Справа №22ц-6835/07 р.      Головуючий
у 1 інстанції - Бухтіярова І.О.
Категорія - 37                                                                         Доповідач
-     Зінов'єва А.Г.
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 жовтня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді:                      Денисенко Л.Л.

суддів:                                                        Резникової
Л.В.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:  Проляпі О.В.

за участю адвоката:                                   ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ворошиловського районного суду
м. Донецька від 9 липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
встановлення батьківства, стягнення аліментів та відшкодування моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 9 липня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_3 були задоволені частково: було встановлено батьківство відповідача
відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На органи РАЦС покладено обов'язки внести
відповідні зміни до актового запису про народження дитини. З ОСОБА_2 на користь
позивачки на утримання дитини стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх
видів доходу до досягнення нею повноліття, починаючи з 19 грудня 2000 р. В
частини позову про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з
рішенням суду, відповідач приніс апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду
скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним
обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Просив ухвалити
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування
доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 посилався на те, що суд не вручив йому
позовну заяву про відшкодування моральної шкоди; у порушення процесуального
законодавства, суд розглянув справу фактично у його відсутності; суд не дав
належної оцінки поясненням свідків, зокрема його дружини; не звернув уваги на
те, що в період запліднення дитини він знаходився за межами Донецької області.
Крім того, вважає, що позивачкою не надано доказів, передбачених діючим на час
виникнення правовідносин законодавства, які б давали підстави для встановлення
батьківства. Також вважав, що він не може бути батьком дитини позивачки,
оскільки в період її запліднення, як це встановлено висновком медичної
експертизи, він знаходився за межами Донецької області

В судовому
засідання представник відповідача апеляційну скаргу підтримав і просив її
задовольнити у повному обсязі.

Позивачка проти
апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а рішення суду залишити
без зміни.

Заслухавши
доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які склалися між   сторонами,
надав   їм   відповідну
оцінку   і   обґрунтовано   задовольнив
позовні   вимоги

2

ОСОБА_3 в частині встановлення батьківства
та стягнення аліментів, відмовивши при цьому у задоволенні позову в частині
відшкодування моральної шкоди.

В ході слухання
справи судом було встановлено, що у період з квітня 1998 р. по березень 1999 р.
сторони проживали однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1 і вели спільне
господарство. Від фактичних шлюбних відносин у позивачки народилася дитина -
син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_14 датою запліднення якого можливо є перша
декада листопада 1998 року.

Відповідно до
вимог ст. 53 КпШС України, в разі народження дитини у батьків, які не
перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може
бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна
(піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої
дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере
до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і
відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними
дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

Суд першої
інстанції дуже ретельно перевірив надані сторонами докази, дав їм оцінку,
відповідно до вимог вищевказаної норми закону і зробив обґрунтовані висновки
про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Суд також при
стягненні аліментів на утримання дитини обґрунтовано застосував норми Сімейного
кодексу України і відповідно до матеріального становища сторін стягнув аліменти
на утримання сина сторін у розмірі встановленому законодавством.

Апеляційний суд
не може прийняти до уваги доводи відповідача про те, що справу було розглянуто
у відсутності його та його представника, оскільки справу слухалося доволі
довгий період, сторони були допитаними в судовому засіданні і на день ухвалення
рішення в матеріалах справи знаходяться розписки про належне повідомлення
відповідача та його представника про день, час та місце слухання справи.

Апеляційна
скарга відповідача в частині позову про відшкодування моральної шкоди на
заслуговує уваги, оскільки в цій частині позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Безпідставні
також посилання відповідача на його відсутність в Донецькій області у період
запліднення позивачки. Як вбачається за наданої відповідачем довідки він
знаходився на установчій сесії, яке не є обов'язковою і явка студентів на
лекціях не відмічається у відомостях. Крім того, згідно висновку медичної
експертизи - перша декада листопада 1998 року - є можливим припущенням
експертів, а не категоричним висновком, тим більш, що дитина народилася (згідно
історії пологів) недоношеною.

Таким чином,
рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для його
скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.1-308, 313, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 9 липня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання чинності.