Справа №22ц-5751/07 р.                         Головуючий
у 1 інстанції - Зайцева
Категорія-5                                               Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07      серпня 2007 p. Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого
судді:                           Курило
В.П.

судців:                                               Санікової
О.С.

Шамрило
Л.Г.

при
секретарі:                                   Степаненко
В.Б.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 23 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного сумісного майна,  -

ВСТАНОВИВ:

У червні
2006 р. ОСОБА_1 звернувся
до суду з даним позовом,  мотивуючи свої
вимоги тим,  що 05.09.1998 р.
зареєстрував шлюб з відповідачкою,  від
шлюбу у них є син ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням суду від 20.03.2003 р. за заявою ОСОБА_2 шлюб було розірвано,  про що зроблено відповідний актовий запис за
№196 від 02.07.2003 р. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу поділ
спільного сумісного майна судом не провадився,
оскільки такий позов ними не заявлявся. Згідно договору купівлі-продажу
від 04.11.1998 р. за реєстром №3-2748 відповідачу на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1,  в якій він і після
припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 продовжує проживати. Але у зв'язку з
важким матеріальним станом вимушений був 20.10.2000 р. зареєструватися в
квартирі №7,  розташованій за
вищезазначеною адресою,  що належить його
матері. Він постійно приймає участь у поліпшенні стану квартири,  робив поточний та капітальний ремонти,  частково сплачував витрати на утримання
квартири. У зв'язку з тим,  що йому
невідомо як у подальшому складуться взаємовідносини з колишньою дружиною,  він вирішив поділити спірну квартиру та
подарувати свою частину квартиру дитині. Просив поділити квартиру АДРЕСА_1 як к спільне сумісне
майно подружжя,  визнавши за ним право
власності на 12 частину цієї квартири.

Рішенням
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 23 квітня 2007 р.
у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду,  позивач
приніс апеляційну скаргу,  в якій просив
рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення його
вимог,  посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

В        судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_1
підтримав доводи апеляційної

скарги і просив її задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_2 та
представник відповідача ОСОБА_4  в судове
засідання не явились,  про час і місце
розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення позивача,  перевіривши
доводи скарги,  дослідивши матеріали
цивільної справи,  апеляційний суд
вважає,  що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню,  рішення суду - скасуванню з
таких підстав.

При
розгляді справи судом першої інстанції було встановлено,  що сторони 05.09.1998 р. зареєстрували
шлюб,  від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився
син ОСОБА_3. На підставі нотаріально

посвідченого
договору від 04.11.1998 р. за реєстром №3-2748 відповідач,  дошлюбне прізвище якої ОСОБА_5,  придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
вартістю 6916 грн. та зареєструвала своє право власності у БТІ 05.11.1998 р. за
№312. Згідно рішення суду від 20.03.2003 р. шлюб між сторонами було розірвано,  про що відділом РАЦС Пролетарського районного
управління юстиції м.  Донецька зроблено
відповідний актовий запис за № 196 від 02.07.2003 р. За даними КП ЖЕК №3
Пролетарського району м.  Донецька у
зазначеній квартирі позивач ОСОБА_1 був
зареєстрований з 09.12.1998 p.,  20.10.2000 p. знявся з обліку та зареєструвався в квартирі батьків за
адресою: АДРЕСА_2. У спірній квартирі по теперішній час зареєстрована
відповідач ОСОБА_2 з неповнолітнім сином.
Рішенням Пролетарського районного суду м.  Донецька від 16.10.2006 p.,
яке набрало чинності 09.02.2007 p.,
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6  до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
дарування грошових коштів в сумі 4000 доларів США від 03.11.1998 p.,  укладеного
між сторонами у простій письмовій формі.

Вирішуючи
на підставі  ст. 57 Сімейного кодексу
України (далі СК України) спір сторін щодо квартири,  набутої ОСОБА_2 під час шлюбу з позивачем за
договором купівлі-продажу,  суд першої
інстанції виходив з доведеності належності цієї квартири відповідачці на праві
особистої приватної власності та з відсутності підстав для її поділу як
спільного сумісного майна подружжя. При цьому суд вважав доведеним факт
придбання ОСОБА_2 спірної двокімнатної квартири за рахунок її особистих коштів
- 4000 доларів США,  отриманих від своєї
матері ОСОБА_6  за договором дарування
від 03.11.1998 р. після продажу останньою належної їй трикімнатної квартири
вартістю 16718 грн. за біржовим контрактом купівлі-продажу від 20.10.1998 р.

