Справа №2-912/2007 p.
РІШЕННЯ

Іменем    України

02 липня 2007
року.     Крюківський районний суд М.
Кременчука Полтавської області в складі:
судці Кобзія Б.І.,  при секретарі
Сердлюк Т.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Кременчуці цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до
фізитчної особи ОСОБА_2 про відновлення межі землекористування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2,  в
якому просив постановити рішення,  яким
відновити межу,  яка поділяє земельні
ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 та будинковолодіння АДРЕСА_2 у відповідності
до рішення виконкому Крюківської районної ради м.  Кременчука.

В судовому
засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав,  суду пояснив,
що 25 серпня 1984 року він купив будинок АДРЕСА_1 у ОСОБА_3,  ОСОБА_2,
ОСОБА_4  Разом з купівлею
вищевказаного будинку до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею
500 кв. м.  Таким чином,  до нього як правонаступника ОСОБА_3,  ОСОБА_2,
ОСОБА_4 ,  перейшли всі права та
обов'язки,  які належали останнім.  Договір купівлі-продажу був посвідчений
нотаріусом першої Кременчуцької державної нотаріальної контори 25.08.1984 року
за реєстровим НОМЕР_1.

По сусідству з
ним у житловому будинку АДРЕСА_2 проживав ОСОБА_5. Його житловий будинок
розташований на земельній ділянці площею 438 кв. м і межує з земельною ділянкою ОСОБА_1 В січні 2007 року
ОСОБА_5  помер. Правонаступником є його
жінка ОСОБА_2,  яка являється
відповідачем по справі.

В 2006 році
позивач дізнався про наявність рішення виконкому Крюківської районної ради
м.  Кременчука від 23.01.1986 року. В
цьому рішенні зазначено,  що ОСОБА_5  самовільно зайняв земельну ділянку площею 45 кв. м.  У вищевказаному рішенні було
дозволено ОСОБА_5  користуватися
самовільно занятою ділянкою
без права забудови і посадки дерев до першої вимоги про її звільнення.

Таким
чином,  ОСОБА_5  перемістив межу,  що поділяла земельні ділянки в бік території
земельної ділянки ОСОБА_1 і таким чином зайняв 45 кв.м.    Крім того,
згідно акту комісії з вирішення земельних спорів від 16.12.2003 року
ОСОБА_5 було зобов'язано знести самовільно побудовані будівлі,  які він звів не зважаючи на заборону
виконкому Крюківської райради м.  Кременчука.

Дізнавшись про
вищевказане рішення,  ОСОБА_1 просив
ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку,  але
той відмовився. Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 намагався вирішити це питання з
ОСОБА_2,  але до згоди вони не дійшли.

Позивач
неодноразово звертався до виконкому Крюківської райради м.  Кременчука із заявою про відновлення межі з
урахуванням 45 кв. м,  які самовільно
зайняв ОСОБА_5  Однак,  у задоволенні цієї вимоги йому було
відмовлено.

Відповідно до
ч.1  ст.
381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній
житловим будинком,
господарсько-побутовими будівлями,
наземними і підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями.

Згідно ч.2  ст. 381 ЦК
України у разі відчуження житлового будинку вважається,  що відчуджується вся садиба.

2

Таким
чином,  при купівлі будинку АДРЕСА_1
позивачу відчуджувалася вся садиба,  яка
належала попередньому власникові,  в тому
числі і ділянка,  яка була самовільно
зайнята ОСОБА_5  Просив задовільнити його
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник
відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала,  суду пояснила,  що у 1961 році,  згідно Договору НОМЕР_2 на право будівництва
індивідуального житлового будинку,
ОСОБА_5  була відведена земельна
ділянка для безстрокового користування,
площею 438 кв.м.  по АДРЕСА_3. На
наданій земельній ділянці він збудував житловий одноповерховий будинок,  який був зареєстрований 26.12.1967 року
Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу
НОМЕР_3 за НОМЕР_4. На підставі рішення Кременчуцької міської ради за № 728 від
23.12.1976 року домоволодінню АДРЕСА_3 був встановлений новий адресний номер
НОМЕР_5. На даній земельній ділянці на протязі тривалого проживання
ОСОБА_5  з дружиною ОСОБА_2  самовільно добудували сарай,  сіни та переобладнали сарай під літню кухню.
Згідно рішення виконкому Крюківської районної Ради м.  Кременчука № 117 від 23.01.1986 р. за
ОСОБА_5  було визнано право власності на
ці будівлі. Пунктом 3 цього ж рішення ОСОБА_5 як володільцям житлового будинку
по АДРЕСА_2 було дозволено користуватися самовільно зайнятою ділянкою землі
площею 45 м без права забудови і насадження дерев до першої вимоги про її
звільнення. Так як власником землі є Кременчуцька міська рада,  а ІНФОРМАЦІЯ_1 тільки являлися користувачами
цієї земельної ділянки,  вимогу про
звільнення наданої ділянки може пред'являти тільки її власник - Кременчуцька
міська рада,  а не позивач ОСОБА_1,  який не є власником земельної ділянки,  а являється користувачем наданої йому у встановленому
порядку земельної ділянки.

Рішенням
Кременчуцької міської ради № 1578 від 19.12.1997 року,  ОСОБА_5
була передана земельна ділянка площею 438 м ,  розташована по АДРЕСА_2,  у приватну власність. Пунктом 2 цього
рішення,  йому було запропоновано замовити
і виготовити проектну документацію по передачі земельної ділянки у приватну
власність та встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості),  але ОСОБА_5
за сімейним обставинами цього не зробив. Так як сім'я ІНФОРМАЦІЯ_1 на
протязі тривалого часу відкрито,
починаючи з 1986 року,
користувалася земельною ділянкою площею 45 м2,  ОСОБА_5
звернувся до Кременчуцької міської ради з проханням про додаткове
надання в постійне користування цієї землі. Згідно Технічного висновку № 145
від 10.12.1999 року управління архітектури та містобудування виконкому
Кременчуцької міської ради не заперечувало проти надання цієї площі земельної
ділянки в постійне користування. Відповідно до схеми генплану садиби,  який додавався до цього технічного
висновку,  додатково надана земельна
ділянка площею 45 м в сукупності,
розташована з боку садиби позивача АДРЕСА_1.

Користуючись
своїм правом на приватизацію земельної ділянки,
що була раніше надана у користування,
відповідно до  ст.  ст.
81, 121 ЗК України,  в квітні 2004
року,  ОСОБА_5  звернувся до Крюківської районної ради з
проханням безоплатної передачі земельної ділянки для обслуговування житлового
будинку по АДРЕСА_2. В ході розробки технічної документації та проекту
відведення із землеустрою щодо складання документів,  що посвідчують право власності на земельну
ділянку,  при складанні акту про
узгодження меж землекористування в натурі та передачу на зберігання
землекористувачу межових знаків,  ОСОБА_1
від підпису відмовився. За цим фактом
комісією у складі представників міського управління земельних ресурсів

3

Крюківської
районної ради м.  Кременчука,  був складений Акт від 11.01.2007 року,  де вказано,
що в результаті обстеження земельної ділянки гр. ОСОБА_1 за адресою:
АДРЕСА_1,  встановлено,  що порушень з боку землекористувача ОСОБА_2
не виявлено і претензії сумісного землекористувача ОСОБА_1 є безпідставними.

ст.  381
ЦК України 2004 року,  на яку посилається
позивач,  не регулює ті вимоги,  які викладені в позовній заяві,  так як поняття садиби є новою категорією для
цивільного права,  введеною новим
Цивільним Кодексом України,  який набрав
чинності з 01 січня 2004 року. ОСОБА_1 в своїй позовній заяві вказав,  що придбав свій будинок під АДРЕСА_1
25.08.1984 року,  тобто тоді,  коли діяли норми Цивільного Кодексу в
редакції 1963 року.

Відповідно
до  ст.
119 Земельного Кодексу України громадяни,  які добросовісно,  відкрито і безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років,  але не мають
документів,  які б свідчили про наявність
у них прав на цю земельну ділянку,
можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого
самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у
користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм,  визначених цим Кодексом.

