Справа № 22-3389/07                                      Головуючий
у 1 інстанції : Щербань Л.С.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

9 жовтня
2007 року                                                                                              м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:
Калашнікової О.В.

Суддів:               Бочарнікова CO.

Подліянової
Г.С. При секретарі: Винник І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від
13 липня 2007 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Оріхівський
ринок», Оріхівської міської ради Запорізької області та виконавчого комітету
Оріхівської міської ради Запорізької області про поновлення на роботі і
стягнення заробітної плати  за час  вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА  :

У травні 2007р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП
«Оріхівський ринок», Оріхівської міської ради Запорізької області та
виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області про
поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В
позові вказував, що з 26.02.1998 р. згідно наказу №4 він працював директором КП
«Оріхівський ринок» Оріхівської міської ради. Наказом №15 від 18.04.2007р. по
КП « Оріхівський ринок» його було звільнено з займаної посади за п.8 ст.36 КЗпП
України (припинення трудового договору на підставі, яка передбачена
контрактом). Вважав, що з роботи його звільнено з порушенням трудового
законодавства, оскільки в наказі про звільнення вказано, що він виконуючий
обов'язки директора ринку, хоча у відповідності до контракту від 29.01.2005р.
його було прийнято на роботу директором ринку на термін з 05.01.2006 по
04.01.2007р. Також позивач вважав, що рішення Оріхівської міської ради №5 від
17.01.2007р., №18 від 23.03.2007р. та без номеру від 29.03.2007р. є помилковими
чи нікчемними і не можуть послужити підставою для припинення трудових відносин
з ним -робітником, який працює на підприємстві на підставі трудового договору,
укладеного на невизначений термін, оскільки він був прийнятий на роботу і
працював на посаді директора ринку з 26.02.1998р. Таким чином, укладення
контракту 29Л2.2005р., який він був змушений підписати    на
строковий термін,    істотно    порушувало
його    трудові    права,
оскільки

погіршувало
його становище, порівняно з чинним законодавством. Позивач вважав, що контракт
було продовжено на невизначений термін в зв'язку з тим, що в день припинення
його дії, позивача не звільнили з займаної посади. Визнання відповідачем
трудового договору на невизначений термін підтверджується оплатою йому
заробітної плати за січень та лютий 2007р. та наданням йому чергової тарифної
відпустки з 07.03.2007р. по 04.04.2007р. На підставі викладеного просив суд
поновити його на посаді директора КП «Оріхівський ринок» Оріхівської міської
ради Запорізької області, стягнути з КП «Оріхівський ринок» Оріхівської міської
ради Запорізької області на його користь плату за час вимушеного прогулу в сумі
990, 99 грн., стягнути з відповідача на його користь судові витрати та витрати
на юридичну допомогу, допустити негайне виконання в частині поновлення його на
роботі і стягнення  заробітної   плати
за один  місяць.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області
від 13 липня 2007р. у задоволені позовних вимог ОСОБА_1   відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не
доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими
просить скасувати його  та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга піддягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що оскільки
рішенням чотирнадцятої сесії Оріхівської міської ради Запорізької області
п'ятого скликання № 5 від 17 січня 2007 року, роботодавець - Оріхівська міська
рада Запорізької області вимагала припинення дії контракту з ОСОБА_1, тому він
не може вважатися продовженим на невизначений строк, а виконання позивачем
обов'язків директора ринку з 17.01.2007 року по 17.04 2007 року на підставі
вищезазначеного рішення не погіршувало його становище, як найманого працівника.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки вони не
відповідають обставинам справи, суд не повно з'ясував обставини, що мають
значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права,
порушив норми процессуального
права і суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі пунктів
1, 3 і 4 ст. 309 ЩІК України рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити
нове з наступних підстав.

Судом
апеляційної інстанції встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно наказу № 4 від 26.02.1998 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на
посаду директора КП « Оріхівський ринок» Оріхівської міської ради Запорізької
області з 26.02.1998 року на невизначений строк.

29.12.2005 року з ним був укладений контракт про наймання на посаду
директора комунального підприємства « Оріхівський ринок» на термін з 05.01.2006
року по 04.01.2007 року.

Після закінчення дії контракту, тобто 04.01.2007 року власник не звільний
позивача з посади директора « Оріхівський ринок», та не сплатив, як того
вимагають вимоги ст. 116 КЗпП України всі суми, що належали позивачу від
підприємства в день звільнення, а також не вимагав припинення з ним трудових
відносин.

З 05 січня 2007 року по 17 січня 2007 року позивач продовжував працювати
директором «Оріхівський ринок» про що не заперечують відповідачі в судовому
засіданні ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, а також дані
обставини підтверджуються табелем обліку робочого часу та копіями платіжних
відомостей за січень 2007 року про оплату заробітної плати позивачу за
зазначений період.

Відповідно до рішення Оріхівської міської Ради
Запорізької області від 17 січня 2007 року було вирішено, що контракт з
позивачем від 29.12.2005 року є не продовжений, а ОСОБА_1 виконує обов'язки
директора ринку до закінчення проведення конкурсу на зазначену посаду.

Згідно наказу № 9 від 05.03.2007 року, за заявою позивача від 03.03.2007
року позивачу було надано чергову щорічну відпустку, у відповідності до графіка
відпусток підприємства з 07.03.2007 року по 04.04.2007 року.

Наказом № 15 за підписом нового директора КП «
Оріхівський ринок» Запорізької області Костенко С.Г. від 18.04.2007 року
ОСОБА_1 був звільнений з посади виконуючого обов'язки директора ринку по п.8
ст. 36 КЗОТ УКраїни
(розірвання трудового договору на підставах, передбачених контрактом) з
18.04.2007 року.

