Справа №2-4722007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
травня 2007 року
Першотравенський міський суд, Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Фадєєвій Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення різниці між відкоригованою та нарахованою одноразовою допомогою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА-1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення різниці між відкоригованою та нарахованою одноразовою допомогою.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
посилається на те що при виконанні трудових обов'язків на ОСОБА_2 він отримав
професійне захворювання, підтвердженням якого є акт від 14 грудня 1995 року та акт від 29
січня 1996
року.

За висновком МСЕК від 20 грудня 1995 року йому
встановлено 20% втрати
професійної працездатності і наказом НОМЕР_1 від 27 грудня 1995
року йому призначена одноразова допомога в розмірі 7196,48 грн.. За
висновком МСЕК від 06 лютого 1996 року йому
встановлено 55% втрати
працездатності і наказом по підприємству НОМЕР_2 від 29 лютого 1996 року йому
призначено одноразову допомогу в сумі 17363
гривні. З дня видавництва наказу НОМЕР_1 та НОМЕР_2 одноразова допомога в
місячний термін виплачена не була, виплати відбувалися : вересень 2001 р.-1672,73 грн.; жовтень 2001 р. -2007,58 грн.; листопад 2001 року -1999,90 грн.; грудень 2001 р. -1024,72 грн.; березень 2002 р. -6679,07 грн., травень 2002 р. - 9784,02 грн.; червень 2004 р.-62,89 грн.;
липень 2004 р. -1304,48 грн.; вересень 2004 р. -19,02 грн.. При
зверненні до керівництва ОСОБА_2 про здійснення коригування
(перерахунок»одноразової допомоги, він чув лише обіцянки, а останнього разу
йому повідомили, що перерахунок буде здійснено і виплачено тільки за рішенням
суду.

Відповідно до п.39,43 «Правил
відшкодування шкоди здоров»ю» підприємство повинно було в місячний термін
нарахувати та виплатити одноразову допомогу за стійку втрату працездатності , а також ,що якщо
потерпілому який має право на відшкодування шкоди здоров'ю з вини власника
своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума
виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у
зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку встановленому
статтею 34 Закону
України «Про оплату праці».

Сума компенсації вираховується
шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої на коефіцієнт росту
споживчих цін на той час, коли виплачувалася заробітна плата з січня 1998 року, що
передбачено Постановою КМУ №
1427 від 20 грудня 1997 року.

2

Вважає, що сума недоплаченої
одноразової допомоги (компенсації) з січня 1998 року по день виплати становить 21756,65 гривен.

Обов'язок нараховувати та виплачувати компенсацію лежить
на власнику підприємства, тому він думав, що при виплаті йому одноразової
допомоги відповідач нарахує та сплатить йому недоплачену одноразову допомогу
(компенсацію) за знецінення допомоги без звернення до суду. Якщо ж суд вважає,
що він пропустив строк, то вважає, що є всі підстави для його поновлення - це і обіцянки
підприємства відповідача сплатити одноразову допомогу, а також потреба в
постійному лікуванні з моменту отримання профзахворювання. Прохає суд поновити
йому строк звернення до суду, визнавши причину його пропуску поважною.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та прохав
суд стягнути з відповідача 21756
гривен 65 копійок
в рахунок різниці між відкоригованою та нарахованою одноразовою допомогою за
несвоєчасну сплату одноразової допомоги та поновити строк для звернення до суду
з даним позовом.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала у повному обсязі та пояснила що статтею 34 ЗУ «Про оплату праці»
передбачено компенсацію працівнику втрати частини заробітної плати, а позивач в
позовній заяві вимагає сплати компенсацію одноразової допомоги в зв'язку з
втратою профпрацездатності з ОСОБА_2, що не передбачено ніяким нормативним
документом України. Крім того, в порушення матеріального права, позивач
застосовує Постанову КМУ №1427
від 20.12.1997 року
якою затверджено «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати» і не врахував, що
цю Постанову застосовують лише у випадках невиплати нарахованої заробітної
плати, а не одноразової допомоги. Також позивачем порушено норму матеріального
права, а саме ст.233 КЗпП України та загальний трирічний строк позовної
давності.

Прохає суд відмовити позивачу в задоволенні позовних
вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в
судовому засіданні пояснила, що в даному випадку інтереси відділення не
порушуються, тому прохала суд вирішити спір на підставі діючого законодавства.

Вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Так в ході судового розгляду було
встановлено, що позивач отримав професійні захворювання: двосторонній
кохлеарний неврит справа, туговухість 1
ст. відповідно до акту П-4 від 14
грудня 1995 року та
пиловий бронхіт 1 ст. та
емфізему легень 1 ст.  відповідно до акту П-4 від 29 січня 1996 року в період
виконання трудових обов'язків на ОСОБА_2. В зв'язку з отриманими професійними
захворюваннями ОСОБА_1
встановлено  за висновком МСЕК від 20 грудня 1995 року 20% втрати
професійної працездатності та висновком МСЕК від 06.02.1996 року відсоток втрати позивачем працездатності збільшено
до 55%.

Наказами по підприємству НОМЕР_1
від 20 грудня 1995 року та НОМЕР_2
від 29 лютого 1996 року ОСОБА_1
нараховано одноразову допомогу у розмірі 10024,62
гривні та 1841,53 гривні
відповідно. Позивачу суми одноразової допомоги були сплачені : в липні 1998 року - 10024 гривен 62 копійки; 28 лютого 2002 року - 500 гривен; 27 червня 2002 року - 1341 гривна 53 копійки.

Розглядаючи позов по суті суд
приходить до висновку, що враховуючи посилання позивача та його представника на
нормативні акти, а саме «Правила відшкодування шкоди...», Закон України «Про
оплату праці» та Постанову КМУ №1427
від 20.12 1997 року
позивач фактично звертається до суду з проханням стягнути компенсацію за несвоєчасно
виплачену одноразову допомогу, хоча й називає дану виплату різницею між
відкоригованою та нарахованою одноразовою допомогою -«компенсацією».

Вирішуючи вимоги позивача про
стягнення компенсації частини втраченої допомоги в зв'язку з порушенням строків
її виплати в межах заявлених позивачем вимог, суд враховує те, що відповідно до
п.43 Правил

з

відшкодування
шкоди в редакції від 3 жовтня 1997 року при
порушенні строків виплати відшкодування шкоди воно підлягає компенсації на
підставі ст.34 Закону України «Про оплату праці».

Згідно ст.34
Закону України «Про оплату праці» компенсація працівнику втрати частини
заробітної плати ( а також
відшкодування шкоди) в зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться у
відповідності до індексів росту цін на споживчі товари та тарифів на послуги в
порядку установленому діючим законодавством.

У
відповідності до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини
заробітної плати (відшкодування шкоди) у зв'язку з порушенням строків виплати,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20 грудня 1997 року компенсація
працівникам втрати частини заробітної плати (відшкодування шкоди) у зв'язку з
порушенням строків її виплати проводиться у випадках її затримки на один та
більше календарних місяців  виплати
заробітної плати (відшкодування шкоди),
нарахованої працівнику за період починаючи з 01 січня 1998
року, якщо індекс цін на  споживчі
товари і тарифи на послуги за цей час виросли більше ніж на один процент.

Оскільки ОСОБА-1
стійка втрата професійної працездатності встановлена висновком МСЕК від 20 грудня 1995 року та 06 лютого 1996 року, а
одноразова допомога призначена  27 грудня 1995 року та 29 лютого 1996 року, тобто до
введення в дію вищезгаданих законодавчих актів, підстав для компенсації нарахованої
йому одноразової допомоги не має.

Також
суд не знаходить підстав для поновлення позивачу строку для звернення до суду з
даним позовом так як право позивача було порушено 27 січня 1996 року та 29 березня 1996 року, а до суду
він звернувся лише 19 грудня 2006 року тобто через
10 років, поважних
підстав пропуску суду не надав.

Обговорюючи
питання про сплату судового збору по справі суд вважає за можливе віднести його
сплату за рахунок держави, а також стягнути з ОСОБА_1 витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом
цивільної справи  в суді у розмірі 1 (однієї) гривні 50 копійок.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215
ЦПК України, ст.34 Закону України "Про оплату праці", п.39,43 Правил
відшкодування шкоди суд ,-

ВИРІШИВ :

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми компенсації за
несвоєчасну виплату одноразової допомоги та поновлення строку для звернення до
суду відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних справ у розмірі
1 (однієї) гривні 50 копійок.

Витрати по
оплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення
суду набирає законну силу після закінчення строку подання заяви на апеляційне
оскарження.

Заяву
про апеляційне оскарження може бути подано через Першотравенський міський суд
на протязі 10 днів з
дня оголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області
через Першотравенський міський суд на протязі двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про  апеляційне оскарження, якщо скарга подається
в строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