АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц - 7902 / 2007                               Головуючий
в 1 інстанції - Омеко М. В,
- 44                                                      Доповідач   - Глущенко Н.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

13
листопада 2007 року                       Колегія
суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого    - Глущенко Н.Г.

суддів         -
Григорченка Е.І.,  Прозорової М. Л.

при секретарі  - Кочкова А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на
рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 1 серпня
2007 року по справі за позовом   ОСОБА_1
до ОСОБА_2,  третя особа ОСОБА_3,  про стягнення грошової суми,  визнання договору недійсним та відшкодування
моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

У червні
2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
грошової суми та відшкодування моральної шкоди,
а в липні 2007 року доповнила свої вимоги де просила суд визнати
недійсним договір завдатку від 15.11.2006 року / а. с.  3, 7 /.

В
обґрунтування позовних вимог позивачка посилались на те,  що 15.11.2006 року між нею та відповідачкою
було укладено договір завдатку у формі розписки. За цим договором відповідачка
зобов'язалась продати будинок,  що знаходиться
по АДРЕСА_1,  який належить ОСОБА_3
,  а продажу відповідачка здійснює на
підставі довіреності,  яку їй видала
ОСОБА_3  Згідно цього договору позивачка
передала відповідачці 1000 грн. Однак,
відповідачка так і не уклала з нею договір купівлі-продажу будинку не
зважаючи на її - позивачки неодноразові звернення щодо укладення такого
договору. Відповідачка відмовила в укладенні договору купівлі-продажу з тих
підстав,  що нею знайдено особу,  яка купить будинок за більшу суму.

У
зв'язку з укладення договору купівлі-продажу будинку позивачка придбала
електролічильник та електрообладнання для його установки на загальну суму 217
грн.,  а також заплатила 117 грн. за
повторне підключення будинку до електропостачання,  оскільки він був відключений від електромережі
у зв'язку з заборгованістю.

Крім
того,  позивачка вважає,  що відповідачкою була спричинена їй моральна
шкода,  яку вона оцінює в 3000 грн.,  оскільки невиконанням взятих зобов'язаннь
відповідачка порушила нормальний життєвий ритм позивачки,  яка змушена була декілька разів їздити до

Дніпропетровська,   займатися
оформленням документів,   але
всі  її зусилля  залишились марними.

За таких
обставин позивачка просила суд стягнути з відповідачки на її користь: 1000
грн.,  які нею були сплачені відповідачці
по розписці; 334 грн. - сплачені за відновлення електропостачання в будинку;
3000 грн. - у відшкодування моральної шкоди; 300 грн. -судові витрати за
надання юридичної допомоги,  а всього
4634 грн. / а. с.  3 /.

В липні
2007 року позивачка доповнила свої позовні вимоги і просила суд визнати
недійсним договір завдатку від 15.11.2006 року,
як такий,  що суперечить діючому
матеріальному закону / а. с.  7 /

Відповідачка
ОСОБА_2 заперечувала проти позову,
оскільки на її думку договір не уклали з вини позивачки. При цьому вона
підтвердила,  що дійсно 15.11.206 року
між нею та позивачкою була досягнута угода щодо продажу будинку за 3000 грн. і
на підтвердження цих намірів позивачка передала їй завдаток в розмірі 1000 грн.
/ас.  4-6 /.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від
01.08.2007

року ОСОБА_1 відмовлено в її позовних вимогах до ОСОБА_2 в повному обсязі

/а.с. 186-187/.

З рішенням суду від 01.08.2007 року не погодились позивачка,  яка звернулася до суду з апеляційною
скаргою,  де ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних
вимог в повному обсязі.

Як на
підстави апеляційної скарги позивачка посилаються на те,  що рішення суду є незаконним,  оскільки воно ухвалене з порушенням норм
матеріального права,  а висновки суду не
відповідають обставинам справи / а. с.
90 /.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог,  колегія суддів
приходить до висновку,  що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню,
а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідності
з п. п.3,  4  ст.
309 ЦПК України,  з наступних
підстав.

