УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
жовтня 2007р.                                                                       м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Павлишиної
А.Т.,  Вакарук В.М. ,  Меленко О.Є. Стефанів Н.С. ,  Бідочко Н.П.

розглянувши
у судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору дарування житлового будинку та визнання права власності на спадщину за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області
від 20.04.2005р.,  -

встановила:

В
листопаді 2004р. ОСОБА_13вернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування житлового будинку та визнання за нею права
власності на 1/6 частину цього будинку як на спадщину. Мотивує вимоги тим,  що вона,
згідно рішення Мукачівського районного суду від 18.03.2004р.,  є власником 1/3 частини житлового
АДРЕСА_1,  однак, ОСОБА_4.,  її батько,
19.12.2003р.,  тобто ще під час
розгляду судом справи вчинив договір дарування цілого будинку на користь
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.ОСОБА_4. помер,  а
так як йому в будинку належало тільки 1/3 його частина,  на неї відкрилася спадщина,  цю спадщину прийняли вона та мати
:ОСОБА_3,  оскільки постійно проживають в
спірному будинку,  а тому просила суд
визнати договір дарування будинку визнати недійсним та визнати за нею право
власності на 1/6 частину будинку як на спадщину після смерті батька.

Рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від 28.01.2005р. позов задоволено.

Ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської області від 20.04.2005р. рішення суду першої
інстанції змінено : резолютивну частину рішення суду першої інстанції викладено
в слідуючій редакції : „Позов задовольнити частково. Договір дарування,  укладений міжОСОБА_4таОСОБА_2 19 грудня 2003
року у частині дарування 1/3 частини АДРЕСА_1 визнати недійсним.  У задоволенні інших позовних вимог
відмовити."

Справа №
33-ц-383-кс/07р.      Головуючий в 1-й
інстанції: Куропятник О.М.

Категорія     11                                                            Доповідач:
Павлишина А.Т.

2

Не
погоджуючись з ухвалою Апеляційного суду,
ОСОБА_1 подала касаційну скаргу,
в якій,  посилаючись на порушення
судом норм матеріального права та неправильну оцінку обставин справи,  просила судове рішення   скасувати та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія
суддів вважає,  що касаційна скарга
підлягає до задоволення з таких  підстав.

Судами
було встановлено,  щоОСОБА_1 як члену
колгоспного двору нарівні з батьками :ОСОБА_3 таОСОБА_4.,  належить 1/3 частинаАДРЕСА_1. Даний факт
стверджується рішенням Мукачівського районного суду від 18.03.2004р.. Згідно
договору від 19.12.2003р.,  посвідченого
приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу, ОСОБА_4.
весь АДРЕСА_1подарував ОСОБА_2,
аІНФОРМАЦІЯ_1 .ОСОБА_4. помер.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1,  суд першої інстанції
мотивував тим,  що ,  оскільки позивачка як колишній член
колгоспного двору,  має право власності
на 1/3 частину спірного будинку,  рівно
як і її батьки :ОСОБА_4. таОСОБА_3,  і
рішенням суду від 18.03.2004р. свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на весь
будинок скасовано,  то договір дарування
АДРЕСА_1,  вчинений ОСОБА_4 19.12.2003р.
на користь ОСОБА_2 є незаконним.  А так
як ОСОБА_1,  рівно як іОСОБА_3
таОСОБА_2,  є спадкоємцем першої черги
після смертіОСОБА_4,  прийняла
спадщину,  оскільки постійно проживає в
спірному будинку,  то їй належить ще 1/6
частина цього будинку як спадщина.

Апеляційний
суд,  змінюючи рішення суду першої
інстанції,  мотивував тим,  що право власності позивачки на 1/3 частину
спірного будинку встановлено судовим рішенням від 18.03.2004р.,  тобто після вчинення ОСОБА_4 договору
дарування цілого будинку,  а тому є
недійсним тільки в частині дарування 1/3 частини будинку.

З таким
висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна,  оскільки апеляційним судом неправильно
застосовано норми матеріального права .

Зокрема,  апеляційний суд,  постановляючи своє рішення ,  посилався на норму  ст. 60 ЦК
України (ред.
1961р.) про можливість визнання недійсною частини угоди.

Однак,  відповідно до
ст. 60 ЦК угода
може бути визнана недійсною частково,
якщо вона не відповідає законові тільки в цій її частині . Як видно з
оспорюваного договору дарування від 19.12.2003р.,  підставою вчинення цього правочину ОСОБА_4
була наявність у нього права власності на АДРЕСА_1поАДРЕСА_2(ІНФОРМАЦІЯ_2) на
підставі свідоцтва про право власності ,
виданого Лохівською с/радою 20.11.2003р. Але рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 18.03.2004р. згадане свідоцтво визнано незаконним,  а тому правильним є і висновок суду першої
інстанції про незаконність вцілому договору дарування,  вчиненого на підставі такого свідоцтва про
право власності.

Крім   того при постановленні судового рішення   апеляційним судом порушено і норми
процесуального права. Відповідно   як до   вимог
ст. 305 ЦПК

України (ред. 2001р.) так
і  ст. 309 ЦПК України (ред. 2004р.),  у випадку виправлення помилки суду
першої інстанції,  що потребує зміни
висновків щодо задоволення чи відмови в позові,
суд апеляційної інстанції постановляє не ухвалу,  а рішення. Апеляційним же судом постановлено
ухвалу в той час як ним прийнято нове рішення в частині позову ОСОБА_1 про
визнання за нею права на спадкове майно.

При
наведених обставинах ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від
20.04.2005р. слід скасувати,  залишивши в
силі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28.01.2005р.

Керуючись  ст.
ст.  336, 338 ЦПК України,  колегія суддів судової палати в цивільних
справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської
області,  -

УХВАЛИЛА   :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу
апеляційного суду Закарпатської області від 20.04.2005р. скасувати ,  залишити в силі рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2005р.

Ухвала
оскарженню не підлягає.