Відповідно
до  ст.
158 Земельного Кодексу України земельні спори вирішуються судами,  органами місцевого самоврядування та органами
виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження земельними ділянками,  що перебувають у власності громадян і
юридичних осіб,  а також спори щодо
розмежування територій сіл,  селищ,  міст,
районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок,  що перебувають у власності і користуванні
громадян та додержання громадянами правил добросусідства,  а також спори щодо розмежування меж районів у
містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування,  органу
виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

На
протязі тривалого часу,  позивач ОСОБА_1
не звертався до органів місцевого самоврядування - ні до Крюківської районної
ради м.  Кременчука,  ні до Кременчуцької міської ради,  але в той час коли постало питання підпису
технічної документації,  а саме Акту
встановлення меж земельної ділянки,  він
від його підписання відмовився. Вважає,
що позивач своїми діями навмисно перешкоджає реалізації законного права
ОСОБА_2 на приватизацію земельної ділянки.

Представник 3-ї
особи Управління земельних ресурсів м.
Кременчука ОСОБА_6  вважає позовні
вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими і не підлягаючими задовільненню,  оскільки в даному випадку взагалі відсутній
предмет спору. Він,  як  провідний спеціаліст юрисконсульт управління
земельних ресурсів приймав цчасть у складі комісії в проведенні дослідження
земельних ділянок по скарзі ОСОБА_1 Було проведено обмір обох ділянок і
встановлено,  що розмір кожної із них
відповідає технічній документації на ці ділянки. Рішенням виконкому Крюківської
районної ради № 117 від 23.01.1986 року ОСОБА_5 було дозволено користуватися
самовільно зайнятою ділянкою землі площею 45 кв.м.  під город без права забудови і насадження
дерев до першої вимоги про її звільнення. Це рішення виконкому ніким не скасоване
і на даний час є чинним.  Вимагати
звільнення земельної ділянки може тільки її власник. Власником даної земельної
ділянки на даний час є Кременчуцька міська рада,  яка такого звільнення не вимагає. ОСОБА_1 не
має права  вимагати звільнення даної
земельної ділянки,  оскільки він не був і
не є

4

власником ділянки площею 45 м. ,  а являється лише користувачем виділеної йому
земельної двлянки по АДРЕСА_1.

Суд,  вислухавши пояснення позивача,  представника відповідача,  представника 3-ї особи,  дослідивши матеріали справи,  приймає до уваги слідуюче.

У 1961
році,  згідно Договору НОМЕР_2 на право
будівництва індивідуального житлового будинку,
ОСОБА_5  була відведена земельна
ділянка у безстрокове користування,
площею 438 кв.м.  по АДРЕСА_3. На
наданій земельній ділянці він збудував житловий одноповерховий будинок,  який був зареєстрований 26.12.1967 року
Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу
НОМЕР_3 за НОМЕР_4. На підставі рішення Кременчуцької міської ради за № 728 від
23.12.1976 року домоволодінню АДРЕСА_3 був встановлений новий адресний номер
НОМЕР_5.

На даній
земельній ділянці на протязі тривалого проживання ОСОБА_5  з дружиною ОСОБА_2  самовільно добудували сарай,  сіни та переобладнали сарай під літню кухню.
Згідно рішення виконкому Крюківської районної Ради м.  Кременчука № 117 від 23.01.1986 р. за
ОСОБА_5  було визнане право власності на
ці будівлі. Пунктом 3 цього ж рішення ОСОБА_5 як володільцям житлового будинку
по АДРЕСА_2,  було дозволено
користуватися самовільно зайнятою ділянкою землі площею 45 м без права забудови
і насадження дерев до першої вимоги про її звільнення. Так як власником землі є
Кременчуцька міська рада,  а ІНФОРМАЦІЯ_1
тільки являлися користувачами цієї земельної ділянки,  вимогу про звільнення наданої ділянки може
пред'являти тільки власник - Кременчуцька міська рада,  а не позивач ОСОБА_1,  який являється тільки користувачем земельної
ділянки по АДРЕСА_1,  наданої йому у
користування у встановленому порядку.

Рішенням
Кременчуцької міської ради № 1578 від 19.12.1997 року,  ОСОБА_5
була передана земельна ділянка площею 438 м. ,  розташована по АДРЕСА_2 у приватну власність.
Пунктом 2 цього рішення,  йому було
запропоновано замовити і виготовити проектну документацію по передачі земельної
ділянки у приватну власність та встановленню меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості),  але ОСОБА_5  за сімейним обставинами цього не зробив.

