Справа № 22-1250/07                                            Головуючий
у 1 інстанції: Салій В.В.
27                                                             Доповідач:
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09
липня    2007 року колегія суддів
Судової палати у  цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Юхименка А.Г. суддів:
Мойсюка М.І., Шандри М.М. при секретарі: Жукровській Х.І. з участю сторін та
адвоката ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому   судовому   засіданні в місті Львові цивільну   справу за апеляційною    скаргою
ОСОБА_1   на    рішення
Жидачівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2006 року,

встановила

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05.12.2006
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов"язано ОСОБА_3
надалі публічно не висловлювати свої припущення про причетність до вчинення
крадіжки з будинку ОСОБА_4 в с.Голешів Жидачівського району Львівської області
позивача ОСОБА_1 до прийняття рішення органами досудового слідства або судом по
кримінальній справі № 117-0036. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду
оскаржив позивач ОСОБА_1

В апелційній скарзі покликається на невідповідність висновків суду дійсним
обставинам справи. Зокрема апелянт зазначає, що у даному випадку мало місце зі
сторони відповідача цілеспрямоване, вмисне постійне поширення про нього серед
односельчан, а не у правоохоронні органи, як вказав у рішенні суд, неправдивих
вигадок, які порочать його честь та гідність, з приводу чого він звернувся до
суду з позовом про спростування недостовірної інформації та вішкодування
моральної шкоди. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін на підтримання
доводів апеляційної скарги і заперечень на неї, проаналізувавши обставини та
матеріали справи, законність та обгрунтованість рішення суду, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення апеляційної  скарги частково з наступних підстав.

Встановлено, що у червні 2006 року позивач звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації та відшкодування
моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що 16 лютого
2006 року з будинку сина відповідачки ОСОБА_4 в с.Голешів Жидачівського району
Львівської області була вчинена крадіжка. Відповідачка серед односельчан поширює
відомості про вчинення ним зазначеної крадіжки, що не відповідає дійсності,
оскільки він крадіжку не вчиняв і в цей час перебував в іншому місці. Поширення
про нього недостовірних відомостей
серед односнельчан зачіпає його
честь та   гідність та   завдає
моральної

шкоди.
Просив суд зобов'язати відповідача публічно на сільському сході спростувати
недостовірну інформацію щодо нього, зокрема про те, що він викрав гроші з
будинку її сина ОСОБА_4 16 лютого 2006 року у розмірі 4600,00 грн. та стягнути
з відповідача на його користь 2500,00 грн. у відшкодування завданої йому
моральної шкоди.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові в частині зобов'язання відповідача
публічно на сільському сході спростувати інформацію про те, що позивач вчинив
крадіжку з будинку ОСОБА_4 16 лютого 2006 р., при постановленні оскаржуваного
рішення, суд виходив з того, що відповідач не може нести по даній справі
відповідальність за повідомлення слідчим органам про причетність позивача до
вчиненої крадіжки з будинку її сина, та на даний час суд не може дати оцінки
висловлюванням відповідача, яка в присутності односельчан вимагала у позивача
повернення викраденого.

Однак судом не враховано, що позивач покликався на те, що відповідач
надумано та неправомірно поширила серед односельчан неправдиву інформацію, як
про особу причетну до вчинення крадіжки з будинку її сина, чим принизила його
честь і гідність.

Судом встановлено, що відповідачка в присутності односельчан вимагала у
позивача повернення викраденого. Викладене ствердили допитані в судовому
засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.32-34).

Відповідач не подала достовірних даних і таких не
встановлено судом, що поширена нею інформація відповідає дійсності.

За правилами ст.ст.270, 275 ЦК
України і роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від
28.09.1990 р. „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі,
гідності і ділової репутації громадян та організацій" з наступними змінами
і доповненнями, доведення дійсності поширеної інформації покладається на самого
відповідача, а відтак остання і мала довести правдивість такої. Зміст
цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять
правовідносини за яких потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд
спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію. У
п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України міститься
роз"яснення, що до відомостей, що порочать особу слід відносити ті з них,
які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина в громадській
думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів,
загальновизнаних правил співжиття та принципів моралі.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2006 року
порушена кримінальна справа по факту крадіжки грошей шляхом проникнення в
приміщення житлового будинку ОСОБА_4 16 лютого 2006 року за ознаками ст.185 ч.3
КК України (а.с.5). Постановою від 30.09.2006 року досудове слідство по
кримінальній справі зупинено до моменту встановлення особи, яка скоїла даний
злочин.

Встановлено, що позивач за вироком суду не визнавався
винним у вчиненні кримінально-караних дій. Оскільки винуватість позивача у
вчинені зазначеної крадіжки не встановлена вироком суду, то станом на час
розгляду даного спору в суді поширення відповідачем такої інформації серед
односельчан є передчасним, безпідставним, не відповідає дійсності, порочить
честь і гідність позивача та підлягає спростуванню.

Позивач просить захистити порушене право шляхом
зобов'язання відповідача публічно на сільському сході спростувати недостовірну
інформацію щодо нього про те, що    він
викрав    гроші з    будинку її сина. Відповідно    до
ст.277 ЦК    України

спростуваня
недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була
поширена. Однак, колегією суддів встановлено, що відповідач інформацію щодо
ОСОБА_1 на загальному сході жителів села не поширювала. Оскільки судом
достовірно встановлено поширення відповідачем зазначеної інформації мешканцям
с.Голешів Жидачівського району Львівської області ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, суд вважає, що найбільш близьким способом щодо спростування поширеної
інформації є покладення на ОСОБА_3 обов»язку спростувати поширену нею
інформацію щодо ОСОБА_1 в присутності зазначених осіб.

Цими діями позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки розповсюджена
відповідачкою інформація принижує його в очах односельчан, ч.1енів сім"ї,
що негативно вплинуло на його психологічний стан. З метою захисту порушеного
права позивача слід задоволити частково позов в частині відшкодування моральної
шкоди. При цьому суд приймає до уваги і матеріальний стан відповідаки, яка
являється пенсіонеркою, та вважає, що слід стягнути з відповідачки на користь
позивача 400 грн. моральної шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів важає за необхідне ухвалити по справі
нове рішення.

Керуючись ст.303, п.5.ч.1 ст.307, п.5 ч.1 ст.311, ст.ст.314,315 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жидачівського районного суд Львівської області
від 05 грудня 2006 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким  позовні вимоги задоволити частково.

Зобов"язати ОСОБА_3 в присутності мешканців села
Голешів Жидачівського району Львівської області ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8усною заявою повідомити, що поширена нею інформаці про скоєння ОСОБА_1
викрадення грошей з будинку ОСОБА_4 16 лютого 2006 року є недостовірна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 400 грн. моральної
шкоди.

У задоволенні
решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двох місяців з
дня набрання рішенням законної сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.