Справа № 2-725/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 квітня 2007 року                                     Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді                       Трофимової Д.А.

при секретарі                              Золотухіній
І.В.

за участю адвоката                     ОСОБА_1,

розглянув у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року позивач
звернулася до суду з вказаним вище позовом, зазначаючи, що 11 липня 2001 року між нею та
її сином ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, за яким вона
передала у його власність належну їй 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.
Квартира належала їм з сином на праві спільної часткової власності у рівних
частках на підставі приватизації.

Згідно з п. 5 договору син
зобов'язався довічно повністю утримувати її, забезпечувати харчуванням, одягом,
доглядом, необхідною допомогою та зберігати в її безкоштовному довічному
користуванні повністю зазначену частину квартири, а п. 6 договору
передбачена визначена сторонами вартість матеріального забезпечення
(харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) в розмірі на менше 100 гривень на
місяць.

У них з
відповідачем по справі -
ОСОБА_3 завжди були дуже добрі відносини. Він піклувався про неї, був
дбайливим та доброзичливим. Тому в неї не було жодних сумнівів, коли вона
ставила підпис під договором на його прохання. Вона ніколи не чекала від сина
підступних чи корисливих намірів, навіть тоді, коли відмовилась від його
вмовлянь продати квартиру та переїхати жити до його сім'ї.

Але вже майже
два роки син про неї не піклується, навіть не навіщає її. Він не вітав її з
жодним святом, не привозив харчі, а коли вона хворіла, то змушена була просити
сусідів за її ж гроші принести їй молока, хліба та необхідні ліки.

Він втратив
інтерес не тільки до неї, а й до їхнього будинку - комунальні послуги вона сплачує сама, для усунення
аварійної течі каналізації та протікання даху в гаражі змушена була наймати
робітників. Навесні 2005
року вона наймала помічників для скопування городу та обрізки дерев. Влітку
за допомогою сусідів та найманих робітників зробила ремонт в квартирі.

На її звертання
по допомогу син став їй докоряти, що вона нібито образила його дружину, після
чого він не може з нею спілкуватись і повертає їй всі документи. Вона ще довго
сподівалась, що син повернеться до виконання своїх обов'язків щодо матері та
зокрема за договором довічного утримання. Але син її зовсім ігнорує, хоча її
стан здоров'я  значно погіршився, а вона
не отримує від нього навіть елементарної допомоги.

Посилаючись на
ці обставини, позивач просить суд розірвати договір довічного утримання,
укладений 11.07.2001р. між нею та її сином - ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального

2

округу
ОСОБА_4, реестр
№ 2684, та визнати за нею
право приватної власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1

В судовому
засіданні представник позивача підтримала позов на підставі викладених в ньому
обставин, просила суд позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2.
та відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися. Представили суду заяви,
в яких ОСОБА_2. підтримала свій позов, а ОСОБА_3 позов визнає в
повному обсязі. Обидва просять розглянути справу в їх відсутності. Тому суд
вважає можливим розглянути справу без їх участі.

Суд, вислухавши
пояснення представника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає,
що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно копії
свідоцтва про право власності на житло №
6829 від 25.11.1998р. квартира АДРЕСА_1
належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
рівних долях (а.с. 7).

Згідно копії
договору від 11.07.2001р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_4. та зареєстрованого в реєстрі за № 2684 ОСОБА_2.
передала у власність гр. ОСОБА_3 належну їй на праві власності 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, жилою
площею 34,6 кв.м, а
ОСОБА_3 зобов'язался довічно повністю утримувати ОСОБА_2., забезпечувати її
харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, та зберігаючи в її
безкоштовному довічному користуванні повністю зазначену частину квартири.
Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної
допомоги) визначена сторонами в розмірі не менше ста гривень на місяць (а.с. 6).

Після укладання
цього договору довічного утримання, друга 1/2
частина квартири АДРЕСА_1 також
зареєстрована за ОСОБА_3 на праві приватної власності, що підтверджується
копією реєстраційного посвідчення ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації» (а.с. 8).

