УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня
2007 року                                                                                          м.  Хмельницький

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:
головуючого - судді Матущака М. С. ,
суддів: Юзюка О.М. ,  Заїки В.М.
,  при секретарі Коник О.М. ,  з участю:

позивачки
ОСОБА_1,  представника відповідача
Гаврилюка C.O.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-1251 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду від 30 травня 2007
року за позовом ОСОБА_1 до Жилинецької сільської ради Ярмолинецького району про
стягнення суми розрахунку при звільненні та середньої заробітної плати за час
затримки розрахунку.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивачки та
представника відповідача,  перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів

установила:

У
березні 2007 року ОСОБА_1 3вернулася до суду з позовом до Жилинецької сільської
ради Ярмолинецького району про стягнення суми розрахунку при звільненні та
середньої заробітної плати за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх
вимог указувала,  що 07 лютого 2006 року
була прийнята на посаду бухгалтера,  а 04
квітня 2006 року звільнена з неї. При звільненні їй не виплатили компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 111 грн. 75 коп. У зв'язку з несвоєчасним проведенням розрахунку просила
стягнути з відповідача середню заробітну плату за час його затримки та видачі
трудової книжки в сумі 8 090 грн. 36 коп.

Рішенням
Ярмолинецького районного суду від ЗО травня 2007 року позов ОСОБА_1 3адоволено
частково. Постановлено стягнути з Жилинецької сільської ради Ярмолинецького
району 104 грн. 73 коп. компенсації за невикористану відпустку за час роботи на
посаді бухгалтера та 957 грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,  а всього 1062
грн. 63 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Жилинецької
сільської ради Ярмолинецького району державне мито на користь держави в розмірі
51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 7 грн. 50
коп.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення місцевого суду та
постановити нове рішення,  яким
задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Посилалась на порушення судом
норм матеріального та процесуального права. На її думку,  суд необгрунтовано відмовив їй у стягненні
середнього заробітку за час затримки розрахунку,  не врахувавши вимоги  ст.
ст. 83,  116 КЗпП України.

Головуючий
у першій інстанції - Місінкевич А.Л.                                  Справа
№ 22ц-1251

Доповідач
- Матущак М. С.                                                                       Категорія
№ 39

Колегія судців
уважає,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно
до ч.1  ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Відповідно
до  ст. 83 КЗпП України у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні
щорічної відпустки.

Статтею
35 Закону України „Про державну службу" державним службовцям
встановлюється відпустка тривалістю 30 календарних
днів.

Судом
установлено,  що з 07 лютого по 04 квітня
2006 року позивачка тимчасово працювала на посаді бухгалтера за строковим
трудовим договором на час відпустки штатної працівниці. Даний період включено в
трудову книжку позивачки та стягнуто 407 грн. 22 коп.

Позивачка
працювала на займаній посаді 40 днів,  її
середній заробіток за один день становив 31 грн. 93 коп.3відси розрахунок
невикористаної відпустки буде становити 104 грн. 73 коп. Позивачкою рішення
суду в цій частині не оспорюється.

Згідно  ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у
строки,  при відсутності спору про їх
розмір підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також
судом правильно встановлено,  що
позивачці розрахунок при звільненні 04 квітня 2006 року був проведений лише
через лише місяць,  тобто 05 травня 2006
року.

Тому суд
дійшов правильного висновку,  що вимоги
ОСОБА_1 про виплату середньої заробітної плати за час затримки розрахунку є
обґрунтованими і задовольнив їх,
стягнувши з відповідача 957 грн. 90 коп.

Доводи
апеляційної скарги не містять посилань на докази,  які б спростовували висновки суду першої
інстанції.

При
вирішенні спору суд правильно визначив характер правовідносин,  що виникли між сторонами,  керувався нормами матеріального та
процесуального права,  а тому підстав для
скасування його рішення в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307,  308,
313,  314,  315,
319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ярмолинецького районного суду від 30 травня 2007 року залишити без змін. Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  проте може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.