевне потрясіння,  у сім'ї порушене
нормальне життя. Крім того,  з вини
відповідача,  позивач був позбавлений
можливості своєчасно повернути автошини 320x508 в кількості трьох штук,  позичені на певний час,  які позивач зобов'язався повернути. Це
негативно позначилося на загальному стані позивача і доставило масу
незручностей сімї і односельцям.
Заподіяну моральну шкоду він оцінює у сумі 1700 грн. Під

час судового засідання
позивач змінив позовні вимоги,
звернувшись до суду з позовом,  у
якому збільшив його суму до 10260
грн. Також просить стягнути з відповідача понесені їм судові витрати - по
оплаті ІТЗ 30 грн.,  правову допомогу -
70 грн.,  послуги пошти - 12, 5
грн.,  компенсацію за відрив від
звичайних занять - 84 грн.,  транспортні
витрати 144,  4 грн.,  за проживання - 114 грн.,  витрати по оплаті експертизи - 278 грн.70
коп.,  оплаті держмита - 119 грн.60
коп.,  послуги банку 6, 7 грн. - усього
ці витрати становлять 864 грн.,
витребувати у відповідача автомобіль,
а у випадку якщо це неможливо - його вартість,  стягнути моральний збиток у сумі 1650 грн.

ОСОБА_3
звернувся із зустрічним позовом,  у якому
визначив,  що між ними була досягнута
домовленість про покупку автомобіля МАЗ-500,
з оплатою в розстрочку 500
у.о. зразу,  а потім по 200 у.о. щомісяця до
виплати оговореної суми продажу,  термін
виплати - до
квітня 2003 року.
ОСОБА_2 повідомив його,  що машина
технічно справна,  відремонтована і
оформив на його ім'я доручення на право управління машиною,  щоб ОСОБА_3 міг іі перегнати до себе,  передав йому автомобіль та документи на
нього,  а ОСОБА_3 заплатив ОСОБА_2 500
у.о. і дав згоду на щомісячні виплати по 200 у.о. Угоду між нами повинні були
оформити після виплати ОСОБА_3 оговореної суми. Передав ОСОБА_2 автомашину
МАЗ-500 державний номер НОМЕР_2
27 серпня 2002 року. ОСОБА_3
не зміг використати автомашину за призначенням,
бо вийшов з ладу мотор,
потребується його заміна. Оскільки ремонт витребував великих коштів,  то ОСОБА_3 не зміг відремонтувати мотор,  и
вирішив цю машину продати на запчастини. Він повідомив про своє рішення
ОСОБА_2 в травні 2003 року і він погодився знизити ціну автомашини на вартість
ремонту двигуна,  що складає 1500
грн.,  але витребував віддати йому три
колеса та домкрат з цієї автомашини. Але письмово зниження ціни сторони не
оформили. ОСОБА_3 вважає,  що він з
відповідачем повністю виконали умови договору купівлі -продажу
автомашини,  а відповідач відмовився
оформити на нього угоду ( ст. 655 ЦК ).
І що коли ОСОБА_2 вимагає повернути йому автомашину,  то повинен йому повернути ті 2000 у.о. грошей,  що він заплатив йому за цей автомобіль. Позов
ОСОБА_2 не визнав,  бо ОСОБА_2 порушив
термін позовної давності за захистом своїх прав та не має поважної причини для
його поновлення. Обов'язки по договору купівлі-продажу виконані - зі сторони
ОСОБА_2 28 серпня 2002 (передати
транспорт та документи),  ОСОБА_3 28 травня 2003 року (прийняти
транспорт та оплатити його вартість ).
Тому він вважає,  що є підстави
визнати договір купівлі -
продажу між ними дійсним.  Крім того
оцінює моральну шкоду в 900
грн. та думає,  що ця сума зможе
компенсувати його моральні страждання.

В
судовому засіданні як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 підтримали свої позовні вимоги у
повному обсязі і надали суду пояснення,
які повністю співпадають з доводами,
викладеними в позовних заявах. Обої просять позов задовольнити.

