УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19»
листопада 2007р.                                                                                             м.
Одеса

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської

області
в складі: Троїцької Л.Л.,  Сидоренко
І.П.,  Каранфілової В.М.  розглянувши в попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до
ТОВ „Оптово-роздрібна база „Промтовари" про поновлення на роботі,  визнання недійсними наказів про
звільнення,  стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди,  за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня
2005р. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада
2005р.,  -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні
2003р. ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ТОВ „ОРБ „Промтовари" про визнання
незаконним наказу про звільнення. При цьому зазначали,  що з грудня 1996р. ОСОБА_1 працювала
генеральним директором товариства,  а
ОСОБА_2 - її заступником.

Рішенням
загальних зборів засновників товариства у квітні 2003р. їх виведено із складу
засновників товариства і звільнено із займаних посад на підставі п.1  ст. 41 КЗпП України,  про що був виданий наказ №8-к від
23.04.2003р.

Не
погодившись із рішенням загальних зборів,
вони звернулися до суду з позовом про визнання вказаного рішення
недійсним.

09.06.2003р.
ухвалою суду була затверджена мирова угода сторін,  за умовами якої Загальні Збори ТОВ „ОРБ
„Промтовари" зобов'язались скасувати рішення від 22.04.2003р. про
звільнення їх від займаних посад і винести рішення про звільнення з посад за
власним бажанням,  а позивачі повинні
були добровільно вийти із складу товариства на підставі нотаріально посвідчених
заяв (а.с. 38).

На
виконання умов мирової угоди,
07.08.2003р. відповідач видав наказ №18-К про звільнення їх з посад за
власним бажанням з 23.04.2003р. та повернув їм трудові книжки.

Посилаючись
на порушення вимог трудового законодавства,
позивачі просили визнати наказ від 07.08.2003р. №18-К недійсним,  змінити формулювання причин звільнення і
вважати ОСОБА_1 звільненою
за п.1  ст. 36 КЗпП України,  а ОСОБА_2 - за  ст. 38 КЗпП України.

Під час
розгляду справи позивачі неодноразово змінювали та доповнювали позовні вимоги.

Остаточно
просили визнати недійсними накази від 23.04.2003р. і 07.08.2003р. про їх звільнення,  поновити на роботі на посадах директора і
заступника директора ТОВ „ОРБ „Промтовари",  стягнути з відповідача середній заробіток за
час вимушеного прогулу,  стягнути по 6
000грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди,  а також просили про поновлення строку
позовної давності,  посилаючись на
поважність причин його пропуску.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Останнім
рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від
31.08.2005р.,  яке залишене без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17.11.2005р.,  в позові відмовлено в зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Справа
№33ц - 1384 /2007р.                                                    Категорія
ЦП (АП):

Головуючий
у першій інстанції - Колодіна Л.В.            Доповідач
ІІ-ої інстанції - Кочеткова І.В.

Доповідач
касаційної інстанції - Троїцька Л.Л.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися з касаційними скаргами,  в
обгрунтування яких посилаються на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права,  в зв'язку з чим ставлять питання про
скасування судових рішень та ухвалення нового про задоволення позову.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Згідно
ч.1  ст. 233 КЗпП України,  працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення - в
місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

У разі
пропуску передбачених  ст. 233 КЗпП
України строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд відповідно
до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 „Про
практику розгляду судами трудових спорів" з'ясовує не лише причини
пропуску зазначеного строку,  а й усі
обставини справи,  права та обов'язки
сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без
посилання на строки звернення до суду,
оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості
вимог і поважності причин пропуску стоку звернення до суду,  суд поновлює пропущений строк на звернення за
вирішенням трудового спору і вирішує його по суті. При пропуску строку без
поважних причин суд наводить у рішенні мотиви,
чому він вважає неможливим його поновити,  та зазначає,
що відмовляє в позові саме з цих підстав,  не аналізуючи в рішенні обґрунтованості вимог
по суті.

Відмовляючи
в задоволенні позову позивачам,  місцевий
суд прийшов до обгрунтованого висновку про те,
що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 звернулись з позовом про захист порушених трудових прав з
порушенням строків,  встановлених
вказаною нормою КЗпП України. Доказів про поважність причин пропуску строку
суду не надали.

Апеляційний
суд погодився з висновком місцевого суду та залишив його рішення без змін.

Відповідно
до ч.2  ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Згідно  ст. 335 ЦПК України,  суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу,  про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено,  і це вбачається з матеріалів справи,  що судові рішення ухвалені з додержанням
судами норм матеріального та процесуального права,  а також відсутні передбачені ч.1  ст. 338 ЦПК України підстави для їх
обов'язкового скасування.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують,  оскільки стосуються розгляду справи по суті.

Керуючись  ст.
ст. 332, 336 ЦПК України,  колегія
суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської
області,  -

УХВАЛИЛА:

Касаційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2  відхилити.

Рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2005р.
та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2005р.
залишити без змін.