Справа
№ 2-613/2007 р.
жовтня 2007 року                                                                                   смт
районний суд Автономної Республіки Крим у складі:
судді               Сологуб Л.В.,
при секретарі Архірєєвій Ю.В.,
Хомякові Т.О., Котовій В.Ю.,
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу,
червні 2005 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення з них 52 903 грн солідарно.
позовній заяві позивачка зазначила, що 10 січня 2000 року відповідачі взяли в
неї в борг 12 000 доларів США та зобов'язалися повернути вказану суму у строк
до 10 жовтня 2000 року зі сплатою 4% щомісяця від суми боргу, однак взяте на
себе зобов'язання у повному обсязі не виконали. У 2003 році відповідачі
повернули їй суму, еквівалентну 2 000 доларів США, на теперішній час сума боргу
складає 10 000 доларів США, що у гривневому вираженні складає 52 903 грн. До
суду звернулася лише у 2005 році, оскільки відповідачі просили про відстрочку
та частково погасили борг у 2003 році.
судовому засіданні позивачка  уточнила
дол. США відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, та взяла з них розписку про
одержання грошей вборг. Гроші давала всім трьом, вони сиділи на підприємстві
відповідачів. Вона приїзджала разом з своїм чоловіком, коли передава гроші. В
сусідньому кабінеті в цей час була бухгалтер ОСОБА_5. Розписку писав ОСОБА_3
власноручно, а ОСОБА_4 і ОСОБА_2 були присутніми. Всі троє в розписці
підписались.  Гроші вони обіцяли
повернути в жовтні 2000 року, але не повернули. Восени 2000 року ОСОБА_2
повернув 2000 дол. США Коли вона дізналась в 2002 -2003 році, що їх
підприємство розвалюється, вона звернулась до них про повернення боргу. Але
вони не повернули. Коли брали гроші і писали розписку всі вони були тверезі,
розуміли, що роблять. На теперішній час ОСОБА_3 повернув 1/3 частину боргу в
сумі 3300 дол. США. Просила стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_2  суму рівну 6670 дол. США, в  гривнях, по курсу НБУ, в рівних частках.
ОСОБА_2 позов визнав та пояснив, що дійсно він, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 брали в борг
гроші у ОСОБА_1 в січні 2000 року для комерційних потреб. Вони написали їй
розписку, та всі втрьох розписались. І ОСОБА_3, і ОСОБА_4 були згодні брати
гроші вборг для потреб підприємства. Гроші планували повернути восени 2000
року, з урожаю. Згоден заплатити свою частину боргу, яка складає 1/3 частину.
Відповідач ОСОБА_3 також пояснив, що вони  втрьох з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 позичали у
ОСОБА_1 гроші в січні 2000 року. Написали їй розписку, та всі її підписали. При
передачі грошей, як йому здається був присутній чоловік ОСОБА_1 та бухгалтер
ОСОБА_5. Свою частину боргу визнав.
Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6
у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснив, що він грошей не
брав, розписку не підписував. Він був проти взяття грошей вборг. Перед Різдвом
- 06.01.2000 року він поїхав в Запоріжську обл. та повернувся після 14.01.2000
р. Не знає, чтому ОСОБА_1 стверджує, що він також брав гроші, а ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 стверджують, що він брав гроші, щоб їм було менше платити.
ОСОБА_5 пояснила, що як передавались гроші ОСОБА_1 вона не бачила. Бачила, що
один написав розписку, а втрьох розписались. ОСОБА_1 розписку забрала. Вона не
чула щоб ОСОБА_4 відмовлявся брати гроші вборг, суперечок не чула. Коли брали
гроші розмовляли на які потреби їх використають.  Знає, що ОСОБА_1 з чоловіком приїзджали на
підприємство за боргом, але їй борг не повернули.
ОСОБА_7 пояснив, що є родичем ОСОБА_4, та мешкає в АДРЕСА_1. Пам´ятає, що ОСОБА_4 приїзджав до нього в гості 06 січня 2000 року, та пробув в
гостях близько неділі. Цей рік він запам´ятавтому,
що також приїхав його племінник з Англії, та цим роком починалось нове
століття. В 2001 році ОСОБА_4 до нього не приїзджав.
ОСОБА_8 пояснив, що 10 січня 2000 року він був у сауні разом з ОСОБА_4 в
м.Енергодарі з 18 години до 02 годин ночі. Знає, що ОСОБА_4 приїхав раніше в
Енергодар, після Нового року.
ОСОБА_9 пояснив, що в 2000 році, перед Різдвом, ремонтував машину “Москвич”,
яка належить ОСОБА_4. Той казав, що збирається їхати до тещі в Запоріжську обл.
