РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

18 жовтня 2007 року                                                                                        м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів -
Парапана В.Ф., Панасенкова В.О. при секретарі - Дудучава Ф.А. розглянувши
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 03.05.2007р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та визнання права власності,

встановила:

Позивач звернувся
до суду з вказаним позовом та наполягав на визнанні дійсним договору
купівлі-продажу 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та визнанні за ним права
власності на цю частку квартири. Стверджував, що він разом з відповідачами по
справі є власником зазначеної вище квартири, яку вони приватизували та згідно
свідоцтва про приватизацію є власниками в рівних долях. 23 травня 1996 року
вони провели обмін зазначеної квартири на квартиру АДРЕСА_2, яка складається з
двох житлових кімнат, загальною площею - 52,6 м2. але у зв'язку з
тим, що сім'ї в них не склалося. 24 грудня 2002 року, він з відповідачкою.
ОСОБА_1, розірвати шлюб. Мешкати разом в одній квартирі вони не змогли та
вирішили провести обмін квартири, на що була згода обох сторін. 05 березня 2003
року вони звернулися до Котовської нотаріальної контори та здійснили обмін
квартир з громадянкою ОСОБА_4., наступним чином: їх двокімнатна квартира
АДРЕСА_2 переходить у власність ОСОБА_4., а її, ОСОБА_4., однокімнатна квартира
АДРЕСА_1, площею 36,5 кв.м., переходить у користування: позивача ОСОБА_3, ОСОБА_1 (колишньої
дружини позивача) та ОСОБА_2 (доньки
сторін). Після обміну квартири він, позивач, сплатив за належні відповідачам
частки квартири гроші в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, про що ОСОБА_1
надала відповідну розписку за своїм власним підписом, як від свого імені так і
від імені доньки ОСОБА_2, бо донька залишилася мешкати разом з ОСОБА_1. На
теперішній час всі сторони створили свої сім'ї, та мешкають окремо один від
одного. Але, за договором міни квартир, до теперішнього часу власниками
рахуються позивач та відповідачі по справі. В добровільному    порядку відповідачі відмовляються
посвідчити угоду нотаріально, через

Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С А.                    Справа №22ц-3290/2007р.

Доповідач Громік Р.Д.                                                                                   Категорія 5

2 що позивач змушений звернутися   до
суду   надавши   відповідні
докази.   При   цьому позивач   доповнив свій позов вимогою поновити йому
термін для звертання з позовом до суду стверджуючи те, що спір між ним та
відповідачками з приводу зазначеного вище житла виник лише у лютому 2007 року.

Відповідачка.
ОСОБА_1.. позов не визнала на слідуючих підставах. Підтвердила, що спір між
сторонами з приводу житла дійсно виник у лютому 2007р., стверджувала, що у
розписці не вказано, за що вона отримала кошти (хоча підпис свій у розписці
підтвердила); крім того кошти вона отримала від ОСОБА_4., а не від позивача;
стверджувала, що змушена була залишити спірне житло бо сумісне мешкання з
колишнім чоловіком неможливе. Внаслідок цього і досі вона зі своєю сім'єю, а
також з сім'єю дочки змушена мешкати на квартирі бо іншого житла вона не має, а
у спірному житлі зараз мешкає позивач разом з другою дружиною та дочкою.

Відповідачка
ОСОБА_2. також позов не визнала, стверджуючи, що ніякої участі в угоді
купівлі-продажу своєї долі та долі матері між своїми батьками не брала і про
обставини справи не знає.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2007р.
позов ОСОБА_3. був задоволений частково, був визнаний дійсним договір купівлі
продажу тільки 1/3 частини спірної квартири укладений між ОСОБА_3. та його
колишньою дружиною ОСОБА_1., визнавши при цьому за позивачем право власності на
цю 1/3 частину квартири.

В апеляційні
скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим. що воно
постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки
суду не відповідають дійсним обставинам справи, неповно були з'ясовані
обставини, що мають значення для справи, апелянти просять скасувати рішення
сулу, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3. повністю.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи скарг та
заперечення проти неї, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
ст.657 ЦК України
договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майка укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації

Згідно ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до
ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб
між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів. передбачених
частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Ст.218 ЦК України
передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами
аудіо-. відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на
свідченнях свідків.

Так судом першої
інстанції було встановлено, що 05 березня 2003 року сторони та ОСОБА_4. уклали
між собою договір міни житла, згідно якого у власність останньої перейшла
двокімнатна квартира АДРЕСА_2, а у власність сторін - однокімнатна квартира
АДРЕСА_1.

Однак, надалі
суд першої інстанції зробив невірний та нічим необгрунтований висновок про те,
що у якості доплати за різницю у житловій площі квартир, сторони

3 отримали ви ОСОБА_4. 2000 тисячі
доларів США, однак ці
кошти фактично отримала лише ОСОБА_1.,
надавши розписку позивачу 05 березня 2003 року. Тобто фактично продала свою
1/3 долю на користь позивача. На думку суду першої інстанції, про данні
обставини свідчать нотаріально посвідчений договір та зазначена вище розписка.

Судова колегія
не може погодитися з вказаним висновком суду, який не ґрунтується на вимогах
закону та суперечить матеріалам справи.

Так, згідно п.5
договору міни від 05.03.2003р. вказано, що обмін квартир між ОСОБА_3., ОСОБА_1., ОСОБА_2. та
ОСОБА_4. здійснюється без доплати.

Вказану вище
розписку ОСОБА_1 не
можна вважати договором купівлі - продажу частки квартири, тому, що вона ніякою
мірою не підтверджує ту обставину, що сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору. Істотними
умовами договору є дані про предмет договору, про сторону угоди, ціну та інші
суттєві відомості. Копія розписки, представлена позивачем на а.с.9, свідчить
лише про те, що ОСОБА_1.
отримала 05.03.2003р. 2000 дол.
США долю згідно акту приватизації (а не міни), якого саме майна
(квартири, будинку, земельної ділянки тощо) не вказано, та претензій до
співвласника (кого саме) даної квартири (якої саме) не має. В судовому
засіданні вона пояснила, що змушена була залишити спірне житло, бо сумісне
мешкання з колишнім чоловіком стало неможливе. Таким чином матеріалами справи
не було доведено, що при укладенні договору купівлі-продажу частки спірної
квартири була домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору, і
відбулося повне або часткове добровільне виконання договору.

При таких
обставинах суд першої інстанції неправильно прийшов до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_3 є
обґрунтованими і підлягають задоволенню. Суд не надав належну оцінку всім
доказам по справі.

При цьому,
судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно було встановлено, що будь-які участі у здійсненні
якої-небудь угоди дочка сторін, ОСОБА_2., яка була на той час вже
повнолітньою, не приймала, ніяких повноважень з приводу укладання угоди
купівлі-продажу своєї частки спірного житла відповідачці, тобто ОСОБА_1., не
надавала. Тому суд правильно не погодився з тим, що доля ОСОБА_2. була продана
відповідачкою разом зі своєю долею позивачу. При цьому суд цілком законно
поновив позивачу термін позовної давності для звертання з позовом по суті, бо.
як стверджували сторони, спір з приводу житла у них виник тільки в лютому 2007
року коли відповідачі почали ухилятися від нотаріального посвідчення угоди.

Розглядаючи
справу, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не довів обставин, що
мають значення для справи, які суд вважав встановленими; висновки районного
суду не відповідають обставинам справи, та судом першої інстанції були
неправильно застосовані норми матеріального права, у зв'язку з чим, є підстави
для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п.2-4; ст.313, 316, 319, 324, 325 ЦПК України
судова колегія,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2007р. по справі за
позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та визнання права власності,
-скасувати.

Ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та визнання права власності -
відмовити.

4

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, але

може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання

ним законної
сили.