Відмовляючи
позивачці у їх позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того,  що між сторонами дійсно 1, 5.11.2006 року
було укладено договір завдатку в простій письмовій формі. Сторони ж мали
укласти договір купівлі-продажу будинку,
але він не був укладений з вини самої позивачки,  а тому завдаток не підлягає поверненню
позивачці. Щодо інших позовних вимог,  то
вони теж є безпідставним,  оскільки
позивачка не надала суду достатньо доказів у обгрунтування свого позову.

З такими
висновками суду колегія судців погодитись не може,  оскільки вони не відповідають обставинам
справи. Крім того,  рішення судом першої
інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так,  судом встановлено,  що дійсно сторони мали намір укласти договір
купівлі-продажу АДРЕСА_1,  власником
якого є третя особа ОСОБА_3 ,  а
відповідачка ОСОБА_2 діяла на підставі довіреності виданої третьою особою. Дані
обставини підтвердили суду,  як самі
сторони,  так і підтверджується
оригіналом розписки від 15.11.2006 року,
згідно якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 завдаток в розмірі 1000 грн. за
відчужуваний нею будинок,  який
знаходиться по АДРЕСА_1,  а решту грошей
вона отримає після продажу будинку / а. с.
11/.

Конкретний
строк укладення договору купівлі - продажу будинку сторонами в зазначеній
розписці обумовлено не було.

Однак,  сторони договір купівлі-продажу не
уклали,  так як в послідуючому у них
виник спір щодо вартості будинку та відсутності всіх документів у відповідачки
(довіреної особи власника будинку) дня укладення договору ,  а тому 08.06.2006 року позивачка звернулася
до суду з позовом про стягнення грошової суми та визнання недійсним договору
завдатку.

За таких обставин,  колегія суддів приходить до висновку,  що між сторонами мав місце тільки намір на
укладення договору купівлі-продажу будинку,
а тому підстав для задоволення позовних вимог позивачки щодо визнання
недійсним договору завдатку - не має,
оскільки такий не укладався між сторонами відповідно до чинного
матеріального закону.

Гроші в
сумі 1000 грн.,  отримані відповідачкою
за розпискою,  не можуть бути визнані
завдатком згідно  ст.  570 ЦК
України,  оскілки договір
купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було,  як і не було укладено попереднього договору
щодо купівлі-продажу спірного будинку.

Завдаток
же це грошова сума або рухоме майно,  що
передасться боржником кредиторові і яка виконує три функції: є доказом факту
укладення договору; є засобом забезпечення виконання зобов'язання обома його
сторонами; частково,  є виконанням
грошового обов'язку боржника перед кредитором,
а тому грошова сума передана за розпискою не може вважатися завдатком.

Частина
2  ст. 570 ЦК України передбачає, ,
що якщо не буде встановлено,  що
сума,  сплачена в рахунок належних з
боржника платежів,  є завдатком,  вона вважається авансом.

Таким чином,  грошова сума в розмірі
1000 грн.,  яка була передана позивачкою
відповідачці згідно розписки від 15.11.2006 року / а. с.  11 /,
є авансовою сумою,  яка підлягає
стягненню з відповідачки на користь позивачки,
оскільки договір купівлі-продажу будинку не відбувся. Тобто позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в цій частині.

Згідно  ст.
ст. 79, 84, 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки
підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі 481 грн.,  де: 51 грн. - судовий збір; 30 грн. - витрати
на інформаційно-технічне забезпечення; 400 грн. - за надання юридичної допомоги
/а. с.  1, 2, 10, 52/.

Щодо
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на відновлення
електропостачання у будинку в розмірі 334 грн.,
то вони задоволенню не підлягають,
оскільки вони зроблені позивачкою на власний розсуд до укладення
договору купівлі-продажу будинку і без згоди на те,  як власника будинку,  так і її представника.

Вимоги
позивачки щодо відшкодування моральної шкоди також задоволенню не
підлягають,  оскільки чинним законодавством
не передбачено відшкодування моральної шкоди по спірним правовідносинам.

Таким
чином,  позовні вимоги позивачки
підлягають частковому задоволенню. Керуючись
ст.  ст.  303, 307, 309 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення
Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 1 серпня 2007 року -
скасувати.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансову суму в розмірі 1000 грн.,  судові витрати в сумі 481 грн.,  а всього 1481 грн.

В іншій
частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього
часу.