Так як
сім'я ІНФОРМАЦІЯ_1 на протязі тривалого часу відкрито,  починаючи з 1986 року,  користувалася земельною ділянкою площею 45
м2,  ОСОБА_5  звернувся до Кременчуцької міської ради з
проханням про додаткове надання в постійне користування цієї землі. Згідно
Технічного висновку № 145 від 10.12.1999 року Управління архітектури та
містобудування виконкому Кременчуцької міської ради не заперечувало проти надання
цієї площі земельної ділянки в постійне користування. Відповідно до схеми
генплану садиби,  який додавався до цього
технічного висновку,  додатково надана
земельна ділянка площею 45 м в сукупності,
розташована з боку садиби позивача АДРЕСА_1.

Користуючись
своїм правом на приватизацію земельної ділянки,
що була раніше надана у користування,
відповідно до  ст.  ст.
81, 121 ЗК України,  в квітні 2004
року ОСОБА_5  звернувся до Крюківської
районної ради з проханням безоплатної передачі земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку по вул.
Деповській,

5

42 в м.  Кременчуці. В ході розробки технічної
документації та проекту відведення із землеустрою щодо складання
документів,  що посвідчують право
власності на земельну ділянку,  при
складанні Акту про узгодження меж землекористування в натурі та передачу на
зберігання землекористувачу межових знаків,
ОСОБА_1 від підпису відмовився. За цим фактом комісією у складі
представників міського управління земельних ресурсів та Кркжівської районної ради
м.  Кременчука був складений акт від
11.01.2007 року,  де вказано,  що в результаті обстеження земельної ділянки
гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,
встановлено,  що порушень з боку
землекористувача ОСОБА_2 не виявлено і претензії сумісного землекористувача
ОСОБА_1 є безпідставними.

ст.  381
ЦК України 2004 року,  на яку посилається
позивач,  не регулює ті вимоги,  які викладені в позовній заяві,  так як поняття садиби є новою категорією для
цивільного права,  введеною новим
Цивільним Кодексом України,  який набрав
чинності з 01 січня 2004 року. ОСОБА_1 в своїй позовній заяві вказав,  що придбав свій будинок під АДРЕСА_1
25.08.1984 року,  тобто тоді,  коли діяли норми Цивільного Кодексу в
редакції 1963 року.

Відповідно
до  ст.
119 Земельного Кодексу України громадяни,  які добросовісно,  відкрито і безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років,  але не мають
документів,  які б свідчили про наявність
у них прав на цю земельну ділянку,
можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого
самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у
користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм,  визначених цим Кодексом.

Крім
того,  суд приймає до уваги,  що комісією у складі працівників Кркжівської
районної ради,  відділу архітектури
Крюківського райвиконкому,  Управління
земельних ресурсяв,  відділу благоутрою
та екології Крюківського райвиконкому,
Кременчуцького МБТІі служби пожежного наглядуду по скарзі ОСОБА_1
11.01.2007 року було проведено обстеження земельних ділянок ОСОБА_1 і
ОСОБА_2   Обміром обох ділянок було
встановлено,  що розмір кожної із них
відповідає технічній документації на ці ділянки. Порушень з боку
землекористувача ОСОБА_5 виявлено не було.Рішенням виконкому Кркжівської районної
ради J4s 117 від 23.01.1986 року ОСОБА_5 було дозволено
користуватися самовільно зайнятою ділянкою землі площею 45 кв.м.  під город без права забудови і насадження
дерев до першої вимоги про її звільнення. Це рішення виконкому ніким не
скасоване і на даний час є чинним.
Вимагати звільнення земельної ділянки може тільки її власник. Власником
даної земельної ділянки на даний час є Кременчуцька міська рада,  яка такого звільнення не вимагає. ОСОБА_1 не
має права  вимагати звільнення даної
земельної ділянки,  оскільки він не був і
не є власником ділянки площею 45 м.,  а
являється лише користувачем виділеної йому земельної двлянки по АДРЕСА_1.

При
таких обставинах суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим задовільненню.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11, 209, 212, 214, 215,
218 ЦПК України,   ст. 381 ЦК України,   ст.
ст.  81, 106 ч1, 107 ч.1, 119,
121, 158 ч.3, 5 Земельного кодексу України,
суд -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відновлення межі,  яка
поділяє земельні ділянки будинку АДРЕСА_1 та

6

будинку АДРЕСА_2
у відповідності до рішення виконкому Крюківської районної ради М. Кременчука
залишити без задовільнення.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч.4  ст.
295 ЦПК України.