Справа №2-1352/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 травня 2007
року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого
- судді Хомика
А.П.

при
секретарі -                         Кіндратишин
Л.Р.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільної сумісної власності
подружжя,  -

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідачки про розподіл спільної сумісної
власності подружжя. Позов мотивує тим,
що шлюб з відповідачкою уклали 28.07.1984
року,  в якому у них народилось двоє
дітей - дочка
ОСОБА_3 та син ОСОБА_4,  які на даний час
вже досягли повноліття.

За час
спільного проживання вони не змогли створити міцної та дружної сім'ї,  а тому шлюб між ними було розірвано,  про що зроблено відповідний актовий запис №338 від 23.12.2003 року. Під час
розгляду справи про розірвання шлюбу питання щодо розподілу майна,  яке вони нажили за час спільного
проживання,  не вирішувалось. В даний час
виникла необхідність розділити їхній житловий будинок АДРЕСА_1,  який вони збудували з відповідачкою будучи в
шлюбі та який розташований на земельній ділянці,  що була надана ОСОБА_1.  у власність згідно ухвали Дрогобицької
міської ради №221 від 24.09.2003 року. В цьому
будинку вони з відповідачкою проживають,
іншого житла у них немає. Будинок завершений будівництвом,  однак право власності в Дрогобицькому ДК МЕТІ
та ЕО на будинок ще не зареєстровано. Вартість спірного будинку згідно довідки
Дрогобицького ДК МБТІ та ЕО становить 242761
грн.

Згідно  ст.  70 Сімейного
кодексу України,  у разі поділу
майна,  що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,  частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки
з відповідачкою не вдається дійти згоди щодо поділу житлового будинку,  просить суд постановити рішення,  яким визнати за ним право власності на 1/2
ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 та
стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати.

Представник
позивача - ОСОБА_5. в
судовому засіданні підтримав позовні вимоги,
додатково пояснивши,  що позивач
не пропустив терміну звернення до суду з позовом про поділ майна,  оскільки постійно проживає у спірному
будинку,  і,  лише востаннє,  приїхавши з-за кордону (взимку цього
року),  де перебуває на заробітках,  отримав відмову колишньої дружини від
визнання за ним права власності на частину будинку,  а саме: остання відмовилась в добровільному
порядку поділити спірний будинок. Крім цього доповнив,  що позивач постійно допомагає дітям,  зокрема,
сину,  якому виготовив необхідні
документи для працевлаштування в Чеській Республіці. Посилання представників
відповідача на те,  що позивач не приймав
участі у будівництві спірного будинку не слід брати до уваги,  оскільки останній,  саме з метою завершення будівництва,  виїхав на заробітки за кордон. В майбутньому
позивач має намір подарувати свою частину будинку синові,  з яким у нього хороші відносини. В решті
позов підтримав,  просить його
задоволити.

Представники
відповідачки - ОСОБА_6.  та ОСОБА_7
позову не визнали і пояснили,
суду,  що після розірвання шлюбу з
позивачем відповідачка залишилась проживати в спірному будинку разом з
дітьми,  які перебувають виключно на її
утриманні. Позивач не брав участі у будівництві будинку,  зловживаючи спиртним,  не надаючи сім'ї жодної матеріальної
допомоги. На протязі останніх 3
років він перебуває на заробітках за кордоном,  відповідачка самостійно закінчувала
будівництво будинку (за власні кошти в будинку встановлені вікна),  однак такий ще не зданий в експлуатацію,  там відсутнє опалення. Вважають,  що позивачем пропущено термін

звернення
до суду,  а тому просять в позові
відмовити. Однак,  якщо суд прийде до
переконання про необхідність виділення позивачу частки зі спільного майна
подружжя,  то просять виділити йому лише
Ул ідеальну частку,  врахувавши,  що останній не дбав про матеріальне
забезпечення сімї та витрачав зароблені кошти лише на власні потреби. Разом з
тим,  оскільки виключно відповідачка
забезпечує дітям належний рівень навчання,
догляду та утримання (діти часто хворіють та потребують додаткових
витрат на своє утримання),  відповідачка
є інвалідом III групи,  перенесла
безліч операцій,  а тому просять
звільнити від сплати судових витрат.

Вислухавши
пояснення сторін,  свідків,  перевіривши матеріали справи,  суд вважає,
що позов є підставним та підлягає до задоволення,  виходячи з наступного.

Як
вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу,  виданого 12.04.2005 року відділом РАЦСу м.
Дрогобича Дрогобицького МРУЮ Львівської області,  23.12.2003 року шлюб між подружжям Федисів
розірвано,  про що зроблено актовий запис
№338.

Відповідно
до довідки Дрогобицького ДК МБТІ та ЕО від 23.01.2006 року,  ОСОБА_1.
ухвалою XI сесії IV демократичного скликання Дрогобицької міської ради за №221 від 24.09.2003 року передано у
приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 для обслуговування та
будівництва житлового будинку,  право
власності на який в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО не зареєстровано.

Разом з
тим судом встановлено,  що позивач з
відповідачкою,  будучи в шлюбі,  в 1991
році (зі слів відповідачки) розпочали будівництво житлового будинку АДРЕСА_1,  право власності на який в даний час
Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО не зареєстровано.

Відповідно
до вимог статей 16 і 17 Закону України
"Про власність" від 07.02.1991
року №697-111 право
приватної власності на жилий будинок,
зокрема,  виникає,  коли будівництво велось подружжям у період
шлюбу (жилий будинок у зв'язку з цим є їхньою спільною сумісною власністю).

Згідно  ст.  70 Сімейного
кодексу України,  у разі поділу
майна,  що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,  частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором,  а тому за сторонами слід визнати право
власності на спірний незавершений будівництвом житловий будинок в рівних долях - по ХА ідеальній
частині.

Суд не
бере до уваги посилання відповідачки та її представників на пропуск позивачем
терміну позовної давності,  оскільки
такий термін починається з моменту порушення його права,  а саме з моменту відмови колишньої дружини у
виділенні йому його частки спільного майна. Судом же встановлено,  що така відмова мала місце взимку 2007 року.

Як
пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_3. - донька позивача та відповідачки,  батько допомагає їй матеріально,  сплачуючи аліменти. Крім цього,  батько допомагає її брату -оформив йому
документи для працевлаштування в Чеській Республіці,  обіцяє в майбутньому подарувати йому свою
частину їхнього будинку.

Таким
чином судом не здобуто об'єктивних даних,
які б свідчили,  що позивач не
дбав про матеріальне забезпечення сімї,
приховував чи пошкодив спільне майно,
витрачав його на шкоду інтересам сімї,
а тому немає підстав відступати від засад рівності часток подружжя

Відповідно до п.
6  ст.  214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами
судові витрати,  а тому,  на підставі
ст.  88 ЦПК України з
відповідачки в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати,  а саме -
1213 грн. сплаченого судового збору та ЗО грн. витрат на ІТЗ,  а всього 1243 грн. Керуючись
ст.   ст.  10-11,  60, 209, 212-215 ЦПК
України,   ст.   ст.  60,
61,  69,  70 СК України,  суд,  -

вирішив:

Позов
задоволити.

Визнати
за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1Л ідеальній частині незавершеного
будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з
ОСОБА_1.  в користь ОСОБА_2. судові
витрати в сумі 1243 грн.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку/ч. 4
ст.
295 ЦПК
України.