СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

Іменем України

"19"
листопада 2007 року

Колегія  суддів
судової  палати  у цивільних
справах апеляційного суду Житомирської області в складі: головуючого
судді Худякова A.M. ,
суддів Широковой.
Л.В. ,  Косигіної Л.М. ,  при
секретарі судового засідання
Забеліній 0.0.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 на рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про
визнання права власності на житло,
часткове скасування договору дарування квартири,  визнання права на проживання у квартирі,  визнання недійсним договору дарування
квартири та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення та вселення у квартиру,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні
2006 року ОСОБА_3  звернулась до суду з позовом про визнання права власності
на половину майна,  в якому
зазначала,  що між нею та ОСОБА_4
31.07.1993 року був зареєстрований шлюб,
від якого мають двох дітей: сина ОСОБА_5 1996 року народження і дочку
ОСОБА_6 2004 року народження. З моменту реєстрації шлюбу позивачка з ОСОБА_4
проживали в квартирі АДРЕСА_1,  яка на
праві кооперативної власності належала відповідачці ОСОБА_1

Рішенням
виконкому Житомирської міської ради від 25.12.2003 року №816 ОСОБА_1 було
видано свідоцтво про право приватної власності на вказану квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1
року чоловік позивачки ОСОБА_4
помер.

Посилаючись
на вказані обставини,  позивачка просила
задовольнити позов,  оскільки
вважає,  що покійний чоловік ОСОБА_4 мав право
приватної власності на 1/2 частини спірної квартири.

Справа №
22ц/2236                                                                  Головуючий
в суді 1і ін ст.  Бондарчук В.В.

Категорія
13                                                                              Доповідач
Худяков A.M.

2

У
вересні 2006 року
ОСОБА_3  подала доповнення
до позовної заяви і просила визнати за нею та дітьми право на пробивання як
членів.сім'ї померлого.

Ухвалою
Корольовського районного луду м. Житомира від б листопада 2006 року об'єднаний
з даним позовом в одне провадження позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3  про усунення перешкод в користуванні
приватною власністю.

В грудні
2006 року ОСОБА_3  подала додатковий позов і просила визнати частково
недійсним договір дарування квартири,
оскільки ОСОБА_1
подарувала спірну квартиру ОСОБА_2

В серпні
2007 року ОСОБА_3  подала заяву,  про
збільшення розміру позовних вимог в просила на підставі  ст. 215 ЦК
України визнати недійсним договір дарування спірної квартири,  вчинений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Рішенням
Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2007 року позов
ОСОБА_3  задоволений частково. Визнано
недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений 12.08.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  посвідчений нотаріусом ОСОБА_7

Визнано
право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 за ОСОБА_3  разом з її неповнолітніми дітьми: сином
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження і дочкою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 року
народження. В решті позовних вимог відмовлено.

В
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  з кожної,
на користь держави 133 грн.25 коп. судового збору та 15 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує
питання про скасування постановленого по справі рішення в частині визнання
договору дарування недійсним,  визнання
за ОСОБА_3  та її дітьми права на
проживання в квартирі,  стягнення судових
витрат та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт
посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема
зазначає,  що суд вийшов за межі позових
вимог,  оскільки ОСОБА_3  як на підставу своїх вимог щодо права на проживання у
спірній квартирі не посилалась на  ст.
156 ЖК України. Крім того,  на час
посвідчення договору дарування квартири,
діти позивачки постійно не проживали в спірній,  квартирі і не були в ній зареєстровані,  а тому дозволу органу опіки на відчуження її
квартири не вимагалось.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування постановленого по
справі рішення в частині визнання договору дарування недійсним,  визнання за ОСОБА_3  та її дітьми права на проживання в
квартирі,  в частині відмови в
задоволенні позову про вселення та виселення позивачки,  стягнення судових витрат та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на те,  що суд не об'єктивно оцінив докази по справі
та порушив норми матеріального і процесуального права. Зокрема

3

зазначає,  що суд безпідставно позбавив її права
власності на спірну квартиру,
непорушність якого гарантована Конституцією України та неправильно витлумачив
зміст  ст. 12 Закону України «Про  основи
соціального  захисту  бездомних 'громадян  і безпритульних дітей».

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг-,  колегія суддів вважає,  що скарги підлягають задоволенню з наступних
підстав. .

Задовольняючи
позов ОСОБА_3  частково,  суд виходив з того,  що відповідно до  ст. 156 4.1, 4.3 ЖК України позивачка разом
із своїми малолітніми дітьми набули право на проживання у спірній квартирі.
Договір дарування квартири від 12.08.2007 року підлягає визнанню
недійсним,  * оскільки при його укладенні
не була отримана згода органу опіки та піклування Житомирської міської
ради,  -як того вимагає  ст. 12 Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Проте з таким
висновком суду погодитись неможливо.

З
матеріалів справи вбачається,  що
квартира . АДРЕСА_1 є кооперативною і пай погашений повністю ОСОБА_1,  яка є її власником.

Рішенням
виконкому Житомирської ради від 25.12.2003 року за №816 ОСОБА_1,  видане свідоцтво на право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Судом
встановлено,  що у вказаній квартирі з
06.03.1998 року по день смерті був зареєстрований син відповідачки ОСОБА_4 3 ним проживали
без реєстрації дружина ОСОБА_3  та малолітні діти - син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_4 (чоловік
позивачки) помер,  проте ОСОБА_3  з дітьми продовжувала проживати в квартирі.

Згідно
договору дарування від 12.08.2006 року власником квартири є ОСОБА_2(а.с. 36).

Перевіряючи
вимоги ОСОБА_3  щодо наявності підстав
передбачених  ст. 215 ЦК України для
визнання вказаного договору дарування недійсним,  суд першої інстанції необгунтовано
застосував  ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»,  оскільки дана правова норма застосовується у
тому випадку коли неповнолітні діти мають право власності або належним чином
(прописані) зареєстровані в будинку (квартирі).

Задовольняючи
вимоги ОСОБА_3  в частині визнання за нею
та дітьми право на проживання у спірній квартирі,  суд не взяв до уваги,  що права членів сім'ї колишнього власника є
похідними від прав власника,  то,  з припиненням для власника права власності на
жиле приміщення,

4

члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням.

Тому,   за вказаних обставин ОСОБА_3 разом з
неповнолітніми  дітьми  підлягають
виселенню  із спірної квартири,  оскільки перешкоджають ОСОБА_2 як                                  власнику

квартири користуватися своєю власністю.

В. решті
рішення суду не оскаржувалось,  а тому його
законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевірялось.

На
підставі викладеного,  рішення суду
відповідно до  ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення.

Керуючись  ст.
ст. 303, 304, 307, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1,  ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2007 року в частині
визнання недійсним договору дарування квартири,
визнання права на проживання в квартирі,
відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 та стягнення судових витрат -
скасувати.

Ухвалити
нове рішення,  яким в задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про визнання
права на проживання у квартирі,  визнання
недійсним договору дарування квартири -відмовити. Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаної
квартири ОСОБА_3 разом з її неповнолітніми дітьми: сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження і дочкою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження. Вселити ОСОБА_2
в квартиру АДРЕСА_1.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного суду.