Справа № 22ц -
7008       2007 рік                                      Голов, в 1-й інстан. Василенко Л.А.
Категорія 18                                                                        Доповідач Пономарьова О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

23 жовтня 2007 року                        Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.

суддів                        Бабенка П.М., Бондаренко Л.І.,

при
секретарях        Артамоновій C.O.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку

цивільну справу за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю „Технопорт" (далі ТОВ „Технопорт") до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу за договором позики,-

встановив:

В червні 2006
року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення
заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що відповідач працював в
ТОВ „Технорт" на посаді технічного директора. У відповідності до договору
позики від 1 лютого 2003 року та видатковими касовими ордерами відповідач
отримав позику в сумі 40000 грн.. Строк повернення боргу підприємству
визначений договором 28 лютого 2004 року, або в разі звільнення з підприємства
- протягом 3-х місяців з дня звільнення. В період з 27 березня по 30 травня
2003 року відповідач повернув частину суми, а саме 10200 грн. і залишок боргу
складає 29800 грн.. ОСОБА_1
звільнився з підприємства 30 травня 2003 року і, незважаючи на неодноразові
вимоги, борг підприємству не повернув. Просили суд стягнути з відповідача
заборгованість за договором позики в сумі 29800 грн..

Під час слухання
справи позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог і остаточно просив
суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 29800
грн., а також 3% річних від простроченої суми з урахуванням індексів інфляції,
тобто 49447,19 грн..

Рішенням
Куйбишевського районного суду м. Донецька позовні вимоги ТОВ „Технопорт"
задоволені в повному обсязі. З ОСОБА_1
на користь позивача стягнута заборгованість за договором позики в сумі
49447,17 грн., судові витрати в розмірі 81 грн., а всього 49528,17 грн.. На
користь держави з ОСОБА_1
стягнуто судовий збір в сумі 443,47 грн..

Не погодившись з
рішенням суду представник ОСОБА_1
- ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і
зупинити провадження у справі, оскільки суд неправильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
зробив неправильний розрахунок суми боргу, прийняв від позивача позовну заяву в
порушення вимог ЦПК України.

В судовому
засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити, оскільки рішення суду неправильне та незаконне.

Представники
позивача заперечували проти доводів апеляційної скарги і просили її відхилити,
рішення суду залишити без змін, бо вважають його правильним і законним.

2

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників позивача,
представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1
працював у позивача на посаді

технічного директора.

1 лютого 2003
року ТОВ „Технопорт" та ОСОБА_1
уклали договір про те, що позичальник взяв в борг у позикодавця 40000 грн.,
повернення позики здійснюється через касу підприємства з виплачених дивідендів
в строк до 28 лютого 2004 року, в разі розірвання трудового договору між
позикодавцем та позичальником, незалежно від причини розірвання, утримує
неповернуту частину позики із заробітку, які належать до виплати при
остаточному розрахунку. Якщо коштів, належних до виплати при остаточному
розрахунку буде не досить для погашення позики, залишок непогашеної позики
позичальник зобов'язується внести до каси підприємства в трьохмісячний строк
після отримання розрахунку.

Отримання
зазначеної суми позики підтверджується видатковими касовими ордерами від 3 та
26 лютого 2003 року.

ОСОБА_1 частково
повернув позику в сумі 10200 грн. і визнав решту боргу, яка склала 29800 грн..

30 травня 2003
року ОСОБА_1 звільнився
з підприємства, але залишок боргу в передбачений договором строк не погасив.

Суд першої
інстанції правильно встановив зазначені обставини і правильно застосував норми
матеріального закону.

Так, суд
обгрунтовано виходив з вимог ст. 1050 ЦК
України, згідно з якою, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики,
він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України
передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Між тим,
розрахунок суми заборгованості судом першої інстанції проведений не у
відповідності до вимог ст. 625 ЦК
України і за цих обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

У відповідності
до умов договору позики ОСОБА_1
залишок позики в сумі 29800 грн. повинен був повернути позивачу до 1
вересня 2003 року, але не зробив цього і на час розгляду справи в суді першої
та апеляційної інстанцій, тобто до 23 жовтня 2007 року. Індекс інфляції за весь
час прострочення з 1 вересня 2003 року по 23 жовтня 2007 року складає 157,45 (
за 2003 рік з вересня - 105,40, за 2004 рік - 112,3, за 2005 рік -110,4, за
2006 рік - 110,97, за 2007 рік по жовтень - 108,58) і тоді сума боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення буде
складати 46920,10 грн. ( 29800 грн. х 157,45).

Договором, який
був укладений між сторонами, не встановлювався розмір процентів, тому суд
дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача три відсотки річних,
але їх розмір буде складати 3709,30 грн. ( 29800 х 3 % :100 = 894 грн.: 365
днів = 2,45 грн. на добу х 1514 днів прострочки = 3709,30 грн.).

Таким чином, з
відповідача на користь позивача належить стягнути 46920,10 грн. -суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції та 3709,30 грн. - три відсотка
річних від простроченої суми.

Оскільки при
подачі позову позивачем сплачений на користь держави судовий збір в розмірі 51
грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн., то у

3

відповідності до вимог   ст. 88 ЦПК України зазначені витрати
підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, з
відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 455,30
грн. ( 506,30 грн. - 51 грн.).

Доводи апелянта
про допущені порушення процесуального законодавства при прийомі позовної заяви
не можуть вплинути на висновки суду .

Інші доводи
апеляційної скарги є необгрунтованими і висновків суду не спростовують

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд,
-

вирішив:

Апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення
Куйбишевського районного суду м. Донецька від 18 липня 2007 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
товариства з обмеженою відповідальністю „Технопорт" заборгованість за
договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення в сумі 46920,10 грн., три відсотки річних від простроченої суми -
3709,30 грн., понесені судові витрати в розмірі 81 грн., а всього стягнути
51084,70 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір в сумі 455,30 грн..

Рішення суду
набирає законної сили з дня його проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.