Справа № 22 -  1665/2007 р.                                           Головуючий
у 1 ін ст.  -Жук М. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

05 листопада
2007 року апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого -
судді Бойко О.В.

Суддів -
Мамонової О.Є.,  Мельниченко Ю.В.

При секретарі
-Пільгуй Н.В.

З участю -
представника позивача Мальчевської Ю.О.,
прокурора Кравченко А.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного
товариства "Державний ощадний банк України" в особі Чернігівського
обласного управління Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний
банк України" на ухвалу Деснянського районного суду м.  Чернігова від 17 вересня 2007 року про
повернення заявнику заяви про забезпечення позову у справі за позовом першого
заступника прокурора м.  Чернігова в
інтересах держави в особі ВАТ „Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за кредитним договором,  -

встановив:

Ухвалою
Деснянського районного суду М. Чернігова від 17 вересня 2007 року заяву
Чернігівського облуправління ВАТ "Державний ощадний банк України про
забезпечення позову повернуто заявнику.

В
апеляційній скарзі Чернігівське облуправління ВАТ "Державний ощадний банк
України " просить змінити ухвалу Деснянського районного суду М. Чернігова
від 17 вересня 2007 року,  накласти арешт
на все майно відповідача ОСОБА_1,  яке належить йому на праві приватної власності в
забезпечення виконання рішення суду,
посилаючись на те,  що ухвала
винесена з порушенням норм чинного законодавства. Зокрема,  апелянт зазначає,  що законодавчо не закріплено обов'язок
позивача (або іншої особи) надавати суду інформацію стосовно того яке   саме
майно  належить   відповідачу
на  праві  власності
для  задоволення

клопотання
про забезпечення позову. Крім того,  ні
Чернігівське МРЕВ,  ні МБТІ не мають
права надавати таку інформацію сторонній особі,
яка не є власником майна. Не нададуть таку інформацію вони і Ощадбанку.
Також,  суд в ухвалі вказує,  що позивач не зазначив в заяві вид
забезпечення позову,  тоді як в заяві
чітко висловлено клопотання про накладення арешту на все майно,  належне відповідачу на праві власності.

У
судовому засіданні представник апелянта та прокурор підтримали апеляційну
скаргу та просили її задовольнити.

Вислухавши
доповідь судді,  пояснення учасників
судового розгляду,  дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково,  а ухвала суду скасуванню з наступних
підстав.

Повертаючи
заяву про забезпечення позову,  суд
виходив з того,  що в заяві відсутні
будь-які відомості про наявність рухомого чи нерухомого майна,  що належить відповідачу на праві
власності,  та що в заяві не вказано вид
забезпечення позову.

Однак,  з таким висновком суду 1 інстанції
апеляційний суд погодитись не може.

Як
вбачається з матеріалів справи 14.09.2007 року Чернігівське обласне управління
ВАТ "Державний ощадний банк України" подало до суду заяву про
забезпечення позову,  в якій просило
накласти арешт на все майно,  належне
ОСОБА_1 на праві власності.

Відповідно
до  ст.
151 ЦПК України суд за заявою осіб,
які беруть участь у справі,  може
вжити заходи забезпечення позову,  якщо
невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання
рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено
відомості,  які необхідні для
забезпечення позову,  зокрема: причини,  у зв"язку з якими потрібно забезпечити
позов; вид забезпечення позову,  який
належить застосувати,  з обгрунтуванням
його необхідності; інші відомості необхідні для забезпечення позову.

У суду 1
інстанції не було підстав,
передбачених  ст. 151 ЦПК України
повертати заяву,  оскільки в заяві було
зазначено який вид забезпечення позову слід застосувати - „накласти арешт на
все майно,  належне ОСОБА_1 на праві
власності". Що стосується відсутності відомостей про наявність майна,  що належить відповідачу,  то відповідно до вимог ч.3  ст. 153 ЦПК України суд,  розглядаючи заяву про забезпечення позову,  міг вимагати від заявника подати додаткові
документи та інші докази,  що
підтверджують необхідність забезпечення позову,
чим суд 1 інстанції не скористався,
а одразу повернув заяву.

Проте не
заслуговують уваги вимоги апелянта стосовно того,  щоб суд апеляційної інстанції,  змінивши ухвалу суду,  наклав арешт на майно,  оскільки у даному випадку вирішується питання
тільки прийняття заяви про забезпечення позову,
а не розгляду її по суті.

Зважаючи
на наведене,  апеляційний суд
вважає,  що суд 1 інстанції порушив
порядок,   встановлений  для
вирішення  питання  забезпечення
позову,   а тому

ухвала  місцевого
суду підлягає  скасуванню з  передачею
питання на новий розгляд.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
п.3 ч.1  ст. 312,  313,
315,  317,  319,
324 ЦПК України,  апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк
України" в особі Чернігівського обласного управління Відкритого
акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити
частково.

Ухвалу
Деснянського районного суду М. Чернігова від 17 вересня 2007 року скасувати і
передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців.