Справа № 2-45/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 червня 2007 року Суворовський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді                    Катаєвої
Е.В.

при секретарі                            Юзефович Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Одесі в залі суду № 10 цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5, за участю третьої особи Одеської універсальної
товарної біржі „GIP" про визнання
угоди дійсною, про розподіл майна подружжя, визначення порядку користування
сумісної часткової власністю,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2004 року
до суду звернувся ОСОБА_1., який
зазначив, що під час зареєстрованого з ОСОБА_2. шлюбу вони придбали квартиру
АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що після розірвання шлюбу їх спільна дочкаОСОБА_6,
1994 року народження проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні,
позивач просив визнати за ним право власності на 2/3 частини спірної квартири у
порядку розділу придбаного подружжям майна. Оскільки договір купівлі-продажу
від 15.10.1999 року між продавцями Крижановськими квартири з одного боку та
ОСОБА_2. з іншого був у порушення діючого законодавства оформлений на Одеській
універсальній товарній біржі „GIP" позивач також просив визнати зазначений договір
дійсним, так як після оформлення його на біржі сторони фактично виконали усі
умови по яким була досягнута домовленість, а саме оплачена вартість, передані
ключі від квартири, відбулось виселення колишніх власників, та вселення
ОСОБА_1, ОСОБА_2 Крім того, позивач просив виділити йому з дочкою у володіння і
користування дві кімнати, площею 15 кв.м. і 7,4 кв.м. балкон площею 1,3 кв.м.,
відповідачці виділити кімнату площею 11,4 кв.м., комору площею 1 кв.м.; кухню,
ванну кімнату, туалет, коридор - залишити в загальному користуванні.

У судовому
засіданні позивач посилаючись на обставини, які викладені у позовних заявах,
заяві про уточнення вимог, підтримав їх у повному обсязі (а.с.57-58, 66-67).

Відповідач
ОСОБА_2 досудового засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином та
своєчасно, про причину неявки суд не повідомила.

Відповідачі
ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5, представник Одеської універсальної товарної біржі „GIP" до судового
засідання не з'явились, причини не явки суду не повідомили, були повідомлені
про час та день слухання справи у порядку частини 9 статті 74 ЦПК України.

Суд вважає, що в
справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і можливо
розглянути справу на підставі наявних матеріалів.

Вислухавши
пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд
встановив, що 15.10.1999 року ОСОБА_3, яка діяла також: від імені та
інтересахОСОБА_4,ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2, яка знаходилась у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_1придбала у власність квартиру АДРЕСА_1

Вказаний договір
був посвідчений на Одеській універсальній товарній біржі „GIP" у місті Одесі за
№99/0135, про що зроблений запис в «Журналі реєстрації біржових операцій
об'єктів нерухомістю», і зареєстрований в ОМБТІ і РОН в книзі 346 пр -160 -р
249 20.12.1999 року (а.с.8-9).

Зазначена
квартира загальною площею 58,6 м2 складається з трьох жилих кімнат площею 15,7
м2, 7,4 м2, 11,4 м2, нежилих приміщень - кухні, площею 7,7 м2, туалету площею
1,3 м2, ванної кімнати площею 2,6 м2, комори 1,0 м2, коридору площею 10,2 м2,
та балкону-лоджії  1,3 м2.

Цивільні
правовідносини між сторонами по даній справі в частині визнання угоди дійсної
виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України і тому регулюються
Цивільним кодексом Української РСР від 18 липня 1963 року, стаття 47 ЦК України якого
передбачає можливість визнання судом правочину, що вимагає нотаріального
посвідчення дійсним, якщо одна із сторін повністю виконала усі умови договору,
але друга ухилилась від його нотаріального посвідчення.

У судовому
засіданні встановлено, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов про укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири,
ОСОБА_2сплатила відповідачам обумовлену суму. Сторонами були дотримані всі
вимоги статті 224 ЦК України, але відповідачі у зв'язку зі зміною місця
проживання ухиляються від нотаріального посвідчення угоди.

З урахування
встановлених у судовому засіданні фактів суд вважає, що позивачі довели ті
обставини, на які вони посилались в обґрунтування позовних вимог щодо визнання
дійсною угоди купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 і вони підлягають задоволенню.

Що стосується
вимог про розподіл майна між; подружжям ІНФОРМАЦІЯ_1, то правовідносини, які
виникли між; сторонами регулюються Сімейним Кодексом України відповідно до
статей 60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та у разі поділу
частки майна є рівними, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до
діючого Сімейного законодавства набуття майна за час шлюбу створює презумпцію
виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні
чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на
майно, набуте у шлюбі.

Факт того, що
квартира АДРЕСА_1 придбана під час шлюбу та на спільні кошти подружжя сторонами
не оспорюється і тому в силу частини 1 статті 61 ЦПК України зазначена
обставина не потребує доказування.

При вирішенні
спору стосовно частки ОСОБА_1 у
спільному майні подружжя, суд виходить із того, що рішенням Суворовського
районного суду міста Одеси місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6, 1994 року народження
визначено з її батьком ОСОБА_1 і з урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, виходячи із принципів виваженості та справедливості, з
урахуванням інтересів неповнолітньої вважає, що позов ОСОБА_1 стосовно
розділу майна подружжя підлягає задоволенню у повному обсязі, шляхом визнання
за ним права власності на 2/3 частин спірної квартири.

Що стосується
вимог про визначення порядку користування спільною частковою власністю, то
згідно до частини 2 статті 358 ЦК
України співвласники можуть домовитися про порядок користування майном, що
є їх спільною частковою власністю, та в силу частини 1 статті 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним
спільно, якщо інше не встановлене домовленістю між: ними.

Як роз'яснив
Пленум Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року у пункті 14, що у разі
неможливості реального поділу квартири, яка є спільною власністю, з виділенням
сторонам ізольованих жилих та інших приміщень із самостійними виходами, які
можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно висновку
судової будівельно-технічної експертизи № 11789/11790 від 31.12.2004 року
реально виділити сторонам ізольовані житлові та інші приміщення із самостійними
виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири з технічної точки
зору не можливо.

Суд з урахуванням інтересів дитини, вважає можливим виділитиОСОБА_1.
з

неповнолітньоюОСОБА_6 дві із трьох
кімнат площею15 та 7,4 м^; відповідачці

кімнату площею11,4 м^> балкон
площею 1,3 ыг-' нежилі
приміщення кухню, туалет, ванну кімнату, комору, коридор залишити у загальному
користуванні.

Суд вважає не доцільним
виділення балкона позивачу, так як він примикає к кімнаті, яка виділяється у користуванні відповідачці.

На підставі
викладеного та статей 47, 224 ЦК
України(в редакції 1963 року, 60, 70, 63 СК України, частини 2 статті 358 ЦК України, п. 14
Пленум Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року „Про практику у справах
за позовами про захист права приватної власності" , керуючись статтями 10,
11, 60, 61,  212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Визнати дійсним
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 15.10.1999 року між
ОСОБА_3, яка діяла також: від імені та інтересахОСОБА_4,ОСОБА_5 з одного боку,
та ОСОБА_2 з іншого.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 2/3 частин квартири АДРЕСА_1

Визначити
порядок користування квартирою АДРЕСА_1виділивши в користування ОСОБА_1кімнати

3

площею 15,7 та
7,4 м-^, ОСОБА_2 - кімнату площею 11,4 квадратних

метрів, балкон площею 1,3 м^; нежилі приміщення кухню,
туалет, ванну кімнату, комору, коридор залишити у загальному користуванні.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області
через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подачі у 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги.