Справа № 22-6287/2007                                Головуючий у 1
інстанції Сидоров C.I.
Категорія   21                                                    Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі: головуючого Постолової В.Г.
суддів: Папоян В.В., Троценко Л.І. при секретарі: Писаревої Ю.Г.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Кіровському районі м. Донецька
на рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 11 січня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Кіровському районі м. Донецька про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в Кіровському районі м. Донецька, посилаючись на те, що він
тривалий час працював на підприємствах вугільної промисловості. Отримав
професійне захворювання - хронічна вертеброгенна попереково-крестцова
радікулопатія. Висновком МСЕК від 12 лютого 2004 року йому встановлено 40%
втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням та
третя група інвалідності.

Ушкодженням
здоров'я йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що він постійно
відчуває фізичний біль, змушений постійно приймати лікарські препарати, не може
вести звичний активний спосіб життя. На відшкодування моральної шкоди просив
стягнути 50 000 грн.

Рішенням
Кіровського районного суду м.Донецька від 11 січня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1. задоволені частково: на його користь з відповідача стягнуто на
відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

В
апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Кіровському районі м.Донецька просить скасувати рішення суду і постановити нове
рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

В
обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права. Зокрема, на те, що право на
відшкодування моральної шкоди виникає з часу встановлення страхового випадку,
тобто з 1998 року коли було складено акт про розслідування хронічного
професійного захворювання № 45 від 2 листопада 1998 року. Тому відповідачем по
справі повинно бути підприємство на якому працював позивач. Крім того,
відповідач зазначав, що позивачем не доведений факт

спричинення йому
моральної шкоди, оскільки не наданий висновок медичних органів про наявність
факту заподіяння моральної шкоди та її характер. Висновок МСЕК про встановлення
стійкої втрати професійної працездатності є підставою для відшкодування
позивачу матеріальної шкоди і не є підтвердженням факту спричинення моральної
шкоди; інших доказів спричинення моральної шкоди позивач не надав; судом дана
невірна оцінки глибині фізичних та душевних страждань позивача. Крім того,
судом не враховано, що Законом України „Про державний бюджет України на 2007
рік" зупинена дія статей Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", які передбачають
виплату моральної шкоди, тому у суду не було законних підстав для стягнення
моральної шкоди.

Представник
відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи
апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивач
у судове засідання апеляційного суду не з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлено належним чином.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач у період з 1973 року працював на
різних підприємствах вугільної промисловості. У зв'язку з чим він отримав
професійне захворювання та висновком МСЕК позивачу встановлено 40% втрати
професійної працездатності. Ушкодження здоров'я, заподіяне позивачу внаслідок
виконання ним трудових обов'язків, що заподіяло йому моральні та фізичні
страждання, обмежило його можливість вести активний спосіб життя.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, оскільки судом
першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що
відповідно до вимог ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду і ухвалення нового рішення.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1., суд виходив з того, що згідно висновку МСЕК
позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності, а тому він має
право на відшкодування моральної шкоди за нормами Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" . Але при цьому судом не враховано, що відповідно до
висновку МСЕК від 15 грудня 1998 року, вперше позивачу встановлено 30% втрати
працездатності у зв'язку з отриманим ним профзахворюванням ще у 1998 році,
тобто до набрання чинності Законом України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Таким
чином, спірні правовідносини повинні регулюватися „Правилами відшкодування
власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом
шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням
ним трудових обов'язків", затверджених Постановою КМУ № 472 від 23 червня
1993 року, які діяли на час виникнення спірних правовідносин. Та, відповідно до
зазначених Правил, шкода, завдана працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, а також моральна
шкода відшкодовується власником підприємства, установи, організації. Тому Фонд
ні є належним відповідачем по справі.

Відповідно
до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції. ОСОБА_1 позовні вимоги до АП шахта ім.. А.Ф. Засядьмо, яким було
складено відповідний акт, не заявлено.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи
судом неправильно застосовані норми матеріального права, а тому ухвалене у
справі рішення підлягай скасуванню з постановлянням нового рішення про відмову
в задоволенні позову. Керуючись ст.
ст. 307 ч.1, 309 ч.1, 314 ч.2, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Кіровському районі м. Донецька задовольнити.

Рішення
Кіровського районного суду м. Донецька від 11 січня 2007 року скасувати.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Кіровському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили рішенням апеляційного суду.