Справа №22ц-731/07                                                   Головуючий
у 1 інстанції - Пономарьова О.М.
- 26                                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

9 листопада 2007 року
Колегія  суддів судової палати у  цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого -
судді Сівчука Є.І..

суддів -
Мудренко Л.І.,  Русинчука М. М. ,

при
секретарі - Гордійчук І.В.,  розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання
права власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями в
порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про визнання права власності на
житловий будинок з надвірними господарськими будівлями в порядку спадкування за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду
від 5 липня 2007 року,

встановила:

В
поданій до суду 12 квітня 2007 року ОСОБА_1 позовній заяві зазначається,  що після смерті у ІНФОРМАЦІЯ_1його матері
ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належний їй житловий будинок,  яку він прийняв шляхом вступу у фактичне
володіння спадковим майном,  проживаючи в
цьому будинку разом з матір'ю до і після її смерті.

Оскільки
із усіх спадкоємців,  до яких належать і
відповідачі,  прийняв спадщину лише
він,  просив визнати за ним в порядку
спадкування за законом право власності на згаданий житловий будинок з
надвірними будівлями.

29
травня 2007 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання
за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_4 права
власності на спірний будинок,  що
розташований по АДРЕСА_1,  посилаючись на
те,  що названим спадкодавцем,  у 1986 році на її ім'я укладений заповіт на
цей будинок.

Вважаючи,  що вона прийняла спадщину,  одержавши у встановлений законом для цього
шестимісячний строк після смерті матері за її заповідальним

Розпорядженням
належний спадкодавцю грошовий  вклад   в Ощадному банку України,  просила визнати за нею в порядку спадкування
за заповітом право власності на згаданий будинок з надвірними спорудами.

Рішенням
Ківерцівського районного суду в первісному позові відмовлено,  а зустрічний позов задоволено.

Постановлено
визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними
господарськими будівлями,  розташованими по
АДРЕСА_1,  в порядку спадкування за
заповітом після смерті матері ОСОБА_4.

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати вказане судове рішення з
направленням справи на новий розгляд з підстав неповного з'ясування обставин
справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню,
а оскаржуване рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про
задоволення первісного позову і відмову у зустрічному з таких підстав.

Задовольняючи
зустрічний позов і відмовляючи у первісному,
суд першої інстанції виходив з того,
що відповідачка,  на яку складено
заповіт матір'ю сторін,  прийняла
спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном,  одержавши за заповідальним розпорядженням належний
заповідачу вклад в Ощадному банку України.

Однак
такий висновок суду зроблений з порушенням вимог матеріального права,  якими врегульовано спірні правовідносини.

Судом
встановлено,  що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1матері сторін ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належний їй на праві
приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами,  що розташований по АДРЕСА_1,  в якому до,
на час і після її смерті проживав позивач ОСОБА_1 (а. с.  9-18,
37,  49,  50). За укладеним 8 квітня 1986 року нотаріально
посвідченим заповітом названий спадкодавець заповіла цей будинок відповідачці
ОСОБА_3,  яка з 1983 року стала проживати
у м.  Сімферополі (а. с.  38,
45,  46). Остання 26 вересня 1991
року,  тобто у шестимісячний строк після
смерті матері,  одержала за заповідальним
розпорядженням від 21 лютого 1973 року належний заповідачу грошовий вклад в
Ощадному банку України (а. с.  39,  45).

Відповідно
до  ст.
548 ЦК УРСР 1963 року,  який
підлягає застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин,  для придбання спадщини необхідно,  щоб спадкоємець прийняв її.

За
правилами ч. ч. 1 і 2  ст.  549 цього Кодексу визнається,  що спадкоємець прийняв спадщину,  якщо він протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини,  яким згідно із  ст.
525 названого Кодексу є день смерті спадкодавця,  фактично вступив в управління або володіння
спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття
спадщини заяву про прийняття спадщини.

Статтею
564 ЦК УРСР 1963
року передбачено,  що порядок розпорядження
на випадок смерті вкладами в державних ощадних касах і Державному банку СРСР за
спеціальними вказівками вкладників визначається статутами названих кредитних
установ і виданими в установленому порядку правилами.

Якщо
вкладник не зробив розпорядження ощадній касі або банку,  то в разі смерті вкладника його вклад
переходить до спадкоємців на загальних підставах за правилами цього розділу.

З цього
можна зробити висновок,  що за наявності
спеціального розпорядження щодо вкладу він в разі смерті вкладника не входить
до складу загального спадкового майна,  а
переходить у власність особи,  вказаній в
цьому розпорядженні. Звідси випливає,  що
одержання вкладу за заповідальним розпорядженням не можна вважати дією,  що свідчить про фактичний вступ в управління
або володіння іншим майном спадкодавця,
оскільки за пунктом 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР 1963 року
необхідно,  щоб ці дії спадкоємець вчинив
щодо спадкового майна,  до якого вклад
спадкодавця в банку,  на котрий ним
зроблено заповідальне розпорядження,  не
відноситься.

Оскільки
відповідачка,  крім одержання за
заповідальним розпорядженням вкладу матері,
у встановлений для прийняття спадщини строк не вчинила інших
передбачених ч. 1  ст.  549 ЦК
УРСР дій щодо спірного спадкового майна,
вона не може вважатись такою,  що
прийняла спадщину.

Позивач
як спадкоємець однієї з відповідачами черги ( ст.  529 цього Кодексу) прийняв спадщину шляхом
вступу у фактичне управління і володіння спадковим майном,  проживаючи у спадковому житловому будинку
до,  на день і після смерті матері,  тому право власності на весь спірний будинок
перейшло до нього в порядку спадкування відповідно до ч.1  ст.
554 названого Кодексу у зв'язку з неприйняттям спадщини відповідачами
ОСОБА_3 та ОСОБА_2,  які є відповідно
спадкоємцями за заповітом і за законом.

Оскільки
покладені в основу оскаржуваного рішення суду висновки зроблені внаслідок
помилкового тлумачення норм матеріального права,  що призвело до неправильного вирішення
справи,  воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову і відмову у
зустрічному.

Доводи
позивача про належність спірного будинку до майна колгоспного двору
спростовуються витребуваними з архіву з ініціативи апеляційного суду витягами з
погосподарських книг за 1958 -1960 роки,
з яких вбачається,  що 3 1958 року
господарство матері сторін за своєю суспільною групою відносилось до
господарства службовців.

На
підставі  ст.   ст.
525,  529,  548,
549 ч. ч. 1,  2,  554 ч. 1,
564 ЦК УРСР 1963
року,  керуючись статтями 307,  309,
313,  316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ківерцівського районного суду від 5 липня 2007 року в даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення.

Первісний позов
задовольнити повністю.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з усіма належними до нього
надвірними будівлями і спорудами,
що   розташований   на
АДРЕСА_1

Ківерцівського
району,  в порядку спадкування за законом
після смерті матері ОСОБА_4.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про визнання права власності на
житловий будинок з надвірними господарськими будівлями в порядку спадкування за
заповітом відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.