Проте
суд дійшов зазначених висновків із порушенням норм матеріального і процесуального
права,  що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно
до  ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та обґрунтованим.
Воно є таким,  коли суд,  виконавши вісі вимоги цивільного
судочинства,  на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин,  на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень,  підтверджених дослідженому в судовому
засіданні доказами,  вирішить справу
згідно із законом,  що підлягає
застосуванню до правовідносин сторін.

Згідно  ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України,  який діяв на момент виникнення
правовідносин між сторонами відносно придбаної спірної квартири,  майно,
нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю ( ст.
60 СК України). Кожен з подружжя має рівні права володіння,  користування і розпорядження цим майном.

За
змістом  ст. 24 цього Кодексу (п.2
ч.1  ст. 57 СК України) майно,  яке одержане кожним з подружжя під час шлюбу
в дар або в порядку успадкування,  є
власністю кожного з них.

Як
вбачається з матеріалів справи,  спірна
квартира була придбана відповідачкою на підставі нотаріально посвідченого
договору від 04.11.1998 р. за реєстром №3-2748 на дошлюбне прізвище
ОСОБА_5,  тобто під час шлюбу. Остання
зареєструвала своє право власності у БТІ 05.11.1998 р. за №312 (а.с. 29).
Рішенням Пролетарського районного суду м.
Донецька від 16.10.2006 p.,  яке набрало чинності 09.02.2007 p.,
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6  до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
дарування грошових коштів в сумі 4000 доларів США від 03.11.1998 p.,  укладеного
між сторонами у простій письмовій формі (а.с. 45-46).

У
відповідності з ч.3  ст. 61 ЦПК України
обставини,  встановлені судовим рішенням
у цивільній,  господарській або
адміністративній справі,  що набрало
законної сили,  не доказуються при
розгляді інших справ,  у яких беруть
участь ті самі особи або особа,  щодо
якої встановлено ці обставини.

Всупереч
вимогам наведеної норми процесуального права суд дійшов висновку про
доведеність факту придбання ОСОБА_2 спірної двокімнатної квартири за рахунок її
особистих коштів- 4000 доларів США,
отриманих від своєї матері ОСОБА_6
за договором дарування від 03.11.1998 р.,  та не взяв до уваги,  що вищезазначеним рішенням суду договір
дарування грошових коштів визнано недійсним,
а недійсний правочин згідно ч.1
ст. 216 ЦК України 2003 р. не створює юридичних наслідків,  крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Крім
того,  зібрані по справі докази в їх
сукупності свідчать про те,  що спірна
квартира була придбана для проживання молодої сім'ї подружжя ОСОБА_7. Так,  з пояснень сторін та їх батьків,  допитаних судом першої інстанції в якості
свідків,  вбачається,  що батьки позивача приймали участь у пошуках
спірної квартири,  допомагали погашати
борги за комунальні послуги по цій квартирі,
мати позивача ОСОБА_8 була присутня в момент продажу квартири,  належної матері відповідача ОСОБА_6  (а.с. 82-110).

Таким
чином,  рішення суду не відповідає
вимогам матеріального і процесуального права,
що у відповідності з п.4 ч.1  ст.
309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Оскільки
спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_2 під час шлюбу з позивачем та
є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,  вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за
ним права власності на 12 частину квартири АДРЕСА_1 ґрунтуються на законі і
підлягають задоволенню.

Керуючись  ст.
ст.  304,  307,
309,  313,  314,
316 ЦПК України,   ст.  60 СК України,  апеляційний суд, -

ВИРІШИВ;

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 23 квітня 2007 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного сумісного майна - квартири АДРЕСА_1 задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 12 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення
суду набирає законної сили з дня його проголошення,  але може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
чинності рішенням апеляційного суду.