АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

Новодворської О.І., Висоцької В.С, Олєйникової Л.С.

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_3, 3-я особа 10-та державна нотаріальна контора м. Києва про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-я особа 10-та державна нотаріальна контора м. Києва про визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2005 року,

встановила:

У березні 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом, посилаючись та те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1. Спадкоємцями по закону є діти померлої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Проте останні 26 років ОСОБА_4 знаходилась у фактично шлюбних відносинах із ОСОБА_2, який її доглядав, надавав матеріальну допомогу, а тому позивачі просили визнати за кожним право власності на 1/6 частині спірного будинку.

У зустрічному позові ОСОБА_3 просила визнати право власності на майно, посилаючись на те, що є дочкою покійної ОСОБА_4, яка заповіту

Справа № 33ц - 2610 кс - 07 Категорія ЦП: 34

Головуючий у першій інстанції, Дикусар Н.О.

Доповідач Новодворска О.І.

2

на своє майно не складала, а тому вона є спадкоємницею разом із своїм братом у рівних долях спадкового майна.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2005 року, залишенм без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2005 року, в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-я особа 10-та державна нотаріальна контора м. Києва про визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_1 на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду України з касаційною скаргою на дані судові рішення.

В обгрунтування касаційної скарги посилаються на порушення судом норм матеріального й процесуального права, у зв'язку з чим ставлять питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення та задоволення їх позовних вимог.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом та, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачів, місцевий суд виходив із того, що, відповідно до ст. 529 ЦК України ( у редакції Закону 1963 року), яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені) дружина й батьки (усиновителі) померлого.

З урахуванням даних положень суд визнав, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та не узяв до уваги доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із приводу того, що ОСОБА_2 проживав із спадкодавцем останні 26 років і доглядав за нею, а тому згідно положень ст. 1264 ЦК України ( у редакції Закону 2003 року) є спадкоємцем четвертої черги.

Апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду та залишив його рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені

3

в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення, ухвалені з додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2005 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.