РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року листопада місяця 12 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді                              Яковенко
Л.Г.

суддів:                                                     Синельщікової
О.В.

Куриленка
О.С.

при
секретарі                                         Гончарук
В.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення балконів,  за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим
від 15 червня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 15 червня
2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

ОСОБА_2
зобов'язано усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою,  яка належить ОСОБА_1 на праві власності та
розташована за адресою: АДРЕСА_1, ,  в
районі котельної,  шляхом знесення
балконів на рівні другого та третього поверхів.

З
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнені судовий збір у сумі 8, 50 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7, 50
грн.,  а всього 16 грн.

В
апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду і
просить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог,  посилаючись на те,  що рішення суду незаконне і
необгрунтоване,  ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального права. Вказує,  що судом неповно з'ясовані обставини,  що мають значення для справи,  і висновки суду не відповідають обставинам
справи. Зокрема,  висновок суду про
те,  що ним здійснено самочинне
будівництво необгрунтований,  суперечить
матеріалам справи,  оскільки рішенням
виконавчого комітету Ялтинської ради № 28(21) від 23.01.1998 року йому був
наданий дозвіл на проведення проектно- дослідницьких робіт для будівництва
гаража з надбудовою АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Гурзуфської
селищної ради № 193 від 17.12.1998 року наданий дозвіл на будівництво
індивідуального гаража,  а рішенням № 6
від 21.01.1999 року був наданий дозвіл на будівництво майстерні   над
гаражем.   23.12.1999  року
був   отриманий   дозвіл
інспекції

Справа №
22-ц-5696/2007 р.                Головуючий
в першій інстанції Білюнас В.Ю.

Доповідач Синельщикова О.В.

Державного архітектурно-будівельного
контролю на виконання
будівельних робіт. Вказані обставини підтверджуються відповіддю інспекції
Державного архітектурно-будівельного контролю Управління головного архітектора
м.  Ялта за № 03/6268 від 27.12.2006
року,  в цій відповіді також
зазначено,  що перевіркою,  яка була проведена інспекцією,  не встановлено відхилень від узгоджених
проектних рішень. Отже,  судом помилково
застосовані положення статті 376 Цивільного кодексу України. Крім того,  вважає,
що суд помилково застосував до вказаних правовідносин положення
Цивільного кодексу України в редакції 2004 року та Земельного кодексу України в
редакції 2002 року,  оскільки на момент
отримання ним дозволів на будівництво та на момент будівництва балкону
зазначені кодекси не набрали чинності.

Заслухавши
суддю-доповідача,  відповідача,  представника позивача,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга є обґрунтованою і
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
повністю позовні вимоги,  суд першої
інстанції виходив з того,  що
відповідачем ОСОБА_2,  який самочинно
збудував балкони на другому та третьому поверхах свого гаражу - майстерні
розміром 2x6 кв.м. ,  порушені права
власника сусідньої земельної ділянки ОСОБА_1,
тому що балкони нависають над земельною ділянкою позивача і займають
частину простору над його землею.

При
цьому суд першої інстанції виходив з вимог статті 48 Закону України „Про
власність",  якою встановлено право
власника вимагати усунення будь-яких порушень його права,  хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння,  і відповідних
вимог частини 2 статті 152 Земельного кодексу України про захист прав власника
земельної ділянки.

При
цьому суд першої інстанції дійшов висновку,
що відповідач здійснив самочинне будівництво на земельній ділянці,  а тому відповідно до частин 1,  7 статті 376 Цивільного кодексу України
зазначене нерухоме майно підлягає знесенню за рішенням суду особою,  яка здійснила самочинне будівництво з
відшкодуванням витрат,  пов'язаних з
приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Колегія
суддів апеляційного суду не може погодитися з зазначеним рішенням суду першої
інстанції,  як постановленим без повного
з'ясування обставин справи,  при
висновках,  які не відповідають
обставинам справи,  з порушенням норм
матеріального права.

При
апеляційному перегляді справи встановлено,
що відповідно до державного акту на право постійного користування
земельною ділянкою серія I-КМ №
003105,  виданого 30 грудня 1997 року на
підставі рішення Гурзуфської селищної ради від 25 грудня 1997 року,  відповідач ОСОБА_2 є законним користувачем
земельної ділянки площею 0, 0039 га на території смт.  Гурзуф,  наданої йому для будівництва і обслуговування
індивідуального гаражу (а.с. 32).

