Справа № 22ц-1249/2007р.                                       Головуючий
Категорія  18                                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

18
жовтня 2007 року колегія суддів палати з цивільних справ Апеляційного суду
міста Севастополя в складі:

головуючого:    Алєєвої Н.Г.,

суддів:                           Колбіної Т.П.,
Водяхіної Л.М.,

при
секретарі:  Баран М.Л.,

за участю:     позивача ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
місцевого суду Ленінського району М.Севастополя від 07 червня 2007р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Севастопольського міського відділу „Ощадбанк" України №4548 про стягнення
суми, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.3вернувся з
позовом до Севастопольського міського відділу „Ощадбанк" України №4548,
просив суд зобов'язати відповідача викупити у нього Державні казначейські
зобов'язання СРОР разом з непогашеними купонами та виплатити йому за них кошті
у сумі 45360 грн. Вимоги мотивував тим, що у 1990-1991 роках він придбав у відділеннях
Ощадбанку України Державні казначейські зобов'язання СРСР на загальну суму 27
000 рублів. Згідно умов Державних казначейських зобов'язань, операції з даними
цінними паперами були покладені на установи Ощадбанків союзних республік.
Державні Казначейські зобов'язання разом з непогашеними купонами до них повинні
бути викуплені установами Ощадбанку з 01.01.2006 р. по 01.10.2008 p., після чого вони
втрачають свою силу та оплаті не підлягають. Однак, при зверненні до
відповідача 27.01.2006 р. йому з посиланням на Закон України „Про державні
гарантії відновлення заощаджень громадян України" було відмовлено у викупі
Казначейських зобов'язань та поверненні коштів та запропоновано здати їх в
установу Ощадбанку на спеціальних рахунок. Просить повернути йому як володільцю
Державних казначейських зобов'язань кошти у відповідному перерахунку згідно
ст.533 ЦК України
з коефіцієнтом за 1 руб.
= 1гр.05 коп. у загальній сумі { (1000+600)x27xl, 05) 45360 грн.
Уточнивши вимоги, просив стягнути матеріальну шкоду, пов'язану з інфляцією за
2006 р. (11/6% від основного боргу) у розмірі 5261, 76 грн., 3% річних за
порушення строку виконання зобов'язання в загальній сумі 1360, 80 грн. та
моральну шкоду у розмірі 800 грн. Вимоги в частині відшкодування моральної
шкоди мотивував тим, що у результаті відмови відповідача від виконання
зобов'язань він спитав нервове потрясіння, у результаті чого стан його здоров'я
різко погіршився, він був госпіталізований на стаціонарне лікування.

10.10.2006
р. відповідач, зазначений позивачем у позовній заяві, був замінений належним -
Відкритим акціонерним товариством „Державний ощадний банк України".

Рішенням
місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від 07

червня 2007 року в задоволені позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, апелянт
посилається на його не обґрунтованість, порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_1, дослідивши
матеріали справи, та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно
ст.1 Закону України № 537/96-ВР від 21.11.1996р. „Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян України" встановлюються зобов'язання держави
перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові
заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території
України, а також у державні цінні папері.

Статтями
3 та 5 вказаного Закону, встановлюється, що зазначені у частині перший Закону
заощадження громадян, відновлюються у співвідношенні 1 карбованець заощаджень
на 1, 05 гривні за станом на 01.10.1996р. Подальша компенсаційна індексація
заощаджень громадян здійснюється при видачі вкладів, страхових внесків,
погашенні цінних паперів відповідно до індексу інфляції. Установи Ощадного
Банку протягом грудня 1991 - березня 1997р.р. проводять одноразову індексацію
вкладів громадян.

Згідно
до постанов Кабінету Міністрів України №1091 від 03.08.2006р., та №336 від
01.03.1997 р. викуп Державних казначейських зобов'язань СРСР номіналом 1000 руб. проводиться у
вартості 1050 грн.

При
цьому, п. 5 Постанови № 1091 передбачено, що у разі наявності на кінець 2006 р.
залишки коштів, перерахованих з державного бюджету на рахунок ВАТ „Державний
ощадний банк України" для проведення вищезазначених виплат та викупу, але
не використаних до 25 грудня, вони підлягають перерахуванню до державного
бюджету в останній робочий день бюджетного року (27.12.2006р.).

Відповідно
до п.2.2 Положення „Про порядок проведення компенсації на грошові заощадження
громадян, поміщені у цінні папери", операції по зарахуванню компенсації
проводяться при явці вкладника в установах Ощадного банку України. Суми
компенсації зараховуються на позабалансові спеціальні компенсаційні рахунки,
доход по цих рахунках не нараховується.

Із
справи видно, що ОСОБА_1.
є власником Державних казначейських зобов'язань СРСР та купонів до них, які
були придбані їм у період до 02 січня 1992р. в установі Ощадного банку СРСР,
яка діяла на території України.

Як
підтверджено позивачем, та не спростовується відповідачем, з питань отримання
компенсаційних виплат він звернувся до останнього тільки 28.12.2006р., Державні
казначейські зобов'язання та компенсаційні купони відповідачу не передав. Після
28.12.2006р. до відповідача не звертався.

У
зв'язку з тим колегія суддів находить обґрунтованим висновок суду відносно
того, що підстав для зобов'язання відповідача здійснити позивачеві
компенсаційні виплати не має. При цьому суд правильно зазначив у рішенні, що
позивачем не втрачена можливість повторно звернення по відповідача з метою
отримання компенсаційних виплат, розмір яких встановлено законом.

Посилання
позивача не необхідність стягнення з відповідача на його користь індексу
інфляції і 3% річних за прострочення виплати не засновані на законі, оскільки
зобов'язання перед позивачем по Державним казначейським зобов'язанням брав на
себе Ощадний банк СРСР. Будь-яких доказів, що відповідач є правонаступником
Ощадного банку СРСР не надано.

У
зв'язку з тим, що відповідачем не було здійснено порушень законних прав
позивача, суд обґрунтовано відмовив останньому у задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до норм матеріального та процесуального права і підстав для його
скасування відповідно до вимог ст.308 ЦПК України не вбачається.

Керуючись ст.ст.
307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення
місцевого суду Ленінського району М.Севастополя від 07 червня 2007р. - залишити
без змін.

Ухвала вступає в
законну силу з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного суду України протягом 2-х місяців із дня набрання
чинності.