Справа 22ц - 933/2007 року
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Козлов О.М.
УХВАЛА

іменем України

08 листопада
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого   Ігнатоля Т.Г.,

суддів  Кочегарової Л.М., Козлова О.М.,

при
секретарі Стрілецькій О.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 за участю третьої особи ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої у наслідок ДТП
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду
м.Маріуполя 22 серпня 2007 року

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Іллічівського районного суду м.Маріуполя 22 серпня 2007 року позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в наслідок ДТП задоволено
частково.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 21759 грн. 97 коп..

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн..

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені ним по справі, а саме
витрати пов'язані з наданням правової допомоги в сумі 150 грн..

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення скасувати і справу направити на новий
судовий розгляд. При цьому посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням
норм процесуального права, на підставі не підтверджених доказами обставин, які
мають суттєве значення для справи. Зокрема вказує на те, що справу було
розглянуто у відсутність третьої особи ОСОБА_3.

Заслухавши
суддю-доповідача; пояснення відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_4 та
третю особу ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість постановленого в
справі рішення в межах цих доводів, колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З позовної
заяви, матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що у серпні 2006 року
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про
відшкодування майнової та моральної шкоди пов'язаної з дорожньо-транспортною

2

пригодою посилаючись на те, що 15 липня 2006 року,
приблизно о 14 годині, він, керуючи автомобілем ЗАЗ -ДЄУ держномер НОМЕР_1, що належить йому
на праві власності, рухався вгору по правій смузі дороги по вул. Вокзальній у
Приморському районі м. Маріуполя зі швидкістю 20-25 км/год та на закругленій
дільниці дороги почав виконувати поворот ліворуч.

У зустрічному
напрямку на закругленій дільниці дороги з гори рухався автомобіль ВАЗ-21093 під
керуванням ОСОБА_2, який виконуючи правий поворот на високій швидкості виїхав
на зустрічну смугу та вчинив зіткнення з його автомобілем. У наслідок ДТП йому
заподіяна майнова шкода, яка складається з вартості ремонтно-відновлювальних
робіт в сумі 18510 грн. 51 коп., втрат товарної вартості автомобіля в сумі 2619
грн. 02 коп., вартості проведеного товарознавчого дослідження в сумі 603 грн.
98 коп. та вартості телеграми направленої на адресу відповідача в сумі 26 грн.
40 коп..

В наслідок ДТП з вини
відповідача йому також заподіяна моральна шкода. Просив суд стягнути з ОСОБА_2
на його користь завдану йому майнову шкоду у сумі 21129 грн. 53 коп., його
витрати пов'язані з проведенням товарознавчого дослідження в сумі 630 грн. 44
коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати по справі, пов'язані
з наданням правової допомоги в сумі 150 грн.

Задовольняючи
заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна
пригода сталася лише з вини ОСОБА_2, який порушив пункти 10.1, 11.3 Правил
дорожнього руху України.

Погоджуючись з
такими висновками суду колегія суддів виходить з наступного.

Як встановив суд
та вбачається з матеріалів справи, 15.07.2006 року, о 14 год. 00 хвил. сталося
зіткнення належного ОСОБА_1 на праві власності автомобілю та автомобіля, яким
керував відповідач ОСОБА_2.

З матеріалів
адміністративної справи про притягнення ОСОБА_2 до адмініс­тративної
відповідальності вбачається, щодо відносно нього був складений протокол про
адміністративне правопорушення - допущене 15.07.2006 року порушення пункту 11.3
Правил дорожнього руху України.

Постановою судді
Приморського районного суду від 10.08.06 року ОСОБА_2 притягнуто до
адміністративній відповідальності за ст.124 КпАП України у вигляді штрафу у
сумі 40 грн. Вказана постанова є чинною і відповідачем не оскаржувалась.

Відповідно до
ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова суду у
справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з викладеного
та преюдиційності вказаної постанови, у виникненні пригоди є вина відповідача.

Крім того вина
відповідача випливає з висновку автотехнічної експертизи від 02.07.07 року
відповідно до якої у діях водія ОСОБА_2 мали місце порушення і невідповідність його
дій вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходиться у причинному
зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Тому,
задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з
того, що дорожньо-транспортна пригода сталася лише з вини ОСОБА_2, який порушив
пункти 11.3 і 10.1 Правил дорожнього руху.

3

При цьому,
колегія суддів вважає, що доводи скарги про те, що у виникненні пригоди є також
і вина позивача не заслуговують на увагу тому, що спростовуються дослідженими в
судовому засіданні доказами і обєктивно нічим, крім пояснень відповідача, яким
суд дав належну правову оцінку, не підтверджуються. Також не можуть бути
прийняті до уваги в цій частині і висновки автотехнічної експертизи тому, що
базуються лише на поясненнях відповідача.

Відповідно до
п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України,
шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується винною особою

Наявні у справі
докази вказують на те, що заподіяна шкода є наслідком зіткнення двох джерел
підвищеної небезпеки, і завдана позивачу ОСОБА_1 з вини відповідача ОСОБА_2.

Стосовно доводів
скарги про відсутність в судовому засіданні 22 серпня 2007 року третьої особи
ОСОБА_3, колегія судів вважає, що вони не заслуговують на увагу тому, що
відповідно до протоколу судового засідання від 25.10.2006 року(а.с.43 зворот)
ОСОБА_3 просила розглянути справу в її відсутність, зауваження на протокол
судового засідання не подавались, рішення суду з цього і інших приводів сама
ОСОБА_3 не оскаржувала. Вона хоча і є власником автомобілю, яким керував
відповідач, але цим рішенням суду питання про її права та обов'язки не
вирішувались і її відсутність в останньому судовому засіданні не могла вплинути
на зазначені висновки суду.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно встановив обставини справи та
відповідні їм правовідносини, дав належну оцінку безпосередньо дослідженим і
наявним у справі доказам та поясненням сторін, правильно з дотриманням норм
процесуального права прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення
позовних вимог про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди з
відповідача ОСОБА_2.

З урахуванням
викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування немає.

Керуючись
ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Іллічівського районного суду М.Маріуполя 22 серпня 2007 року залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двох
місяців з дня набрання чинності шляхом подання касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України.