Справа-5014                                        Суддя 1
- інстанції- Тверський С.
Категорія -40            Доповідач-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31
серпня 2007 року                                                               м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі: Головуючого- Ювченко Л.П. Суддів- Стратило
В.І.,  Єлгазіної Л.П. При секретарі- Тума
О.В.

За участю:
позивача ОСОБА_1  та представникаОСОБА_2,  представника відповідача ФеодоровськогоС. М.
,  Богачонок С. В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за

апеляційною   скаргою   Акціонерного   товариства
„Страхова   компанія   „Орлі"         та

ОСОБА_1 на рішення
Артемівського міськрайнного суду Донецької обл.. від 23 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного
товариства „Страхова компанія „Орлі" - „Про скасування наказу,  поновлення на роботі і стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення оплати за час виконання нижче оплачуваної роботи,  заборгованості по заробітній платі та
моральної шкоди. „

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Артемівського міськрайнного суду Донецької обл.. від 23 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного
товариства „Страхова компанія „Орлі" - „Про скасування наказу,  поновлення на роботі і стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення оплати за час виконання нижче оплачуваної роботи,  заборгованості по заробітній платі та
моральної шкоди,  - задоволені позовні
вимоги частково. Суд першої інстанції скасував наказ №11 від 01.08.2006року та
поновив позивача на роботі в Артемівській філії Акціонерного товариства
„Страхова компанія „Орлі" на посаді інспектора по страхуванню,  та стягнув на його користь заробітну плату за
час вимушеного прогулу - 3 504, 33 гр.,
заборгованість по оплаті праці- 9 000 гр.,  заборгованість по авансовим платежам-843,
92гр.,  комісійну винагороду - 6 256,
00гр.,  моральну шкоду в розмірі - 1000
гр,  а взагалі - 20 604, 25гривень.

Суд
першої інстанції дійшов висновку,  що ОСОБА_1 фактично
виконував обов, язки директора і його заробітна плата не відповідала вимогам
Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік",  оскльки складала 300 гр.,  що менше розміру мінімальної заробітної
плати. ОСОБА_1 надав
довідки про заборгованість по авансовим платіжним документам,  тому ці суми стягнуті на його корсить. Суд
вважає,  що позивач згідно з Положенням
про Артемівську філію має право на отримання комісійної винагороди за укладення
договорів страхування. Суд дійшов висновку що наказ № 11 від 01.08.2006 року
про звільнення ОСОБА_1 з посади не відповідає вимогам закону,  оскільки на думку суду позивач до
дисциплінарної відповідальності раніше не притягався,  акт від 09.06.2006 року не містить у собі
конкретних порушень щодо втрати довіри до ОСОБА_1,  а звернення до слідчого управління від
25.09.2006 року відбулося пізніше звільнення. Оскільки на думку суду права
позивача були порушені,  то його позовні
вимоги задоволено частково і стягнуто моральну шкоду в розмірі - 1000 гривень

Відповідач,  не погодившись із судовим рішенням,  приніс апеляційну скаргу,  в скарзі зазначив,  що суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
,  що в дійсності позивач був
прийнятий за сумісництвом згідно наказу №53 від 30.11.2004 року інспектором по
страхуванню на пів. ставки з посадовим Окладом - 150, 0гривень,  що підтверджено також свідками,  табелем обліку робочого часу.

Суд не
дав оцінки тим фактам,  що позивай,  маючи доступ до печатки самовільно зробив
запис у трудову книжку. Звертає увагу суду,
що запис №20 у трудовій книжці зроблено у 1991 році,  коли трудова книжка серії АА№466243,  була надрукована у 2003 році Договір оренди
автомобіля нотаріально не посвідчений,
автомобіль філією в оренду не наймався,
а є сфальсифікованим.  Довіреність
позивачу надавалася лише з метою представництва інтересів філії. Звільнення у
зв, язку з втратою довіри не є дисциплінарним стягненням і проводиться
незалежно від притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. Копія акту
про грубе порушення позивачем вимог законодавства,  трудової дисципліни,  локальних нормативних актів наданий
суду,  оскільки встановлено нецільове
використання позивачем грошових коштів,
недостачу меблів,  були відсутні
всі документи,  які передавалися
позивачу.

Рішення
суду першої інстанції просили скасувати і постановити нове рішення,  яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1  також приніс апеляційну скаргу на вказане судове
рішення,  в якій зазначив,  що суд при стягненні моральної шкоди на його
користь не врахував вимоги  ст. .23 ЦК України,  оскільки він переніс фізичні та моральні
страждання,  які вплинули на його стан
здоров, я і просив змінити рішення суду,
задовольнити його позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 120
528, 0гр.

Судова
колегія заслухавши доповідь судді - доповідача ,  пояснення позивача ,  який просив задовольнити його апеляційну
скаргу,  а апеляційну скаргу відповідача
відхилити і змінити судове рішення в частині стягнення моральної шкоди на його
користь; пояснення представників відповідача,
які просили задовольнити їхню апеляційну скаргу,  а апеляційну скаргу відповідача відхилити та
скасувати рішення суду першої інстанції як постановлене з порушенням
матеріального та процесуального закону,
перевіривши матеріали справи ,  і
обговоривши доводи апеляційної скарги ,
вважає що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню,  а апеляційна скарга відповідачів підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно  ст. . 11 ЦПК України - суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі.

Кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,  крім випадків,  встановлених цим кодексом ( ст. ЛОч.3. ЦПК
України)

Апеляційним
судом встановлено,  що дійсно позивач ОСОБА_1  перебував з Акціонерним товариством „Страхова компанія
„Орлі" у трудових відносинах з 30.11.2004 року по 31.07.2006 року в якості
інспектора по страхуванню (а.с. 8-10). Звільнений 31.07.2006 року за п.2  ст. 41 КЗпП України за недовіру.

Апеляційний
суд вважає,  що суд першої інстанції
дійшов необгрунтованого висновку про те,
що позивач виконував обов, язки директора філії СК „Орлі",  оскільки наказ Акціонерним товариством
„Страхова компанія „Орлі" про його перевід на вказану посаду не
видавався,  а зроблений запис позивачем у
трудову книжку від 01.05.2005 року про перевід на посаду директора згідно
доручення №1 не передбачений законом (а.с. 10).

Крім
того,  надані позивачем доручення від
01.03.2005 року мають розбіжності у наданих правах і визивають сумнів у їх
правдивості (а.с.  1415, 53),  оскільки мають різні підписи позивача.

Таким чином висновок суду
першої інстанції,  що ОСОБА_1 виконував обов,
язки директора нічим не підтверджено і його доводи про обов, язок прав і
повноважень згідно виданої 01.03.2005 року довіреності не ґрунтуються на
законі. Тому стягнута судом з відповідача сума 9 000 гривень на користь ОСОБА_1 за виконання обов,
язків директора філії не ґрунтується на законі і підлягає скасуванню.

Апеляційний
суд не бере до уваги надану,  ксерокопію
договору про комісію від 03.03.2005року,
який мається на аркуші справи 313,
оскільки договір виконано від „руки",  ніким не завірено,  він не містить істотних умов,  відсутня печатка підприємства,  тому на думку апеляційного суду,  суд першої інстанції дійшов помилкового
висновку про право позивача на комісійну винагороду від договорів страхування і
безпідставно стягнув 6 256, 0 гривень комісійної винагороди з відповідача.
Рішення в цій частині також підлягає скасуванню,  оскільки постановлено з порушенням
матеріального права і висновки суду не відповідають обставинам справи.

Не
відповідає висновок суду першої інстанції обставинам справи про стягнення
заборгованості на користь позивача по авансовим платежам на суму 843, 92
гривні,  оскільки згідно положення про
філію( а.с.  19-20) ОСОБА_1 не мав права
витрачати особисті кошти,  як страховий
агент,  на придбання канцелярських товарів,  Інтернету,
ремонт орендованого автомобілю,
оскільки договір оренди автомобіля не узгоджений з головним
підприємством,  не відповідає вимогам
закону,  оскільки нотаріально не
посвідчений.

Розподіл
матеріальних цінностей входить до обов, язку страхової компанії „Орлі".
Суду не надані довідки про дійсні затрати ОСОБА_1,  які він наче б то поніс для на утримання
філії згідно звіту,  який складено на
Артемівській філії,  до якого не додані
документи про матеріальні затрати згідно до вимог бухгалтерського обліку в
Україні (а.с. 18),  що не позбавляє його
можливості надати такі довідки головному підприємству. Рішення в цій частині
також підлягає скасуванню,  оскільки
висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того,  позивач не надав апеляційному суду
докази,  що він мав право,  як страховий агент,  нести матеріальні затрати по утриманню
Артемівської філії.

Згідно з
Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992року з наступними
змінами „ Про практику розгляду судами трудових спорів" -п.28 абзац
2-звільнення з підстав втрати довір, я (п.2
ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим,  якщо працівник,  який безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності ( зайнятий їх прийманням,
зберіганням,
транспортуванням,  розподілом
тощо),  вчинив умисно або необережно такі
дії,  які дають власнику або
уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір, я ( зокрема
порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями)

Відповідач
звільнив позивача наказом від 01.08.2006 року за  ст. .41 п.2 КЗпП України (а.с. ЗЗ),  оскільки ОСОБА_1  грубо порушив оформлення та облік документів,  відображених в акті за №1 від 09.06.2006
року. За які конкретно порушення було звільнено позивача в наказі не зазначено.
Апеляційним судом встановлено,  що
договір про повну матеріальну відповідальність з позивачем не укладався,  ревізія по виявленим порушенням ,  як вважає відповідач,  не проводилася,  які конкретно порушення допустив позивач
згідно посадової інструкції в наказі не зазначено і апеляційному суду не
доведено. Таким чином наказ не відповідає вимогам закону і рішення суду в
частині скасування наказу про звільнення ОСОБА_1
з посади та поновлення його на роботі і стягнення моральної шкоди,  постановлено судом першої інстанції
обґрунтовано.

Відповідно
до  ст.
309 п.2 ЦПК України однією з підстав скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин,  що мають значення для справи,  які суд вважав встановленими.

Керуючись  ст.  303
304.  ст. 309,  313, 314, 315, 317,  319 ЦПК України,  апеляційний суд -

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу     Акціонерного товариства
„Страхова компанія „Орлі"- задовольнити частково,  у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення
Артемівського міськрайнного суду Донецької обл.. від 23 квітня 2007 року - скасувати частково і відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до Акціонерного товариства „Страхова компанія „Орлі" -про
стягнення оплати за час виконання нижче оплачуваної роботи - 9000гривень,  заборгованості по авансовим платежам - 843,
92гривні,  заборгованості по невиплаченій
комісійній винагороді - 6 256, 0гривень,
в іншій частині рішення залишити без зміни

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
України у касаційному порядку на протязі двох місяців з дня набрання законної
сили..