Відповідно
до вимог ч.1  ст.  11
ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів,  наданих сторонами. Судом під час судового
засідання досліджені усі докази,  надані
сторонами. Клопотань про витребування і дослідження інших доказів до суду від
сторін не надійшло. Суд постановляє рішення на підставі доказів наданих
сторонами і досліджених під час судового засідання.

Суд,  дослідивши докази у їх сукупності,  проаналізувавши пояснення сторін,  свідків,
та оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням,  що базується на засадах відносності та
припустимості доказів,  доходить
висновку,  який не заперечується
сторонами,  що дійсно між сторонами була
досягнута домовленість про купівлю-продаж автомобіля МАЗ 500,
1973 ріку випуску,
двигун НОМЕР_1 державний
номер НОМЕР_2. Після
одержання першої частини оплати,  інша за
домовленістю повинна була провадитися рівними частинами до 1 квітня 2003 року (а.с.
9),  на цей же строк у той же день видане
було ОСОБА_2   доручення на право водіння
спірним автомобілем

(а.с. 8). На час дії
строку доручення ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_3 суму за мінусом зменшення вартості
ремонту,  оскільки через виявлення
прихованих дефектів у двигуні автомобіля,
ОСОБА_3 вправі був порушувати питання про зменшення вартості МАЗ. Про
наявність цих дефектів ОСОБА_2 довідався 28-29
серпня 2002 року,  що він пояснив,  будучи допитаним у суді за місцем проживання
(а.с. 24) . Однак
дотепер ОСОБА_2 не вимагає невиплаченої на його думку вартості автомобіля,  а вимагає повернення автомобіля,  незважаючи на розписку,  що підтверджує обов'язок ОСОБА_3 виплатити
йому як власникові вартість цього автомобіля,
тобто підтверджує наявність домовленості про купівлю-продаж
автомобіля,  із вказівкою невиплаченої за
нього суми на день видачі розписки. Виплативши вартість автомобіля за мінусом
її зменшення за зазначеними вище причинами,
ОСОБА_3 вправі був порушувати питання про визнання угоди дійсною й про
визнання за ним права власності на автомобіль із квітня 2003 року,  але в цей час автомобіль проданий на
запчастині,  тому вимоги визнати цей
договір дійсним не засновані на законі і не тягнуть яких-то правових наслідків.
Якщо ж ОСОБА_2 вважав,  що порушено його
права,  то по закінченню терміну дії
доручення,  тобто з 1 квітня 2003 року
він мав право звернутися в належний суд з відповідним позовом.  Однак вимоги до ОСОБА_3 виконати свої
зобов'язання,  яких той на себе не
приймав,  нічим їм не обґрунтовані.
Згідно до  ст. 526 ЦК України також
необгрунтовані й вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення автошин без камер у
кількості трьох штук і домкрата,
оскільки розписка,  що
представлена їм як доказ такого зобов'язання підписана не ОСОБА_3,  а його матір'ю,  а ОСОБА_3 заперечує такі зобов'язання зі
своєї сторони (а.с.  9 оборот)

Тому суд
вважає,  що ці позовні вимоги як ОСОБА_2
так і ОСОБА_3 не підлягають задоволенню як необгрунтовані.

Не
підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 і в частині стягнення з
відповідача ОСОБА_3 понесених їм судових витрат у сумі 864 грн.,  оскільки згідно до ч.1  ст. 88 ЦПК України «Стороні,  на користь якої ухвалено рішення,  суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати.»

Крім
того як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 звернулися до суду по закінченню строку позовної
давності,  установленого  ст.  257 ЦК України и поновити цей
строк у суду немає підстав,  оскільки
пропущений він без поважних причин.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11, 60, 72,  73,
209, 212-215, 218   ЦПК
України,   ст.  ст. 23,
257,  267,  509,
526 ЦК України,  суд, -

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого
незаконного володіння та стягнення моральної шкоди та по зустрічному позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та стягнення
моральної шкоди   відмовити за пропуском
строку позовної давності.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської
області через Антрацитівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги,
з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.

рішення
надруковано в нарадчій кімнаті.