Відповідно до ч.3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (
в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін.

П.4 ч. 1 Положення » Про порядок укладення контрактів при прийнятті(
найманні) на роботу працівників» затвердженого постановою Кабінета Міністрів
України від 19 березня 1994 року № 170 « Про впорядкування застосування
контрактної форми трудового договору» зазначає, що умови контракту не повинні
погіршувати становище працівника. Умови контракту, що погіршують становище
працівника порівняно з чиним законодавством, вважаються недійсними. Таку точку
зору підтримав Конституційний Суд України в рішенні від 9 липня 1998 року.

Підписання контракту не є достатнім для визнання трудових
відносин належно оформленими, а тому- такими, що виникли. Частина друга ст. 24
КЗпП України встановлює, що укладення трудового договору в тому числі і
контракту оформляється наказом або розпорядженням власника або уповноваженого
ним органу про зарахування працівника на роботу, тому підписання контракту ще
не означає, що оформлення трудових відносин завершено. Запровадження
контрактної форми трудового договору з раніше прийнятим працівником є зміною
істотних умов його праці, тому на підставі ч. З ст. 32 КЗоТ України видається
наказ та працівник попереджується за два місяці про зміну істотних умов його
праці.

В порушення вимог вищезазначеної норми при запровадженні контрактної форми
трудового договору з позивачем, власник не видав наказ або розпопрядження про
наймання позивача на роботу згідно з контрактом. В матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження зазначених обставин, що також не заперечувалось
відповідачами в ході судового розгляду справи.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року передбачено, що
вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП
України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється
трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами у контракті для його
розірвання. На працівників, з якими укладено контракт, поширюється
законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за
винятком, встановленим для цієї форми трудового договору.

З матеріалів справи вбачається, що контракт з позивачем був укладений на
термін з 05.01.2006 року по 04.01.2007 року, тобто останній день роботи
позивача є 04.01.2007 року. Власником, або уповноваженим органом не був виданий
наказ або розпорядження про припинення з позивачем трудових відносин у зв'язку
з закінченням строку дії контракту, він був допущений до роботи і власник не
вимагав припинення трудових відносин. Положення « Про впорядкування
застосування контрактної форми трудового договору», затверджене Постановою
Кабінету Міністрів України № 170 від 19.03.1994 року не передбачає наслідки
фактичного допуску працівника до роботи після спливу строку дії контракту.
Оскільки контрактом був визначений строк його дії, він є строковим трудовим
договором. Відповідно до ст. 39(1) КЗпП України, якщо після закінчення строку
трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не
вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений
строк. Отже, з наведеного вище, вбачається, що власник не мав права звільняти
позивача 18.04.07р. з підстав, передбачених п.8 ст. 36 КЗп П.

Крім того, в рішенні Оріхівської міської ради від 17
січня 2007 року № 05 визначено, що контракт з керівником КП «Оріхівський ринок»
ОСОБА_1 не продовжений, але рішення про припинення з ним трудових відносин у
зв'язку з закінченням строку дії контракту від 29

грудня 2005 року
не було прийняте. Цим рішенням було визначено, що ОСОБА_1 виконує обов'язки
директору ринку, що не передбачено умовами контракту.

Відповідно до п.10 ч. З ст. 42 Закону України «Про
місцеве самоврядування» від 21.05.97р. призначення на посаду та звільнення з
посад керівників підприємств, що належать до комунальної власності відноситься
до повноважень міського голови. Наказ №15 від 18.04.07р. про звільнення
позивача підписаний директором ринку, тобто особою, яка не мала на це
встановлених законом повноважень.

Суд першої
інстанції не дав належного висновку вищезазначеним обставинам.

За таких обставин, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції про
відмову ОСОБА_1 в позові про поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу не можна вважати законним і обґрунтованим,
воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визначення
середнього заробітку для розрахунку стягнення оплати вимушеного прогулу,
відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого
Кабінетом Міністрів України 08.02.1995р. з наступними змінами, середня
заробітна плата обчислюється за останні два календарні місяці, що передували
звільненню, а якщо працівник не працював ці місяці, то за попередні два місяці.
Наданий позивачем розрахунок відповідає вищезазначеному Порядку обчислення
середньої заробітної плати, тому підлягає стягненню в розмірі 990грн.99 коп.
Крім цього, відповідно відповідно до п. З ст. 88 ЦПК України з КП «Оріхівський
ринок» Оріхівської міської ради Запорізькій області на користь держави слід
стягнути судовий збір в розмірі 99 грн. та витрати на інформаційно - технічне
забезпечення судового розгляду в розмірі 30 грн.

Керуючись
ст.ст. 21,24, 32, 39(1), 235 КЗпП України , п.10 ч.3 ст. 42 Закона України «
Про місцеве самоврядування в Україні » від 21.05.1997р., ст. ст. 303, 307, п.п.
1,3,4 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області
від 13 липня 2007 року про відмову ОСОБА_1 у позові про поновлення на роботі і
стягнення заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та постановити нове
рішення наступного змісту:

«Поновити ОСОБА_1 з 19 квітня 2007р. на посаді директора
комунального, підприємства «Оріхівський ринок» Оріхівської міської ради
Запорізької області. Стягнути з комунального підприємства «Оріхівський ринок»
Оріхівської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 990 грн. 99 коп.(розраховані без
урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів)
Стягнути з комунального підприємства «Оріхівський ринок» Оріхівської міської
ради Запорізької області на користь держави судовий збір в розмірі 99 грн. та
витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового розгляду в розмірі 30
грн.»

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця піддати
негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, проте на нього може бути подана касаційна скарга до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.