Суд,
заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, перевіривши
матеріали справи та надані сторонами докази, встановив такі факти та відповідні
розписки видно, що 10 січня 2000 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взяли у борг
розписалися (а.с. 3, 21).
висновків судово-почеркознавчої експертизи від 12.01.2006 року видно, що підпис
на вказаній розписці від імені ОСОБА_4 виконаний, імовірно, ОСОБА_4, вирішити
питання в категоричній формі не надається можливим (а.с. 45-50).
Суд
вважає, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно взяли у борг у
правові відносини по виконанню зобов'язань, що випливають з договору позики.
Суд
критично оцінює показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що саме 10.01.2000
р. ОСОБА_4 знаходився у них в гостях. Так ОСОБА_8 стверджував, що  10.01.2000 р. ОСОБА_4 був в Енергодарі і вони
знаходились у сауні з 18 години. А свідок ОСОБА_7 стверджував, що ОСОБА_4
приїхав до нього в с.Новоукраїнка Запоріжської обл. 06.01.2000 р. і пробув там
близько 1 неділі.  Суд вважає, що ці
показання є протирічними.
того, суд бере до уваги, що Запоріжська обл. знаходиться на незначній  відстані від АР Крим і на протязі незначного
проміжку часу можливо приїхати з Красногвардійського району до Запоріжської
показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю протирічать показанням
позивача  ОСОБА_1 та співвідповідачів,
які стверджували, що 10.01.2000 року ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_2
підписували розписку про отримання грошей в борг. Підстав, для наговору зі
строни цих осіб на ОСОБА_4, не встановлено. Тому суд вважає, що по справі
позивачем наведено достатньо доказів того, що ОСОБА_4 разом з іншими двома
відповідачами брав гроші в борг. Ці ж факти підтвердили відповідачі ОСОБА_3 та
чином, судом встановлено, що позивачка 10 січня 2000 року передала відповідачам
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, згідно
строк до 10 жовтня 2000 року зі сплатою 4% щомісяця, однак своїх зобов'язань у
повній мірі не виконали, повернули у 2003 році 2000 доларів США. На протязі
літа 2007 року ОСОБА_3 повернув позивачці 3330 дол. США.  Позивачка на стягненні з відповідачів
процентів не наполягає.
до п.4 ч.2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в ред.2003 року) щодо
цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що
виникли, або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Суд
вважає, що, хоча договір позики між сторонами було укладено у січні 2000 року,
тобто до набрання чинності ЦК України (в ред. 2003 року), однак обов'язки щодо
його виконання продовжують існувати після набрання вказаним Кодексом чинності,
тому до вказаних правовідносин слід застосувати положення ЦК України в ред.
відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі
ст.1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем розпискою, одна
сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики).
погашення боргу у розмірі 2000 доларів США у червні 2003 року, про що учасники
процесу не заперечували, свідчать про визнання боргу перед ОСОБА_1, тобто
перебіг строку позовної давності починається, у відповідності до ст.253 ЦК
України, з 01 липня 2003 року.
533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у
відповідності до довідки Красногвардійського відділення № 4567 Ощадбанку
України офіційний курс долара США до української гривні складає 505,000 грн за
100 доларів (а.с.72).
до ст. 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька боржників,
кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці; солідарний
обв'язок, у відповідності до ст. 541 ЦК України, виникає у випадках,
встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета
ОСОБА_3 погасив 1/3 частину боргу до закінчення розгляду справи, в зв´язку з чим позивачка не має до нього претензій майнового характеру.
чином, суд приходить до висновку, що, оскільки гроші, згідно зі ст. 183 ЦК
України, є подільною річчю, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 необхідно стягнути загальну суму
відповідності до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 також
підлягає стягненню у дохід держави державне мито у розмірі 16,66 грн з кожного
та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
ст.ст. 264, 540, 541, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212,
214-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 суму боргу з ОСОБА_2 у
Стягнути у дохід держави, розрахунковий рахунок місцевого бюджету
24040797, державне мито з ОСОБА_2 в розмірі 168,33 грн., з ОСОБА_3 у
розмірі 168,33 грн. та з ОСОБА_4 в розмірі 168,33 грн.
платежу: „інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у
Красногвардійському районному суді АР Крим” отримувач Держбюджет
Красногвардійський район 22050000, ЕГРПОУ 34740494, банк отримувача ГУ ГКУ в АР
Крим м.Сімферополь, МФО 824026 , витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільної справи з ОСОБА_2, з ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 в
рівних частках- 30 грн., тобто по 10 грн з кожного.
Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку через Красногвардійський районний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього, протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим або
в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя