Справа № 22ц-1706/2007
Головуючий у 1 -й інстанції -
Доповідач - Мельниченко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

06 грудня 2007
року       м. Чернігів

Апеляційний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого -
Бойко О.В.

суддів -
Мельниченка Ю.В.,   Мамонової О.Є.

при секретарі -
Пільгуй Н.В.

за участю -
сторін

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної та
моральної шкоди

встановив:

19 липня
2007року ОСОБА_1  звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2  про
стягнення матеріальної шкоди в сумі 8 грн. пільгової вартості проїзного
квитка,   за проїзд в автобусі,   що належить відповідачу,   4,  35
грн. витрат на поштові послуги,   та 5000
грн. на відшкодування моральної шкоди,
поклавши на відповідача обов'язок по сплаті також і витрат,   пов'язаних із розглядом справи в суді.

Свої
вимоги обґрунтовував тим,   що з вини
відповідача-підприємця,   який займається
наданням послуг з автоперевезення пасажирів,
під час поїздки з м.  Борзни до
м.  Чернігова 16 березня 2007 року кондуктором-контролером рейсового
автобусу було йому - інваліду війни незаконно відмовлено в проїзді на пільгових
умовах,   що призвело до порушення його
прав та законних інтересів. У наслідок цього погіршився його стан
здоров'я,   ставсь гіпертонічний криз і
він був вимушений знаходитись на лікуванні у шпиталі строком 6 днів. Потім
позивач знаходився на лікуванні в курортологічному центрі „ Крим" на
протязі 11 діб.

15
серпня 2007року позивачем подана до суду заява про збільшення позовних
вимог,   в якій  він просив стягнути на його користь з
відповідача 16

2

грн. та 4 грн. 35 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди та 7000 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
скасувати рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам
справи,   та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Вказує,   що не
відповідають дійсності ті факти,   що він
не показував кондуктору - контролеру документ на право пільги,   та твердження відповідача,   про те,
що в той день він знаходився у нетверезому стані,   та наводить обставини,   аналогічні вказаним в позовній заяві.

У
судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2  апеляційну скаргу не визнав,   просив залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача,   пояснення
сторін,   перевіривши матеріали
справи,   доводи апеляційної скарги,   апеляційний суд вважає,   що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,   а рішення суду зміні,   виходячи з наступного.

Постановлюючи
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції помилково
застосував до даних правовідносин
ст.  ст.  1166 та 1167 ЦК України.

Як
встановлено в судовому засіданні,
позивач ОСОБА_1  є інвалідом 2
групи,   на нього поширюються
пільги,   встановлені для ветеранів
війни-інвалідів війни ( копія посвідчення а. с.
7) .

В даному
випадку має місце зобов'язання по наданню послуги,   а саме послуги з пасажирського
перевезення,   як передбачено  ст. 509 ЦК
України.

Відповідно
до  ст.
614 ЦК України
особа,   яка порушила зобов'язання ,   несе відповідальність за наявності її
вини,   якщо інше не встановлено
договором,   або законом.  Особа є невинуватою,   якщо вона доведе,   що вжила всіх залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання .

Згідно
п. 26 Правил надання пасажирського автомобільного транспорту затверджених
Постановою KM України від 18.02.1997р. № 176 "Пасажир зобов'язаний
мати при собі квиток на проїзд,   а за
наявності права на пільги щодо оплати проїзду - відповідне посвідчення.
Особи,   які користуються пільгами в
здійсненні оплати поїздки міжміськими маршрутами ,   звертаються у квиткову касу автостанції для
внесення відповідної відмітки до касової відомості та одержання безоплатного
квитка,   а в разі відсутності квиткової
каси - до водія „ .

З
матеріалів справи вбачається ,   що між
позивачем ОСОБА_1  та відповідачем
ОСОБА_2  мали місце договірні
зобов'язання ,   оскільки ОСОБА_1
заплатив кошти для придбання квитка на проїзд у транспортному засобі,   який належить приватному підприємцю
ОСОБА_2,   до населеного пункту  м.
Чернігів,   отримав за це
квиток,   але вина перевізника
(відповідача) у відмові в продажі пільгового квитка відсутня,   оскільки позивачем не було перед
"явлено  посвідчення ,   яке надає йому право на  пільговий проїзд,    що

3

відповідно
до  ст.  614 ЦК України є
підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Стороною,   позивачем по справі,   ні в який спосіб не було доведено,   що ним при вимозі придбання пільгового
квитка для проїзду перевізнику пред'являлось посвідчення,   що підтверджує право позивача на пільговий
проїзд.

Виходячи
з цього прийшовши до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог
ОСОБА_1  суд першої інстанції невірно
застосував норму матеріального права -
ст.  1166,   1167 ЦК
України,   замість необхідної  ст.
614 ЦК України
,  а тому ,   рішення суду в цій частині підлягає зміні

На
підставі наведеного та керуючись
ст.  ст.  303,
307,   309 ч.1 п.4,   313,
316; 317; 319 ЦПК України та
ст.  614 ЦК України,   Постанови KM України
№176 від 18.02.1997 року про затвердження Правил надання послуг пасажирського
автомобільного транспорту апеляційний суд,
-

вирішив:

Апеляційну
скаргу   ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення
Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2007 року
змінити,   виключивши з мотивувальної
частини рішення посилання на  ст.  ст.
1166; 1167 ЦПК України .

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту
набрання законної сили.