Справа №2-2141/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

(заочне)

22 травня 2007
року     Луцький    міськрайонний   суд
Волинської області

у
складі: головуючого - судді                       Крупінської
С.С.,

при
секретарі                                                 Давидович А.А.,

з
участю  позивачки                                     ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Луцьку справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Волинського інституту
економіки та менеджменту про стягнення заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди,

встановив:

Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення
заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Покликається на те, що вона
працювала у відповідача з 1 вересня 2005 року до 14 лютого 2006 року за
сумісництвом викладачем кафедри Гуманітарних та загальноосвітніх дисциплін. 14.02.2006
року позивачку звільнено з роботи за ст.38КЗпП України. При звільнення
позивачки з роботи, відповідачем не було проведено з нею остаточного
розрахунку, з наказом про звільнення не ознайомлено. В кінці лютого 2006 року
ОСОБА_1 була виплачена компенсація за невикористану відпустку в сумі 367,44
грн. Заборгованість по заробітній платі в сумі 1315 грн. відповідачем позивачці
не сплачена, в зв'язку з чим позивачка просить стягнути дану суму в судовому
порядку.

Крім того, позивачка зазначає, що через несвоєчасно проведений з нею
розрахунок по заробітній платі, відповідачем заподіяна їй моральна шкода, яку
вона оцінює в 500 грн., і просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала з підстав зазначених
в заяві. Додатково суду пояснила, що неодноразово зверталась до відповідача з
приводу сплати заборгованості по заробітній платі, однак до цього часу
відповідач не провів з нею повного розрахунку. Просила стягнути з відповідача
1315 грн. заборгованості по заробітній платі та 500 грн. заподіяної моральної
шкоди.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього не надійшло
повідомлення про причини неявкис

Судом
постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивачки , дослідивши матеріали справи, суд прийшов
до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі , яку власник або
уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 102-1 КЗпП України працівники, які працюють за сумісництвом,
одержують заробітну плату за фактично виконану роботу .

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята
на посаду викладача за сумісництвом згідно наказу №48-ОС від 31.08.2005 року з
навчальним навантаженням 0,45 ставки. 14.02.2006 року позивачку звільнено з
роботи за ст.38КЗпП України на підставі наказу №9-0с від 15.02.2006 року.

З пояснень позивачки вбачається, що при звільненні з роботи, відповідачем
не було проведено з нею остаточного розрахунку, з наказом про звільнення не
ознайомлено, а лише

в кінці лютого 2006 року їй
була виплачена компенсація за невикористану відпустку в сумі 367,44 грн.

Відповідно до картки навчального навантаження викладача
на 2005 / (а.с.3), яка затверджена завідуючою кафедри ОСОБА_2, у першому
півріччі навантаження позивачки становило 370 годин. . Позивачкою виконано
навантаження в першому півріччі 2005/06 року в повному об'ємі.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 прийнята на роботу за сумісництвом , то
заробітна плата відповідно до ст. 102-1 КЗпП України нараховувалась їй за
фактично виконану роботу.

Згідно бухгалтерської довідки від 24.04.2007 року ставка
викладача згідно штатного розпису з 1.09.2005 року становила 600 грн. на
місяць.

Приймаючи до уваги відпрацьовані 370 годин та нормативні
450 годин за півріччя - навантаження викладача, слід констатувати, що позивачка
мала навчальне навантаження 0,82 ставки (370 :450 = 0,82).

Таким чином заробітна плата позивачки повинна становити (0,82ставки х
600грн. х 5 місяців) 2460 грн. за відпрацьований період.

З урахуванням виплаченої заробітної плати в розмірі 1350 грн. доплата
становитиме 1110 грн. і дана сума підлягає стягненню з відповідача як
невиплачена заробітна плата.

Відповідно до ч.2 ст.23 3 КЗпП України працівник має
право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати
без обмеження будь-яким строком.

Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди, то приймаючи
до уваги, що це трудовий спір і позивачка звернулася до суду з порушенням
тримісячного строку, то в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід
відмовити.

Відповідно до ч.З ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він
стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 51
грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно -технічне забезпечення
розгляду справи.

Керуючись ст.ст.
6,10,11,58,60, 88,213,215 ,224,225,226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 94,102-1
, ч.Зст.233 КЗпП України, суд,

вирішив:

Позов
задовольнити частково.                                                                                           ,

Стягнути з Волинського інституту економіки та менеджменту в користь ОСОБА_1
(на розрахунковий рахунок 015355 у Кредо банку МФО 303224 )
невиплачену заробітну плату в сумі 1110 ( одна тисяча сто одинадцять ) грн.

В задоволенні
позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Волинського інституту економіки та менеджменту в дохід держави
51 (п'ятдесят одну) гривню судового збору.

Стягнути з Волинського інституту економіки та менеджменту
судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі ЗО (тридцять)
грн. ( одержувач: мЛуцьк 22050000; ; депозитний рахунок :
№0002; банк одержувача: ГУДКУ у Волинській області; МФО 803014;
призначення платежу: за ГГЗ до Луцького міськрайонного суду Волинської
області).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про
перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.