Справа № 22 ц-204707                             Головуючий у 1 інстанції Тихонова Н.С.
Категорія   34                                              Доповідач
апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
РІШЕННЯ

Іменем        України

16
жовтня 2007 року                                                                                             м.
Миколаїв

колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого                                           Славгородської
Н. П.,

суддів;                                                      Мурлигіної
О.Я., Базовкіної Т.М.,

при
секретарі судового засідання          Бобуйок
І.Ф.,

за участю:

представника
позивача                         ОСОБА_3,

відповідачки                                            ОСОБА_2.,

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на
рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2007 року

за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про
визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

В січні
2007 року ОСОБА_1.
звернувся з позовом до ОСОБА_2. про визнання права власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1

Він
зазначав, що з 28 серпня 1999 року по 27 грудня 2005 року перебував з
відповідачкою у шлюбі. Спірна квартира була придбана 2 грудня 2000 року, а тому
є їх спільною сумісною власністю. Однак відповідачка, яка виступила стороною по
договору, його права не визнає.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2007 року позов
задоволено. За позивачем визнано право власності на 1/2 частину спірної
квартири.

В
апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні позову. На думку апелянта, висновки суду
суперечать обставинам справи.

Представник
позивача вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Заслухавши
суддю - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позову, місцевий суд виходив з того, що квартира
належить сторонам на праві спільної сумісної власності і позивач має право
власності на її частку.

Проте з
висновками суду погодитися не можна.

З
матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 28 серпня 1999
року по 27 грудня 2005 року. В період шлюбу, за договором купівлі - продажу від
5 грудня 2000 року, позивачка придбала квартиру АДРЕСА_1

Однак,
незважаючи на те, що квартира була придбана в період шлюбу, за позивачем не
може бути визнано право власності на її частину, так як після розірвання шлюбу
сторони добровільно поділили майно, в тому числі визначили свої права щодо
спірної квартири. Згідно з досягнутою між ними домовленістю відповідачка
виплатила позивачу вартість його частки у спірній квартирі.

Вказані
обставини підтверджуються розпискою позивача від 14 квітня 2006 року про те, що
він забрав зі спірної квартири частину речей (а.с. 20) та його розпискою про
отримання від ОСОБА_2. 2700 доларів США
та 300 Є, з вказівкою про відсутність претензій.

Таким
чином відповідачка передала позивачу гроші, які складають половину обумовленої
сторонами вартості квартири. В перерахунку на національну валюту це відповідає
1/2 балансової вартості житла.

Ні
позивач в позові, ні його представник в судовому засіданні не змогли довести
свої твердження, що вказана сума отриманаОСОБА_1. в якості компенсації за
меблі. Разом з тим, визнання того, що ця сума є компенсацією за частину майна
залишеного ОСОБА_2., лише підтверджують її доводи, які викладені в апеляційній
скарзі.

Наведені
обставини та відсутність доказів про існування у сторін спільних грошових
накопичень та грошових зобов'язань відповідачки перед позивачем, спростовують
доводи позивача про належність йому права на частку у квартирі та суперечать
вимогам глави 8 СК України, яка (ст.ст. 68,70) передбачає договірну основу
взаємовідносин колишнього подружжя при вирішенні питання про право на частки у
спільному майні.

Виходячи
з викладеного, та беручи до уваги принципи регулювання сімейних відносин
закріплених у ст.ст. 7, 9 СК України, колегія суддів вважає, що підстав для
задоволення позову немає, а тому рішення суду згідно з п.3 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.
303, 309 , 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу    ОСОБА_2. задовольнити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2007 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В
задоволенні позову ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання права власності на 1/2 частину квартириАДРЕСА_1 відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двох місяців з
цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду
України.