АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-1691/2007 року
Суддя-доповідач: Корнієнко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007
року липня місяця 4 дня
м.  Полтава

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в

складі:

Головуючого
судді: Корнієнка В.І.

Суддів : Абрамова П.С. ,  Омельченко Л.М.

При секретарі:
Коротун І.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Глобинського районного суду Полтавської області від 10 травня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_3,  за участю третіх осіб ОСОБА_4,  СФГ "Хлібороб",  ДВС Полтавської області,  ДВС у Глобинському районі Полтавської
області,  про визнання виконавчого напису
нотаріуса від 1 вересня 2005 року за № 2853 недійсним.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь
судді-доповідача Апеляційного суду,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Глобинського районного суду Полтавської області від 10 травня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання
виконавчого напису нотаріуса від 1 жовтня 2005 року за № 2853 недійсним -
відмовлено.

З даним
рішенням не погодилися позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2,  у зв'язку з чим подали на нього апеляційну
скаргу,  в якій просять рішення скасувати
а по суті позовних вимог винеси нове рішення,
яким задовольнити вимоги ОСОБА_1.

Вважає,  що судом при винесенні рішення були зроблені
висновки,  що не відповідають фактичним
обставинам справи,  рішення суду
постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

2

Колегія
суддів,  заслухавши доповідача,  перевіривши матеріали справи та мотиви
апеляційної скарги,  підстав для їх
задоволення і скасування рішення не вбачає.

Відповідно  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

У
відповідності із ч. 3  ст. 10, ч. 1
ст.  11 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків,  встановлених цим
Кодексом.

Суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,  поданим відповідно до цього
Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Судом
першої інстанції вірно встановлено,  що
25 березня 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 було посвідчено три
договори,  серед яких: договір позики
грошей,  відповідно до якого ОСОБА_1.
позичив у ОСОБА_4 гроші в розмірі 197500 гривень із строком сплати боргу 31
серпня 2005 року,  договір поруки,  відповідно до якого СФГ "Хлібороб"
взяв на себе зобов'язання перед ОСОБА_4 відповідати по зобов'язанням,  які виникають з умов договору позики грошей
між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 25 березня 2005 року,  та договір застави,  відповідно до якого СФГ "Хлібороб"
взяв на себе забезпечення виконання зобов'язання перед ОСОБА_4,  що виникло з умов договору позики грошей між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 25 березня 2005 року і згідно якого СФГ
"Хлібороб" передав у заставу ОСОБА_4 майбутній врожай на суму 197500 грн.,  які є чинними,  і питання щодо недійсності яких сторонами не
порушувалося.

Також
судом вірно встановлено,  що здійснення
виконавчого напису нотаріусом ОСОБА_3 було реалізовано з у відповідності до
умов договору застави,  укладеного 25
березня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
згідно п. 2.4 якого передбачено звернення стягнення на предмет застави
заставодержателем і на підставі виконавчого напису нотаріуса. В свою чергу
спосіб звернення стягнення на предмет застави заставодержатель визначає
самостійно в порядку і на умовах,
визначених чинним законодавством України.

Виходячи
з цього,  судом вірно встановлено,  що дії приватного нотаріуса ОСОБА_3 щодо
здійснення виконавчого напису ґрунтувалися на вимогах закону,  оскільки для вчинення виконавчого напису у
нотаріуса були в наявності - оригінал нотаріально посвідченої угоди та
документи,  що підтверджують без
спірність заборгованості боржника ОСОБА_1 перед ОСОБА_4.

Як
вбачається із матеріалів справи,  судом
першої інстанції правомірно визнано безпідставними твердження ОСОБА_13 приводу
того,  що ОСОБА_4 1 вересня 2005 року
приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано розписки
позичальника,  оскільки відповідно до ч.
2  ст. 1047 ЦК України для підтвердження укладення
договору позики надання розписки не є обов'язковою обставиною і не могло
свідчити про наявність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з даного приводу.

Врахувавши
обставини справи,  суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку відмовивши в задоволенні позову ОСОБА_1 до
приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса від 1
вересня 2005 року за № 2853 недійсним.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

3

Враховуючи
викладене,  судова колегія дійшла
висновку про те,  що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та процесуального права,  які б могли призвести до зміни чи скасування
рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 10 травня 2007 року,  судовою колегією не встановлено.

Керуючись  ст.
ст. 303,  308,  314,
315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення
Глобинського районного суду Полтавської області від 10 травня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання
виконавчого напису нотаріуса від 1 вересня 2005 року за № 2853 недійсним -
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.