Справа № 2-774/2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 року Рівненський районний

суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.

при секретарі Хрусюк Л.

з участю представника відповідача - Климчук О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне (попередній розгляд) справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Грушвицької сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Від шлюбу мають троє дітей - ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4. За час подружнього життя було набуте майно, серед якого -будинковолодіння по АДРЕСА_1. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті спадкодавця всі позивачі своєчасно прийняли спадщину, вступивши у фактичне володіння та розпорядження майном спадкодавця. Позивачка продовжує проживати в будинку, який вона набула з чоловіком. Діти - позивачі по справі - допомагали і допомагають у веденні господарства. Позивачі по справі є єдиними спадкоємцями. На даний час позивачі вирішили оформити спадкові права. Але вони не мають змоги це зробити, подавши заяву до нотаріальної контори, оскільки відсутня належна реєстрація майна, та не виділена частка подружжя. На майно є правовстановлюючий документ - свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння. Інших документів немає. Покликаючись на відповідні положення ЦК України, КпШС України, СК України, позивачі просять суд задоволити позов.

Представник відповідача позов визнав і пояснив, що позивачі є спадкоємцями першої черги. Вони своєчасно прийняли спадщину. Не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 130 ЦПК України, попереднє судове засідання проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи.

2

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу.

Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів.

Позивачі не заперечують проти такого вирішення справи, ухвалення судового рішення при попередньому розгляді справи.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця.

Після смерті спадкодавця позивачі прийняли спадщину у визначений законодавством строк.

Стаття 22 КпШС України, яка діяла на час відповідних правовідносин, визначала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до статті 60 СК України, яка діє на час звернення до суду, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

3

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно ч. 1 ст. 524 ЦК України, що діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно ч.1 ст. 529 ЦК України, що діяла на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно статті 328 Цивільного Кодексу України 2003 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про власність», громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Цивільний Кодекс України у ст. 1268 визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивачі від прийняття спадщини не відмовлялися.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з положень ч. 2 статті 12 Закону України «Про власність»; ч.1 ст. 524, ч.1 ст. 529 ЦК України 1963 р.; статтей 328, 1216, 1220, 1222, 1261, 1268 Цивільного кодексу України 2003 p.; ст. 22 КпШС України; ст. 60, 1 статті 70 СК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61; ч.1 , ч.4 ст. 130; ст.ст. 212, 213, 214, 215, 217, 218 ЦПК України; ч. 2 статті 12 Закону України «Про власність»; ч.1 ст. 524, ч.1 ст. 529 ЦК України 1963 p.; статтей 328, 1216, 1220, 1222, 1261, 1268 Цивільного кодексу України 2003 p.; ст. 22 КпШС України; ст. 60, 1 статті 70 СК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності майно - 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, як на частку в спільній сумісній власності майна подружжя з ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1.).

Визнати за ОСОБА_1 право власності майно - 1/8 частину

4

будинковолодіння АДРЕСА_1, як спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1.).

Визнати за ОСОБА_2 право власності майно - 1/8 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, як спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1.).

Визнати за ОСОБА_3 право власності майно - 1/8 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, як спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1.).

Визнати за ОСОБА_4 право власності майно - 1/8 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, як спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1.).

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня проголошення, якщо його не буде оскаржено в апеляційному порядку. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення може бути також оскаржене і без подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження у 10-денний строк рішення набуває законної сили після закінчення цього строку.

Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано в подальшому апеляційну скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає законну силу.