УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

02
жовтня 2007 року                                                                                          м.  Одеса

Колегія  суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого                                           Сегеди
СМ. ,

суддів:                                                      Виноградової
Л.Є.,

Гайворонського
С. П.,

при
секретарі                                          Шкрабак
В.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого
2007 року у цивільній справі за позовом Української державної корпорації
"Укрзакордоннафтогазбуд" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні
власністю,  виселення без надання іншого
житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку,

встановила:

27
грудня 2006 року позивач звернувся з зазначеним позовом,  мотивуючи свої вимоги тим,  що відповідачі не є робітниками
підприємства,  але незаконно проживають в
гуртожитку позивача,  в будинку АДРЕСА_1.
Позивач зазначив,  що відповідачі
спочатку виселились із гуртожитку,  а
потім самовільно знову заселились,
незважаючи на те,  що приміщення
перебуває в аварійному стані,  всі
електричні,  теплові та водоканалізаційні
комунікації відсутні,  через відсутність
ліфтів їх шахти відсутні,  відсутні також
вікна і двері,  гуртожиток знаходиться в
аварійному стані.

Посилаючись
на зазначені обставини,  позивач просив
суд виселити відповідачів із зазначеного гуртожитку без надання іншого
житла,  та зобов'язати відповідачів не
чинити перешкод підприємству УДК „Укрзакордоннафтогазбуд" в користуванні
зазначеним вище гуртожитком,  зобов'язати
відділення громадянства,  еміграції та
реєстрації фізичних осіб Ізмаїльського міського відділу УМВС України в Одеській
області (далі ВГІРФО) зняти відповідачів з реєстраційного обліку АДРЕСА_1.

Відповідачі
позов не визнали,  пояснивши,  що ордер на вселення у зазначений гуртожиток
вони отримали у 1995 році,  в
установленому законом порядку,  коли
гуртожиток був на балансі державного підприємства "Еталон". На момент
розгляду справи у них на утриманні є двоє неповнолітніх дітей,  а тому,  оскільки виселення відповідачів без надання
іншого житлового приміщення в даному випадку законодавством заборонено,  просили в позові відмовити.

Рішенням
Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2007 року
позовні вимоги УДК „Укрзакордоннафтогазбуд"
були задоволені.

Крім
того,  відповідач ОСОБА_2 був визнаний
таким,  що втратив право користування
житловим приміщенням.

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення нового,
яким відмовити позивачу в задоволенні позову,  посилаючись на те,  що судом першої інстанції були порушені норми
матеріального і процесуального права.

Головуючий
у першій інстанції: Пепеляшков С. М.                            Справа:№22ц-2276/2007р.

Доповідач:
суддя: Сегеда CM.                                                               Категорія:
ЦПК: 30

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення по даній справі,  районний суд
виходив з того,  що представник ВГІРФО та
відповідач ОСОБА_2 були належним чином сповіщені про час та місце судового
засідання.

Однак погодитись
з таким висновком суду не можна.

Так,  судовою колегією встановлено,  матеріалами справи підтверджується,  що на порушення вимог  ст.
ст.  74,  75,
158,  169 ЦПК України суд порушив
порядок судового виклику представника ВГІРФО і відповідача ОСОБА_2 в судове
засідання і ухвалив рішення при відсутності даних про належне повідомлення
останніх про час і місце розгляду справи.

В
матеріалах даної цивільної справи відсутні повідомлення про вручення поштового
відправлення на ім'я ВГІРФО та відповідача ОСОБА_2,  чим порушенні вимоги  ст. 76 ЦПК України.

Отже,  на підставі викладеного,  судова колегія вважає,  що суд першої інстанції порушив п.3 ч. 1  ст.
311 ЦПК України,  оскільки
розглянув дану справу за відсутності осіб,
котрі беруть участь у справі,  та
які належним чином не були повідомлені про час та місце судового засідання.

Крім
того,  зобов'язуючи ВГІРФО виконати певні
дії,  судом не було враховано,  що зазначене відділення не було залучене до
участі у справі в якості відповідача,  а
тому в порушення вимог  ст.  35 ЦПК України суд вирішив питання щодо прав
третіх осіб,  які не заявляють
самостійних вимог.

Більш
того,  суд визнав відповідача ОСОБА_2
таким,  який втратив право користування
спірним житловим приміщенням,  незважаючи
на те,  що таких вимог в суді заявлено не
було,  та обставини відсутності
відповідача за місцем реєстрації судом взагалі не досліджувались і в судовому
рішенні не зазначені.

Згідно з
ч.3  ст.
303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної
скарги,  якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або
порушення норм процесуального права,  які
є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вищевикладене
є підставами для скасування судового рішення з направленням справи на новий
судовий розгляд.

При
новому розгляді справи суду слід усунути зазначені порушення норм матеріального
і процесуального права,  залучити до
участі у справі належних відповідачів і вирішити спір у відповідності з вимогами
закону і з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім
того суду першої інстанції при новому розгляді справи необхідно з'ясувати,  чи підлягають відповідачі звільненню з
займаного приміщення без надання їм іншого.

Керуючись
п.5 ч.1  ст.  307; п.3 ч. 1
ст.  311;  ст.
ст.  313,  314,
317,  319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2007 року
скасувати,  справу направити на новий
розгляд до того ж суду,  в іншому складі.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців до Верховного Суду України з моменту її
проголошення.