УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

9 листопада 2007 року                                                                                             м. Донецьк

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Донецької

області  в
складі:

головуючого                                           Круглікової К.С.,

суддів                                                    Шевченко В.Ю.,

Біляєвої О.М.,

Новосядлої В.М.,

Краснощокової Н.С.,

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом БОСОБА_1 (Туреччина) до
Державного департаменту інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки України, ОСОБА_2 та Приватного підприємства „Тривекс" про
визнання недійсним свідоцтва на знак
для товарів і послуг, за касаційною скаргою Приватного підприємства „Тривекс" та ОСОБА_2 на рішення Апеляційного
суду м. Києва від 10 жовтня 2006р.,

встановила:

У вересні 2005р. позивач звернувся до суду з позовом до Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства
освіти і науки України, ОСОБА_2 та Приватного підприємства
„Тривекс" про визнання недійсним свідоцтва
України на знак для товарів і послуг „VIGOSS"№ 20241, виданого на ім'я ОСОБА_3 15.08.2001р.

Позивач зазначав, що зареєстроване у якості товарного знаку за

свідоцтвом України №20241 позначення „VIGOSS" не відповідає умовам надання

правової охорони, визначеним Законом України „Про
охорону прав на знаки для

товарів і послуг", є таким, що може ввести в
оману щодо товару та особи, яка

виробляє товар. Заявка на реєстрацію вказаного
товарного знаку була подана

Справа №33-ц-2420 кс/2007р.                                           Категорія
ЦП 44

Головуючий у першій інстанції:
Букіна О.М. Доповідач Краснощокова Н.С.

2

ОСОБА_3 з порушенням прав позивача, який з 1997р. ввозить в
Україну

товар, маркований позначенням „VIGOSS". Позивач вказував, що протягом 1998 -

2001р.р. ним, компанією ОСОБА_5та підприємцем
ОСОБА_4 на підставі ліцензійних договорів на

використання знака „VIGOSS" за свідоцтвом Туреччини від 3 листопада 1997р. до

України було
ввезено більше, ніж 100 000 одиниць продукції під знаком

„VIGOSS" на загальну суму більше, ніж 640
000 доларів США. Тому до дати

подання заявки на знак за свідоцтвом України №20241 його продукція стала

широко відомою українському споживачеві та асоціювалася з турецькою

компанією та товарами турецького походження. Крім того, позивач зазначав,
що

подання заявки № на реєстрацію позначення „VIGOSS" у якості

торгівельної марки слід вважати актом недобросовісної конкуренції, оскільки

набуття прав на знак для товарів та послуг „VIGOSS" за свідоцтвом №20241, за

умови, що цей знак використовувався та є відомим відносно товарів
турецького

виробника не
може вважатись таким, що відповідає чесним звичаям у

промислових                  і
торговельних  справах,  а тому
має  бути  визнане
актом

недобросовісної конкуренції.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2006р. у задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2006р. апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 задоволено, рішення
Солом'янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2006р. скасовано, позов
задоволено та визнано недійсним свідоцтво України №20241 на знак для товарів і послуг „VIGOSS". Зобов'язано Державний департамент інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки
України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України
на знаки для товарів та послуг стосовно свідоцтва
України „20241, здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені „промислова
власність".

У касаційній
скарзі відповідачі ПП „Тривекс" та ОСОБА_2 просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити без зміни
рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 14 липня 2000р. ОСОБА_3 було подано
заявку № на реєстрацію знаку „VIGOSS". 15.08.2001р. Держдепартаментом
інтелектуальної власності Міністерства освіти та науки України зареєстровано знак „VIGOSS" для товарів: 24 - текстильні вироби, що належать до 24
класу, 25 - одяг, у тому числі джинсовий одяг, 42 - моделювання одягу та
видано свідоцтво № 20241 на ім'я ОСОБА_3

Згідно договору передачі права
власності на знак для товарів і послуг право власності на вказаний знак передано Приватному підприємству „Тривекс"
та ОСОБА_2, передача права власності зареєстрована
Держдепартаментом інтелектуальної власності   15.03.2005р. рішенням №3198.

3

Позивач подав міжнародну заявку №771374 на реєстрацію знаку „VIGOSS" 26 листопада
2001р.

На час подачі заявки позивачем та розгляду її компетентною установою України зазначений знак вже був зареєстрований за
ОСОБА_3, тому позивачеві було відмовлено у наданні правової охорони
міжнародного знаку №771374.

Позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на знак,,VIGOSS", видане ОСОБА_3, посилаючись на те, що реєстрація цього знака не відповідала умовам правової охорони, визначеним
Законом України „Про охорону прав на знаки для товарів і
послуг". Зокрема, вказував, що позначення є таким, що може ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, оскільки продукція виробництва
позивача під знаком „VIGOSS" з 1998р. стала широко
відомою та популярною серед українських споживачів.
Крім того, на думку позивача, застосування у майбутньому знаку відповідачами для маркування текстильних виробів та одягу
призведе до змішування відомостей відносно
виробника продукції, тому поданням заявки, за якою було видане свідоцтво №20241 на знак „VIGOSS" порушено право позивача на
припинення недобросовісної конкуренції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із недоведеності позивачем факту набуття
продукцією позивача під знаком „VIGOSS" широкої відомості в Україні. Суд
прийняв до уваги висновок №145 судової експертизи об'єктів
інтелектуальної власності від 13.03.2006р., згідно з яким позначення „VIGOSS", зареєстроване, як знак для товарів і послуг за свідоцтвом України №20241, на дату подання заявки
№ від 14.07.2000р. не є таким, що може ввести в оману
щодо особи, яка виробляє товар.