Згідно ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає
другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно.

Представник
позивача пояснила, що згідно договору довічного утримання ОСОБА_3 повинен був
надавати матеріальну допомогу ОСОБА_2 в сумі 100 грн. на місяць. З 2001р. по 2003р. ОСОБА_3 навіщав
ОСОБА_2 приблизно 1 раз на
місяц, возив її на ринок за продуктами, але гроші ні на продукти харчування, ні
на ліки не давав. ОСОБА_2 все купувала за свої гроші. Больше ніякої допомоги
не надавав, а з 2004 року
ОСОБА_3 взагалі припинив приїжджати до ОСОБА_2, ніколи не дзвонив, а коли
сусіди дзвонили йому та казали, що його мати, ОСОБА_2, захворіла, то він їм
відповідав, що вони самі можуть купити їй таблетки. Коли ОСОБА_2 дзвонила
ОСОБА_3 додому та просила приїхати до неї та допомогти купити продукти харчування,
ліки, то ОСОБА_3 відповідав, що не бажає її бачити, та взагалі відмовляється
від неї, допомагати їй не буде, що він згоден, щоб ОСОБА_2 звернулася до суду
та розірвала договір довічного утримання. Також ОСОБА_3 з 2001 року по
теперішній час ніколи не сплачував комунальні послуги, їх оплачує ОСОБА_2, не
допомагал їй робити в квартирі ремонт, хоча сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6
неодноразово йому дзвонили і просили приїхати допомогти матері з ремонтом у
квартирі, з роботою у городі. Тому представник позивача просила розірвати
договір довічного утримання, укладений 11.07.2001р., між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1

2

Свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_7, сусіди позивача, дали аналогічні пояснення, доповнив, що з 2004 року ОСОБА_3
матері не допомагає, а з 2005
року і по теперішній час взагалі у неї не з'являвся.

Свідок ОСОБА_6,
донька позивача і сестра відповідача, пояснила, що після укладення цього договора ОСОБА_3 став
продавати квартиру та хотів забрати мати до себе. Мати спочатку була згодна,
але коли син ОСОБА_3 сказав, что
мати віддадуть у будинок для людей похилого віку, то в неї був серцевий
напад. Вона, свідок, дзвонила ОСОБА_3 та просила його приїхати до матері, на що
він їй відповідав, що мати йому не потрібна. Раніше вона працювала та не могла
часто бувати у матері, але зараз вона вже на пенсії, і стала приїжджати до
матері набагато частіше. Вона разом із сусідами допомагала матері робити в
квартирі ремонт. Вони неодноразово дзвонили ОСОБА_3, щоб він приїхав до матері,
але він відмовлявся, казав, що йому нічого не треба, і що мати йому також не
потрібна. ОСОБА_3 з 2004р. по теперішній час матері не допомагає, до неї не
приїжджає, не цікавиться її станом здоров'я, ні ліків, ні продуктів харчування
не купує, допомоги по догляду за квартирою не оказує. В серпні 2006р. ОСОБА_3
приїхав до неї на роботу, віддав їй документи про укладення договору та сказав,
що не бажає та не буде піклуватися про мати.

Аналізуючи у
сукупності надані по справі докази, суд дійшов висновку, що відповідач істотно
порушив умови договору довічного утримання, тому на вимогу позивача вважає
можливим розірвати договір довічного утримання від 11.07.2001р.

Відповідно до п.
1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від
його вини.

А згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі
розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або
неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває
право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його
повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або)
догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Оскільки позов
задовольняється, то з відповідача необхідно стягнути і сплачене позивачем
держмито у розмірі 60 грн. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі ЗО грн.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 3,4,10,
11, 59, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, 744
- 756 ЦК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати
договір довічного утримання, укладений 11
липня 2001 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_4. та зареєстрований в реєстрі за № 2684.

Визнати за
ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, державне мито у розмірі 60 (шістдесят)
грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у
розмірі 30 (тридцять)
грн., а всього 90 (дев'яносто)
гривень.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через районний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.