РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"6"
листопада 2007 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого
Зварича С. Б.

Суддів:
Бахметової В.Х,  Гурзеля І.В.

при секретарі
Любчик Л.В.

з участю ОСОБА_1.,  його представника ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та закритого
акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення
Шумського районного суду від "21" червня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,  ОСОБА_5,  третьої особи на стороні відповідача,  яка не заявляє самостійних вимог закритого
акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про визнання
договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на
квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні
2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1. про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру.

В
позовній заяві посилався на те,  що 15
березня 2005 року він домовився з відповідачем ОСОБА_1. про купівлю-продаж належної йому квартири АДРЕСА_1 за
20000 доларів США передавши при цьому 16000 евро,  що
становило по курсу 20065 доларів США,
або 101000 грн.

Справа
№22а-897                                  Головуючий
у 1 -й інстанції - Олійник Т.М.

Категорія
- 5                                           Доповідач
- Бахметова В.Х.

Після
передачі грошей відповідач ОСОБА_1передав
ключі від квартири і він з сім'ю поселився в неї,  домовившись з відповідачем про наступне
нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири.

В
зв'язку з тим,  що відповідач ОСОБА_1.3волікав з
нотаріальним посвідченням цього договору він звернувся до нього з вимогою
написати розписку про отримання від нього 16000 євро авансу і ОСОБА_1. 17 грудня 2006
року таку розписку написав.

Рішенням
Шумського районного суду від 21 червня 2007 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Ухвалено
визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири,  що знаходиться в АДРЕСА_1і,  належної ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі- продажу квартири від 3 червня 1992 року,  посвідченого Шумською державною нотаріальною
конторою,  укладений 15 березня 2005 року
міжОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Додатковим
рішенням Шумського районного суду від 16 липня 2007 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь
ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1040 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1.
просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення,  яким відмовити в позові ОСОБА_3,  посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,  а
саме,  що суд першої інстанції не взяв до
уваги того факту,  що спірна квартира
станом на 15 березня 2005 року перебуває під заставою відповідно до договору
іпотеки від 16.11.2004 року і в даному випадку будь-яке відчуження квартири
повинно відбуватися виключно за згодою ЗАТ КБ "ПриватБанк". Також суд
першої інстанції при задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-
продажу дійсним взяв до уваги його розписку від 17.12.2006 року в якій немає
жодного слова з приводу купівлі-продажу квартири.

В
апеляційній скарзі закрите акціонерне товариство комерційний банк
"ПриватБанк"ставить питання про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
яким відмовити в позові ОСОБА_3про визнання договору купівля-продажу
дійсним та визнання права власності на квартиру,  посилаючись на те,  що у справі відсутні письмові докази про
домовленість сторін стосовно всіх істотних умов договору. Розписка таким
доказом не може бути. Інших доказів суд першої інстанції в рішенні не навів і в
матеріалах справи їх немає.

Також з
висновком суду першої інстанції вони не можуть погодитись,  оскільки при укладенні "договору
купівлі-продажу" (розписки) існували обмеження для його нотаріального
посвідчення - перебування квартири в іпотеці банку. Будь-якої згоди щодо
відчуження предмету іпотеки банк не давав. Тобто не може бути визнана дійсною
угода купівлі-продажу будинку (квартири),
якщо встановлено,  що при її
укладенні існували передбачені законом обмеження.

Б
судовому засіданні ОСОБА_1.
та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали,  зіславшись на обставини викладені в ній.

Представник
ОСОБА_3- ОСОБА_4 не
погоджується з доводами апеляційних скарг,
вважає,  що рішення суду першої
інстанції є законним,  відповідає вимогам
матеріального та процесуального законодавства України. Між сторонами була
домовленість,  щодо істотних умов
договору про що свідчили свідки та сама розписка написана ОСОБА_1. від 17 грудня
2006 року.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
учасників процесу,  перевіривши доводи
апеляційних скарг за матеріалами справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги ОСОБА_1.
та закритого акціонерного товариства комерційних банк
"ПриватБанк" підлягає до задоволення,
а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового
рішення виходячи з таких підстав.

Частково
задовольняючи вимоги ОСОБА_3 та визнаючи дійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1,  який був укладений 15
березня 2005 року між ОСОБА_1. та ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того,
що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору про що свідчать
їх дії та розписка Куц від 17 грудня 2006 року,
про те,  що він отримав від
позивача ОСОБА_3 16000 євро як аванс за квартиру.

Однак
колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції,  оскільки він суперечить нормам матеріального
права.

Відповідно
до вимог  ст.  9 Закону України "Про іпотеку"
іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно
до його цільового призначення,  якщо інше
не встановлено цим Законом.

Іпотекодавець
має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя,  що міститься в іпотечному договорі або у
внесених до нього змінах чи доповненнях відчужувати предмет іпотеки.

Відповідно
до  ст.
12 ч.3 цього Закону правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в
іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку,  спільну діяльність,  лізинг,
оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Як
вбачається з матеріалів справи,  спірна
квартира перебувала в заставі банку згідно договору іпотеки від 16 листопада
2004 року,  який укладений між банком та ОСОБА_1. і ніякої згоди
на відчуження цієї квартири банк не давав. Спірна квартира була внесена в
Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 16 листопада 2004
року.

На дану
обставину суд першої інстанції уваги не звернув,  а тому рішення суду першої інстанції слід
скасувати та ухвалити нове рішенні,  яким
відмовити в позові ОСОБА_3

Згідно
ч.3  ст.
303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної
скарги,  якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне застосування норм" матеріального права або
порушення норм процесуального права,  які
є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи
те,  що скасовується основне рішення суду
першої інстанції то слід скасувати і додаткове рішення ухвалене Шумським
районним судом від 16 липня 2007 року.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч. 1 п. 2,  309 ч. 1 п. 4,  313,
314 ч. 2 316,  317,  319 ЦПК України,  колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1. та
закритого акціонерного товариства комерційних банк
"ПриватБанк"задовольнити.

Рішення
Шумського районного суду від 21 червня 2007 року та додаткове рішення Шумського
районного суду від 16 липня 2007 року скасувати та постановити нове
рішення,  яким відмовити в позові ОСОБА_3
до ОСОБА_1,  ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності
на квартиру.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.