Справа № 22ц-1130   2007 р.                                  Головуючий
в І інстанції: Тіміргазін Е.Р.
13                                                             Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

2007 року травня
місяця «17»  дня колегія суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого                 - Бауль Н.М.

Суддів                             - Воронцової Л.П., Вадзінського П.О.

при секретарі                 - Дягілєвій В.О.

адвокатів                        - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення
Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28 грудня 2006 року за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, -

встановила:

У грудні 2006
року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом та просив суд визнати
договір дарування належної йому квартири АДРЕСА_1 недійсним, посилаючись на те,
що між: ним та відповідачем укладалась угода по довічному утриманню, обов'язки
якої з боку відповідача не виконуються.

Рішенням суду
від 28 грудня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано договір
дарування ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3від 19.05.1997 року, зареєстрованого
Каховською міською державною нотаріальною конторою, недійсним.

Стягнуто з
ОСОБА_3на користь ОСОБА_4 105 грн. 25 коп. судового збору, 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_3просить рішення суду скасувати, зазначаючи, що судом першої
інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, дана невірна
оцінка встановленим обставинам по справі.

Письмові
заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши
доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія судців вважає, що скарга підлягає
задоволенню частково.

При постановлении рішення суд виходив з того, що
позивач при укладанні
договору дарування помилявся, щодо обставин укладання угоди, мав намір укласти
договір довічного утримання.

Проте з таким
висновком суду в повній мірі погодитись не можна, оскільки суд дійшов до нього
з порушенням норм процесуального та матеріального права.

З матеріалів
справи вбачається, що між сторонами 19.05.1997 року був укладений договір
дарування квартири АДРЕСА_1, згідно якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняв
у дар зазначену квартиру.

Із змісту позовної
заяви вбачається, що відповідач надавав позивачу вісім років забезпечення по
утриманню та доглядом, між ними був укладений договір дарування з метою
приховати дійсний правочин про довічне утримання, тому просив суд визнати
вчинений правочин дарування удаваним, посилаючись на  ст. 235 ЦК,
а договір дарування квартири недійсним.

При розгляді
справи суд не звернув увагу на підстави, викладені позивачем, визнання
недійсності договору та постановив рішення з іншої підстави визнання правочину
недійсним, застосував як підставу недійсності договору дарування укладання її
внаслідок помилки, застосував  ст. 229 ЦК.

Оскільки суд
першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства розглянув не
заявлені позивачем вимоги, чим вийшов поза межі позовної заяви, то рішення суду
не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно
до  ст. 60 ЦПК - кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Доказів на
підтвердження тієї обставини, що позивачем укладена угода для приховання іншої
угоди, якою ОСОБА_3 зобов'язався забезпечувати ОСОБА_4 утримання або догляд
довічно, грошова оцінка утримання та підстави для приховування угод, суду не
надано.

З матеріалів
справи вбачається, що відповідач самостійно розпоряджався квартирою як своєю
власністю, позивач не заперечував, проживав у спірній квартирі, утриманням
квартири не цікавився, а тільки після погіршання відносин після травми позивача
вирішив визнати договір дарування недійсним, а не розірвати договір утримання в
зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язків по його утриманню, в момент
укладання угоди було 62 роки, має освіту, з умовами договору дарування
погодився, підписав його, чим виразив своє волевиявлення, то підстави для
визнання правочину удаваним відсутні.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав неправильну
оцінку встановленим обставинам справи, порушив вимоги норм матеріального та
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є
підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового.

Керуючись ст.
ст. 235, 717, 744 ЦК України,  ст.
ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Каховського міськрайонного суду від 28 грудня 2006 року скасувати, постановити
нове.

В позовних
вимогах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу
може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду України протягом двох
місяців.