РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня
2007 року                                                                  м.
Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
Короткова В.Д.

суддів
Комаровської Н.В.,  Гончаренко В.М.

при
секретарі Куриленко О.М.  розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування жилим приміщенням та по зустрічному позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання такою,
що втратила право користування жилим приміщенням,  за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду
Одеської області від 21 травня 2007 року,

встановила:

В травні
2006 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3,  посилаючись на те,  що вона з лютого 2003 року проживає та
зареєстрована в трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1. В квартирі також проживають
та зареєстровані її колишній чоловік ОСОБА_2 та їх неповнолітній син ОСОБА_3 В зв'язку
з погіршенням стосунків з чоловіком вона з сином з липня 2005 року переїхала
проживати в квартиру в с. Олександрівка Комінтернівського району Одеської
області. Позивачка просила визнати порядок користування спірною квартирою,  залишив в її користуванні та неповнолітнього
сина кімнати площею 12, 05 кв.м.  та 9,
44 кв.м. ,  а в користуванні відповідача
кімнату площею 17, 35 кв.м.

Відповідач
позов не визнав та звернувся з зустрічним позовом,  просив визнати ОСОБА_1 такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням,  оскільки вона ніколи не
проживала на спірній жилій площі.

Рішенням
Южного міського
суду Одеської області від 21 травня 2007 року в позові ОСОБА_1 відмовлено,  зустрічний позов задоволено.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду зв'язку з
невідповідністю висновків суду обставинам справи,  порушенням норм матеріального та
процесуального права та направлення справи на новий розгляд.

Заслухавши
доповідача,  доводи апеляційної скарги та
заперечень на неї,  перевіривши   матеріали
справи,    законність   і
обґрунтованість  рішення   суду
першої

Справа №
22ц-3460/07                                                Категорія
32

Головуючий у
першій інстанції Горяінової К. А.
Доповідач Коротков В.Д.

інстанції в
межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
в позові та задовольняючи зустрічний позов,
суд виходив з того,  що позивачка
ОСОБА_1 ніколи не проживала на спірній жилій площі,  хоча була там зареєстрована,  а тому визнав її такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням.

Колегія
суддів не погоджується з таким висновком суду оскільки він не відповідає
обставинам справи.

Як
вбачається з матеріалів справи,  з 1993
року сторони з неповнолітнім сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  проживали та були
зареєстровані в двохкімнатній квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 46).

29
грудня 2002 року відповідачу ОСОБА_2 був виданий ордер на вселення з сім'єю з
трьох чоловік (його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3) в трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 53). Сторони з сином з 11 лютого 2003 року
зареєструвалися за вказаною адресою,
однак в квартиру не вселилися та продовжували проживати в квартирі в с.
Олександрівка (а.с. 55).

Сторони
не заперечували,  що в зв'язку з
погіршенням стосунків між ними відповідач в червні-липні 2005 року переїхав
проживати в спірну квартиру,  а позивачка
з сином залишилися проживати в квартирі в с. Олескандрівка. Рішенням Южного міського суду
Одеської області від 29 липня 2005 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.
130). В спірній квартирі відповідач проживав сумісно з ОСОБА_4,  з якою 11 листопада 2006 року зареєстрував
шлюб (а.с.  89,  100-103).

Визнавши
позивачку такою,  що втратила право
користування спірною квартирою,  суд
першої інстанції посилався на те,  що
вона ніколи не проживала в ній та не здійснювала спроб вселитися. При цьому суд
посилався на лист відділу міліції (а.с. 54),
підтверджуючий те,  що в 2000-2005
роках вона не зверталася з питань перешкод в користуванні квартирою.

Колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції
не врахував,  що на підставі ордеру від
29 грудня 2002 року сторони відповідно до ч.1
ст. 58 ЖК України мали рівне право на вселення та користування спірною
жилою площею. Вони за взаємною згодою використовували житло з іншою метою,  що не позбавляло їх права на користування
ним.  Після вселення відповідача в спірну
квартиру в червні-липні 2005 року,  такі
обставини як розірвання з ним шлюбу,
знаходження в неприємних стосунках та його проживання там сумісно з
ОСОБА_4,  з якою він фактично створив
нову сім'ю,  а в подальшому зареєстрував
шлюб,  робило неможливим та перешкоджало
позивачці користуватися жилою площею в цієї квартирі,  в зв'язку з чим вона звернулася з позовом до
суду.

Вищезазначений
лист відділу міліції підтверджує,
звернення позивачки в 2006 році до міліції з приводу вселення в квартиру
та проживання там ОСОБА_4 Аналогічне звернення позивачки було до виконавчого
комітету Южненьської міської ради,  що
підтверджується її висновком від 25 грудня 2006 року (а.с. 89).

Таким
чином,  причини відсутності позивачки на
спірній жилій площі понад шість місяців є поважними,  а зустрічні позовні вимоги про визнання її
такою,  що втратила право користування
жилим приміщенням з підстав,
передбачених  ст.  ст. 71,
72 ЖК України задоволенню не підлягають. В цій частині рішення підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в зустрічному позові на
підставі п.3 ч.1  ст. 309 ЦПК України.

В
частині позову ОСОБА_1 про встановлення порядку користування жилим приміщенням
рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд з
наступних підстав.

З цим позовом
ОСОБА_1 звернулася в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина
ОСОБА_3,  який під час розгляду справи досяг повноліття,  і відповідно до вимог ч.1

ст.  29 ЦПК України мав право особисто
здійснювати цивільні процесуальні права та обов'язки.

Судом
першої інстанції було роз'яснено ОСОБА_3 його право підтримати позов,  який в його інтересах подала його мати
ОСОБА_1,  однак він його не підтримав та відмовився від подачі
позову в своїх інтересах. При цьому суд не врахував,  що ОСОБА_3 за позовом
ОСОБА_1 може бути не тільки позивачем,
але і відповідачем,  оскільки
позовні вимоги заявлені відносно встановлення порядку користування жилим
приміщенням,  в якому він зареєстрований
та не позбавлений права користування ним.
Однак суд не обговорив цього питання та не залучив до у часті в справі
ОСОБА_3 в якості
співвідповідача відповідно до вимог ч.1
ст. 3З ЦПК України,  вирішив
питання про його права та обов'язки.

Тому
справа в цій частині підлягає направленню на новий розгляд на підставі п.4
ч.1  ст. 311 ЦПК України.

Керуючись  ст.
ст. 218,  307 ч.1 п.п. 2,  5,  309
ч.1 п.3,  311 ч.1 п.4,  316,
317 ЦПК України,  колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южного міського суду
Одеської області від 21 травня 2007 року скасувати.

В позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання такою,
що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1
відмовити.

В
частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим
приміщенням справу направити на новий розгляд до того ж суду іншім суддею.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.