Справа 22ц - 7829   2007 рік                                   Головуючий в
1 інстанції Гаврилова В.А.
Категорія 21                                                              Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

23 жовтня 2007 року                         Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого
Пономарьової О.М.,

суддів                    Бабенка П.М., Бондаренко Л.І.,

при
секретарі      Артамоновій C.O.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Куйбишевському районі міста
Донецька про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

В грудні 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у Куйбишевському районі міста Донецька
моральної шкоди, що заподіяна ушкодженням здоров'я при виконанні трудових
обов'язків.

Позивач
зазначав, що з 5 серпня 1985 року працював на шахті ім. А.Ф. Засядько підземним
гірноробочим 1 розряду і звільнений за станом здоров'я відповідно до п.2 ст. 40
КЗпП України 4 грудня 2002 року. Під час роботи отримав професійне
захворювання, що підтверджено актом № 125 від 18 жовтня 2002 року розслідування
хронічного професійного захворювання. При третьому огляді 8 лютого 2006 року
висновком МСЕК йому внаслідок професійного захворювання встановлена третя група
інвалідності на втрата професійної працездатності 40 %. Відповідно до Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року він має право на відшкодування
моральної шкоди, яка заподіяна здоров'ю при виконанні трудових обов'язків.
Внаслідок ушкодження здоров'я він має складності у побуті, постійно відчуває
фізичний біль; йому потрібні додаткові зусилля для організації життя. Просив
стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 грн..

Рішенням
Куйбишевського районного суду м. Донецька від 30 серпня 2007 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Куйбишевському районі міста Донецька про відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог і стягнення моральної шкоди в розмірі 20000
грн., оскільки вважає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального права
і посилання на п.22 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007
рік" є неправомірною .

2

В обґрунтування
скарги апелянт посилався на те, що суд не врахував положення Конституції
України і те, що нові закони або внесені зміни в діючи закони не мають
зворотної сили.

В судове
засідання апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце судового
засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції
скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Згідно зі ст.
309 ч.1 п.4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне
застосування норм матеріального права.

Суд першої
інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що дія ст.
1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", яка передбачає відшкодування моральної шкоди
потерпілим та членам їх сімей зупинено в частині відшкодування моральної шкоди
згідно із Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік" і на
час звернення позивача до суду норма закону, яка передбачає можливість
відшкодування моральної шкоди, не діяла. 23 лютого 2007 року у ч.4 ст. 1 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" внесені зміни, якими виключено право застрахованих на
відшкодування моральної шкоди.

Однак з таким
висновком суду погодитися не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм
матеріального права.

Як вбачається з
матеріалів справи позивач працював на підприємстві вугільної промисловості і
отримав професійне захворювання.

Вперше висновком
від 5 листопада 2002 року йому було встановлено 40% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним захворюванням і він визнаний інвалідом 3
групи. В подальшому позивач двічі проходив МСЕК - 15 грудня 2004 року та 8
лютого 2006 року - і йому двічі підтверджували висновки МСЕК 40% втрати
професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням.

Таким чином,
право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло в листопаді 2002 року
і на той час діяли норми ст. 1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала
відшкодування моральної шкоди потерпілим та членам їх сімей зупинено в частині
відшкодування моральної шкоди.

Та обставина, що
в зазначений закон 23 лютого 2007 року внесені зміни, якими виключено право
застрахованих на відшкодування моральної шкоди, не може вплинути на вимоги
позивача, оскільки закон про внесення змін в ст. 1 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" не має зворотної сили.

За вказаних
обставин апеляційний суд вважає ,що не може в даному випадку застосовуватися і
норми Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік", якими
зупинено дію абзацу четвертого статті 1 , підпункту „є" пункту 1 частини 1
статті 21, частини 3 статті 28 і частини третьої статті 34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та
членам їх сімей.

3

З урахуванням
викладеного апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до
роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 „ Про судову практику в справах про відшкодування
моральної / немайнової/ шкоди", розмір відшкодування моральної /немайнової
/ шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань , з урахуванням у кожному
конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого,
тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін
у його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди,
апеляційний суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступінь
моральних страждань позивача, його стан здоров'я, і вважає за можливе стягнути
на його користь моральну шкоду в розмірі 12000 грн., ураховуючи характер
захворювання та виходячи з засад розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 30 серпня 2007 року скасувати.

Стягнути на
користь ОСОБА_1 з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Куйбишевському районі м. Донецька у відшкодування моральної шкоди 12000 грн..

Рішення набирає
чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом двох місяців з часу набрання законної сили.