Справа №22ц-6311 /2007р                                         Головуючий 1-ї
інстанції - ІвашураВ.О.
- 05                                                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

9 серпня
2007 року                                                                                                     м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючої - Кондратьєвої О.М. ,  суддів - Шевченко В.Ю.,  Бабенко П.М. ,  при секретарі - Білявській І.Є.,  за участю - представників сторін,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 21 березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
виконкому Ворошиловської районної у м.
Донецьку ради про визнання права власності на прибудови,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до
Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 21 березня 2007 року,
яким позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені і визнано за нею право власності на нежитлове приміщення,  розташоване за АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  вважаючи
себе зацікавленою особою,  яка не
приймала участі у справі,  але права якої
були порушені судовим рішенням,  просила
його скасувати. При цьому посилалась на те,
що в провадженні Ворошиловського райсуду
м.  Донецька з
червня 2006 року знаходиться цивільна справа за її позовом до ОСОБА_2  та ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою АДРЕСА_2 та покладення обов'язку знести самовільні
прибудови під вікнами її квартири. Згідно з позовною заявою,  в напівпідвальному поверсі під квартирою
ОСОБА_1 розташоване нежиле приміщення,
що належить відповідачам,  які без
погодження з мешканцями будинку відкрили там Інтернет-клуб „ОСОБА_2". В порушення вимог
цивільного законодавства,  відповідачки
самовільно змінили лоджію в квартирі ОСОБА_1,
знявши металеві огородження та заклавши частину колон цеглою,  встановили навіс та неонову вивіску.
Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просила
зобов"язати відповідачів знести самовільно возведені прибудови під вікнами
її квартири. Рішення по вказаній справі не було прийнято на час постановления рішення за
позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на прибудови. Апелянт
вважала,  що розгляд питання про визнання
за ОСОБА_2 права власності на згадане нежитлове приміщення повинен відбуватись
за її участю,  як зацікавленої особи.

Суд
першої інстанції,  задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_2,  виходив з того,  що позивачка набула права власності на спірні
прибудови правомірно.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
представників сторін,  перевіривши
матеріали цивільної справи,  апеляційний
суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню,  а рішення суду - скасуванню
з таких підстав.

Відповідно
до  ст.  311 ч.1
п.4 ЦПК України,  рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд,  якщо суд вирішив питання про права і
обов*язки осіб,  які не брали участь у
справі.

Обставини
справи свідчать,  що спірні
правовідносини стосовно самовільно возведених ОСОБА_2 прибудов виникли ще в
травні 2006 року,  коди до
Ворошиловського райсуду
м.  Донецька
звернулась з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою ОСОБА_1 В
уточнених позовних вимогах вона зазначала,
що з 2001 року має на праві власності квартиру АДРЕСА_2. Нижче,  на напівпідвальному поверсі розташоване
нежиле приміщення,  яке належить
ОСОБА_2,  де вона відкрила Інтернет-клуб
„ОСОБА_2". Без будь-яких попереджень та узгоджень ОСОБА_2 самовільно
змінила лоджію в квартирі ОСОБА_1,
знявши металеві огородження та заклавши частину колон цеглою,  встановила навіс та неонову вивіску. ОСОБА_1,  вважаючи своє право власності порушеним,  вимагала усунути перешкоди в користуванні
лоджією її квартири,  а також
зобов"язати ОСОБА_2
знести самовільно возведет
прибудови під вікнами її квартири.

Вказана справа знаходилась в провадженні Ворошиловського районного суду
м.  Донецька з травня 2006 року до квітня
2007 року.

Між
тим,  до прийняття рішення по
справі,  в січні 2007 року ОСОБА_2 звернулась з
самостійним позовом до виконкому Ворошиловської районної в м.  Донецьку ради про визнання права власності на
прибудови,  переобладнання та покращення
приміщень за АДРЕСА_2.

З ухвали
Ворошиловського райсуду
м.  Донецька про
роз"яснення рішення від 24 квітня 2007 року вбачається,  що рішенням від 21 березня 2007 року за
ОСОБА_2   визнано право власності на
нежитлове приміщення,  розташоване за
АДРЕСА_2 площею 94, 7 кв.м. ,  яке
складається з нежитлового підвального приміщення площею 84 кв.м. ,  приміщень входу та виходу площею 4, 9
кв.м.  та 5, 7 кв.м.

З
урахуванням викладеного,  Апеляційний суд
приходить до висновку,  що з урахуванням
заявлених ОСОБА_1 вимог про покладення на ОСОБА_2
зобов"язання знести самовільно возведені прибудови під вікнами її
квартири,  суд повинен був вирішити
питання про об"єднання позовних вимог та про залучення до участі в справі
ОСОБА_1,  на права та інтереси якої могло вплинути постановлене
судове рішення.

Відповідно
до вимог ч.1  ст.  36 ЦПК України,  сторона,
в якої за рішенням суду виникне право заявити вимогу до третьої особи
або до якої у такому випадку може заявити вимогу сама третя особа,  зобов"язана повідомити суд про цю третю
особу. Після цього суд повідомляє третю особу про справу,  направляє їй копію заяви про залучення
третьої особи і роз"яснює її право заявити про свою участь у справі. Копія
заяви надсилається особам,  які беруть
участь у справі. Якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на
участь у справі,  справа розглядається
без неї.

Викладене
свідчить,  що суд припустив суттєві
порушення норм процесуального законодавства,
які є безумовною підставою для скасування рішення з направленням справи
на новий судовий розгляд.

Керуючись  ст.
ст.  311,  314-315 ЦПК України,  апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 21  березня 2007 року
скасувати та справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому
складі суду.

Ухвала
набирає  законної сили  з
моменту проголошення  і  може
бути  оскаржена безпосередньо до
касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання законної сили.