Рішенням
виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 28 (21) від 23  січня 1998 року ОСОБА_2 було дозволено
проведення проектно- дослідницьких робіт для будівництва гаража з надбудовою
АДРЕСА_1 (а.с. ЗЗ).

Рішенням виконкому Гурзуфської селищної ради № 193 від 17
грудня 1998 року ОСОБА_2 дозволено будівництво індивідуального гаражу АДРЕСА_1 (а.с. 35).

Рішенням
виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради № 06 від 21 січня 1999 року
ОСОБА_2 дозволено будівництво майстерні над індивідуальним гаражем за
зазначеною адресою (а.с 3 6).

23
грудня 1999 року відповідачем отримано дозвіл інспекції ДАБК на виконання
будівельних робіт з будівництва індивідуального гаражу (а.с. 37).

Інспекцією
державного архітектурно-будівельного контролю Управління головного архітектора
виконавчого комітету Ялтинської міської ради в грудні місяці 2006 року
проведена перевірка за звернення ОСОБА_1 та встановлено,  що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 будівельні
роботи не проводяться. Раніше ОСОБА_2 виконані будівельні роботи по возведению індивідуального
гаражу по вул.  Санаторна на підставі:
рішень виконкому Гурзуфської селищної ради № 28 (21) від 23.01.1998 року,  № 6 від 21.01.1999 року,  робочого проекту,  узгодженого з СЕС,  ОГПО-2,
дозволу інспекції ДАБК м.  Ялта №
324-12-99 від 23.12.1999 року,
отриманого у встановленому законом порядку. Проведеною перевіркою
інспекції ДАБК відхилень від узгоджених проектних рішень не встановлено
(а.с.  38).

На
підставі викладеного,  колегія суддів
дійшла висновку,  що відповідач побудував
двоповерховий гараж з майстернею на законних підставах з дозволу органу
місцевого самоврядування та відповідними узгодженнями згідно із проектом

Таким
чином,  збудований відповідачем гараж не
є самочинним будівництвом і до спірних правовідносин не можуть бути застосовані
положення статті 376 Цивільного кодексу України,  на які посилався суд першої інстанції.

Відповідно
до статті 391 Цивільного процесуального кодексу України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження
своїм майном.

Пунктом
6 частини 3 статті 152 Земельного кодексу України встановлено,  що захист прав громадян на земельні ділянки
здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки,  який існував до порушення прав.

Апеляційним
судом встановлено,  що на час будівництва
відповідачем гаражу з майстернею власником землі,  на якій велося будівництво та суміжної землі
була Гурзуфська селищна рада.

Позивач
ОСОБА_1 отримав у власність суміжну земельну ділянку на підставі рішення
Гурзуфської селищної ради № 17 від 16 березня 2006 року.

13 листопада
2006 року йому виданий державний акт на право власності на земельну
ділянку,  площею 0, 0042 га АДРЕСА_1 в районі котельної
для будівництва та обслуговування індивідуального гаража (а.с. 6).

Відповідно
до частини 1 статті 125 Земельного кодексу України право власності та право
постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,  що
посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою,  та його державної реєстрації.

На підставі викладеного,
колегія суддів дійшла висновку,
що позивач ОСОБА_1 погодився отримати та отримав у власність земельну
ділянку,  простір якої,  що знаходиться над її поверхнею на
висоті,  був частково зайнятий на
законних підставах частиною будівлі,
належної користувачу сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2

За таких обставин,  колегія суддів вважає,  що позивач не має права вимагати усунення
перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звернення до суду з
негаторним позовом,  тому що порушень його
прав власника землі з боку відповідача не встановлено.

Суд
першої інстанції зазначеного не врахував,
тому рішення суду слід скасувати за підстав п. 1,  3,  4
статті 309 Цивільного процесуального кодексу України з ухваленням нового
рішення про відмову у позові.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303,
307,  309,  316 Цивільного процесуального кодексу
України,  колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 15 червня 2007 року
скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення балконів відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.