Справа №
22-1223/2007 р                             головуючий
у 1 інстанції - Прачук Л.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                      УКРАЇНИ

22
листопада 2007 року                                                                        м.
Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді
- Буцяка З.І.,

суддів :
Григоренка М.П., Демянчук
С.В., при секретареві Колесовій Л.В., за участю позивача ОСОБА_1 та відповідачів,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18
вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про визнання права власності на ½  частину
домоволодіння та поділ його в натурі,

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Радивилівського районного суду від 18 вересня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено, за недоведеністю позовних
вимог.

Вважаючи
дане рішення незаконним, через неповне з'ясовування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи, не відповідність його висновків обставинам
справи та неправильне застосування норм матеріального права, позивачі в своїй
апеляційній скарзі зазначають, що суд першої інстанції взагалі залишив поза
увагою ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні їх позов визнав
повністю та підтвердив як факт існування між ним та позивачами спільної угоди
про створення спільної сумісної власності при будівництві спірного
домоволодіння так і факт вкладення останніми в це будівництво своїх власних
коштів, про що також свідчить і їх фактичне проживання в цьому будинку, куди
вони вселилися за згодою власника, а тому просять скасувати рішення
Радивилівського районного суду від 18 вересня 2007 року та ухвалити нове
рішення про задоволення їх позовних вимог, визнавши за ними право власності на
Уг частину спірного домоволодіння та поділ його в натурі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу
повністю і просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення
апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, через те, що він визнає
повністю заявлений до нього та його дружини цивільний позов, а відповідач
ОСОБА_4 запропонувала суду апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть
участь у справі і з'явилися в судове засідання та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх
недоведеності.

Проте, даний висновок суду не відповідає обставинам
справи, в зв'язку із чим, на підставі пункту 3 частини 1 статті 309 ЦПК
України, рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18
вересня 2007 року підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 як при зверненні до суду так і в ході судового розгляду справи
стверджували, що в 2000 році їхньому синові - відповідачу ОСОБА_3 було
подаровано земельну ділянку АДРЕСА_1.

Згідно усної угоди між ними та відповідачам на вказаній земельній ділянці
було розпочато будівництво будинку, в якому вони всі разом мали намір
проживати.

Оскільки, право власності на земельну ділянку мав відповідач ОСОБА_3 то і
дозвіл на забудову, за згодою всіх сторін, було оформлено на останнього.

Проте, будівництво в переважній більшості було здійснено за рахунок
позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які для цього продали свій власний будинок по
вулиці Почаївській в тому ж самому населеному пункті і у 2004 році поселилися
разом із відповідачами у спірному будинку.

Але, з часом між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_4 стали виникати
непорозуміння та сварки, в зв'язку із чим, виникла потреба у визначенні часток
у спільній сумісній власності сторін.

Дані обставини в суді повністю підтвердив відповідач ОСОБА_3, який,
являючись основним забудовником, повністю визнав заявлений до нього позов.

Відповідач ОСОБА_4 як в суді першої інстанції так в ході апеляційного
розгляду справи також фактично не заперечувала дані обставини, а лише
наполягала на тому, що допомогу у будівництві також надавали і її батьки, при
цьому вона також вказала, що вона не заперечує у проживанні батьків її чоловіка
у спірному будинку, але бажає щоб останні зробили собі окремий вхід.

Відповідано до частини 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

З долучених до справи довідки, товарного чеку та накладних (а.с.9,18-30)
вбачається, що протягом 2000-2004 років ОСОБА_1 здійснювалось придбання
різноманітних будівельних матеріалів на різні суми.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, кожен окремо, показали, що будівництвом спірного будинку весь час
керував позивач ОСОБА_1, який зокрема здійснював закупівлю будівельних
матеріалів та наймав працівників, а решта родини йому допомагала в цьому в силу
своїх можливостей.

Відповідно до правил частини 1 ст. 17 Закону України
"Про власність", який був чинним з 15 квітня 1991 року по 20 червня
2007 року, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною
власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що
домоволодіння АДРЕСА_1 є спільною

сумісною власністю позивачів та відповідачів, право на
яке вони набули внаслідок

спільної праці, як члени сім'ї.

Статтею 357 ЦК України
визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними,
якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності
не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з
урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення,
спорудження) майна.

Частиною 1 статті 364 того ж Кодексу, закріплено, що
співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

З огляду на те, що позивачі наполягають на визначенні
своєї частки у рівних долях, незалежно від вкладу кожного з співвласників у
будівництві спірного домоволодіння і будь-які попередні домовленості між
останніми з даного приводу не укладались, тому колегія суддів вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги позивачів та виділити їм у спірному
домоволодінні їхню частку, яка визначена у другого варіанті висновку судової будівельно-технічної
експертизи (а.с. 49) та проти якого не заперечували всі сторони по даній
справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307, 313, 314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 вересня
2007 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити та визнати за ними право власності на
1/2  частину домоволодіння АДРЕСА_1,
виділивши в ньому їхню частку, а саме коридори № 1-1 та № 7, житлові кімнати
№№10,11,12, господарські будівлі № 1 та №2, із зміщенням перегородки між
приміщенням №2 та приміщенням № 3, в сторону останнього приміщення на 0.63
метра.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 423
грн.25 коп. в рахунок
відшкодування понесених судових витрат пов'язаних із розглядом даної цивільної
справі.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.