Головуючий у першій інстанції - Гринчук Р.С.
Справа № 22ц-1488
Доповідач - Гуменюк Н.І.
Категорія №39,41
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31 "
серпня 2007 року                                                                        м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Гуменюк Н.І

суддів: Самчука
П.П., Харчука В.М.

при секретарі
Липко А.Ю.

з участю:
ОСОБА_1, представників сторін

розглянула у
відкритому судовому засіданні справу № 22ц-1488 за апеляційною скаргою
відкритого акціонерного товариства „Полонське автопідприємство 16844" на
рішення Полонського районного суду від 25 червня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства „Полонське автопідприємство
16844" про стягнення матеріальної допомоги, компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши
доповідача, пояснення представників сторін, ОСОБА_1, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

В березні 2007
року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВАТ „Полонське автопідприємство
16844" і просив стягнути невиплачену матеріальну допомогу при виході у
відпустку за 2001-2004 роки, середній заробіток за час затримки розрахунку при
звільненні, 3000 грн. моральної шкоди та 300 грн. витрат на правову допомогу.

В ході судового
розгляду справи позивач уточнив та доповнив позовні вимоги і просив стягнути з
відповідача 694,29 грн. невиплаченої матеріальної допомоги при виході у
відпустку за 2001-2002 роки, компенсацію за невикористану у 2004 році відпустку
в розмірі 273,90 грн., 37690,04 грн. за затримку розрахунку при звільненні,
3000 грн. моральної шкоди та 300 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням
Полонського районного суду від 25 червня 2007 року позов задоволено частково та
ухвалено стягнути з відкритого акціонерного товариства „Полонське
автопідприємство 16844" на користь ОСОБА_1 694,29 грн. матеріальної
допомоги при виході у відпустку, 273,90 грн. компенсації за невикористану
відпустку, 38032,68 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні, 150 грн. моральної шкоди та 300 грн. судових витрат.

Стягнуто з ВАТ
„Полонське автопідприємство 16844" на користь держави 401,51 грн. судового
збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В своїй
апеляційній скарзі ВАТ „Полонське автопідприємство 16844" просить рішення
суду скасувати з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення
для справи та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити. При цьому апелянт посилається на те, що ухвалою
господарського суду від 06.07.2004 року порушено провадження у справі про
банкрутство ВАТ „Полонське автопідприємство 16844" і позивач ОСОБА_1 у
встановленому законом порядку з грошовою вимогою не звертався.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування
норм матеріального або процесуального права.

З матеріалів
справи вбачається, що звертаючись до суду в 2007 році з вимогою про стягнення з
ВАТ „Полонське автотранспортне підприємство 16844" невиплаченої
матеріальної допомоги при наданні відпусток у 2001-2004 роках та затримку
розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 просив поновити йому строк або погодитись з
його позицією про те, що строк ним не порушено. Однак, в процесі вирішення
спору суд цього клопотання не дослідив і у встановленому законом порядку не
вирішив питання про поновлення строку, який відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП
України визначено у три місяці, з дня коли працівник дізнався про порушення свого
права.

Встановлено, що
ОСОБА_1 з 06 лютого 2001 року по 28 квітня 2004 року займав посаду голови
правління ВАТ „Полонське АТП 16844" і відповідно до умов, закладених в
п.3.4 трудового контракту при наданні відпустки повинен був отримувати
матеріальну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, обчисленої за
попередні два місяці. Видаючи накази з цього приводу в 2001-2003 роках, ОСОБА_1
цим правом не скористався, та вибуваючи у чергову відпустку у 2004 році,
розпорядився провести нарахування не лише відпускних, а й матеріальної допомоги
в розмірі, визначеному контрактом і контроль за виконанням наказу № 42 від 10
березня 2004 року залишив за собою ( а.с.36). Це дає підстави для висновку, що
з означеної дати він беззаперечно знав про наявність у нього права на отримання
такої допомоги і не скористався ним. При цьому не навів поважності причин з
яких він не пред"являв вимог про її виплату як при звільненні, так і при
зверненні до суду в червні 2006 року з позовом про стягнення заборгованості по

зарплаті.

За наведених
обставин, апеляційний суд вважає, що позивач без поважних причин пропустив
строк для звернення до суду за захистом порушеного права і йому слід відмовити
в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

рішила:

Апеляційну
скаргу відкритого акціонерного товариства „Полонське автопідприємство
16844" задоволити частково.

Рішення
Полонського районного суду від 25 червня 2007 року скасувати.

Відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ „Полонське автопідприємство 16844" про
стягнення невиплачених коштів і середнього заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.