Суд першої інстанції також правильно зазначив, що підпункт "в"
пункту 1 ст. 19 Закону України „Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг" введено в дію 22 травня 2003р., а заявка на реєстрацію знаку була подана ОСОБА_3 14.07.2000р., свідоцтво видане 15.08.2001р., тому
зазначена норма не може бути застосована до спірних
правовідносин. Обґрунтованим є також і висновок суду про відсутність у Законі України „Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг" такої підстави для
визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг як визнання дій власника свідоцтва недобросовісною конкуренцією.

Скасовуючи зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку про те, що позивач з 1997р. через
посередників ввозить в Україну продукцію під знаком „VIGOSS", а також
здійснював рекламування своїх товарів із використанням
спірного позначення, тому в українських споживачів позначення „VIGOSS" може асоціюватись лише з турецьким
за походженням товаром позивача, у зв'язку з чим
реєстрація позначення „VIGOSS" на ім'я іншої особи може ввести споживача в оману щодо географічного походження товару, а
відтак правова охорона знаку надана з
порушенням підпункту 5 п.2 ст. 6 Закону України „Про   охорону прав на знаки для товарів і
послуг".

Такі висновки апеляційного суду зроблені з порушенням
вимог матеріального і процесуального права.

4

Відповідно до вимог ст. 213 ЩІК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Апеляційний суд вважав, що факт ввезення товару з 1997р. з

використанням позначення „VIGOSS" в Україну до дати подання Мединською

Л.Д. заявки на реєстрацію цього знаку, тобто до
14.07.2000р. підтверджений

копіями рахунків - фактур. Однак, із копій
рахунків - фактур на а. с. 83 -173 т. 1

вбачається, що вони містять дати з 23.09.1999р. по 5.12.2000р. і не мають

вказівки про продаж товарів з позначенням „VIGOSS". В копіях рахунків - фактур

на а. с. 174 - 296 т. 1 зазначено про продаж товарів виробника „Метко Текстіл

Конфексійон Санайі ве Тіджарет Лімітед
Шіркеті" з позначенням „VIGOSS

JEANS"  покупцям -   громадянам України, до    14.07.2000р.   датовано 29

рахунків - фактур ( з 6.04.1999р.
по 30.03.2000р.). У якості доказів рекламування товарів під маркою „VIGOSS" позивачем надавались дозволи на розміщення рекламної продукції на території промтоварного ринку „7 -
KM", видані 10.08.2000р., 20.10.2002р. та 18.04.2002р.( а. с. 100-102 т. 2) та розміщення продукції на
виставці VIII міжнародний фестиваль моди, що проходила 16-19 лютого 2005р. (а.с. 16-17 т.2), тобто після дати подачі заявки 14.07.2000р.

Згідно з висновком судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 13 березня 2006р. знак для товарів і послуг турецької
фірми „Булур Гійім Санай Be Тіджерет ЛТД, ПІТІ" ,
зареєстрований в Туреччині за №189438 на дату подання заявки (№ від 14.07.2000р.), не набув достатньої відомості
при реалізації продукції зазначеної марки на
території України як засіб індивідуалізації товарів певного
виробника, тому використання знака для товарів і послуг „VIGOSS" за свідоцтвом України №20241 на текстильних виробах та джинсовому одязі не може ввести в оману щодо особи, яка
виробляє товар.

За таких обставин, висновки апеляційного суду про відомість товарів позивача на території України до дати подачі заявки на
реєстрацію знаку ОСОБА_3 не ґрунтуються на наявних у
справі доказах. Факти реєстрації позивачем спірного позначення в інших країнах,
а саме в Росії - 31.03.1998р., в Бенілюксі -1.04.1997р., у Чеській
республіці - 25.08.1998р., в Ірані - 17.04.1999р., в Італії-21.01.1997р., в Угорщині-22.04.1998р., у Польщі-16.12.1996р. не
були підставою для відмови у реєстрації знаку в Україні
за іншою особою на час розгляду заявки від 14.07.2000р. Посилання апеляційного
суду на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги реєстрацію спірного
позначення в інших країнах у тому числі
відповідно до Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків необгрунтоване, оскільки Мадридська угода
про міжнародну реєстрацію знаків від 14 квітня 1891р.    набула чинності для України 25 грудня
1991р.

Оскільки апеляційним судом скасовано судове рішення,
ухвалене згідно з законом, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

5

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу Приватного підприємства „Тривекс" та ОСОБА_2  задовольнити.

Рішення  Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня
2006р. скасувати.

Залишити в силі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 квітня
2006р.

Ухвала оскарженню не підлягає.