Справа №2-831/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 червня 2007 року                                                                                         м.
Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді                                                       Геєць
Ю.В.,

при секретарі                                                               Зеленюк
Ю.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних
шляхів» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального, підприємства
«Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, в якому вказала, що 19 квітня 2003 року
ввечері вона переходила вулицю Узбекистанську м. Запоріжжя та впала в колодязь
липневої каналізації, внаслідок чого потрапила в лікарню з переломом ноги.
Внаслідок отриманої травми 22 квітня 2003 року їй зробили операцію і вона
перебувала в лікарні на стаціонарному лікуванні з 19 квітня по 20 травня 2003
року. За задовільний стан доріг відповідає відповідач, але ним не були
забезпечені умови стосовно безпечного пересування пішоходів та автотранспорту
по вул. Узбекистанській, а саме були відсутні решітки на зливовій каналізації
та відсутнє освітлення на зупинці громадського транспорту біля будинку № 1 по
вул. Узбекистанській, не були усунені джерела підвищеної небезпеки. В
результаті отриманої травми позивачу завдано майнової та моральної шкоди.
Знаходячись в лікарні на лікуванні вона витратила 348 грн. 62 коп. Завдану
моральну шкоду позивач оцінює в 16 000 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, наполягаючи на обставинах та
підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечує, вважає позовні вимоги
необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не
встановлена вина відповідача у завданні позивачу матеріальної та моральної
шкоди.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши
обставини справи, оцінивши у сукупності письмові докази, перевіривши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за
заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода заподіяна
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам
фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в
повному обсязі, особою яка її заподіяла, якщо не докаже, ідо шкода заподіяна не
з його вини.

Вимоги глав 81 та 82 ЦК України свідчать про те, що умовами
виникнення обов'язку по відшкодуванню шкоду настає при наявності: виникнення
шкоди, протиправних дій або бездіяльності, якими утворена загроза заподіяння
шкоди, причинний зв'язок та вина особи, яка створила умови заподіяння шкоди.

2

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди. На підтвердження своїх позовних вимог надала
виписний епікріз з історії хвороби № 1194, квитанції на підтвердження понесених
позивачем матеріальних витрат.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що сам факт
падіння позивача вона не бачила. Бачила людей які допомагали позивачу сідати в
машину, її запрошували на комісію по розслідуванню даного факту де вона також
давала свої свідчення з цього приводу. Даний свідок не вказала на будь-які
обставини, які свідчать про наявність в діях відповідача вини у завданні
позивачу шкоди.

Згідно матеріалів розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 19
квітня 2003 року, наданих управлінням праці та соціального захисту населення
Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради вбачається наступне.

Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації від 11 травня 2004
року було створено комісію по розгляду звернення ОСОБА_1 та матеріалів
розслідування травми від 19.04.2004 року.

За результатами розслідування було складено акт № 1 про нещасний випадок
невиробничого характеру, згідно до якого за результатами розслідування комісія
встановила: про порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1, в
журналі КП «ЕЛУАШ» відсутній запис про виявлені недоліки на ділянці по вул.
Узбекистанській. 1, в журналі реєстрації нещасних випадків невиробничого
характеру КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9» ОСОБА_1
не зареєстрована, відсутність свідчень осіб, які бачили падіння та доставили
ОСОБА_1 до лікарні, факт нещасного випадку не встановлено.

На протязі усього періоду розгляду справи від осіб, що приймали участь у
розгляді справи, не було заявлено клопотань з приводу призначення та проведення
по справі будь-яких судових експертиз по вирішенню спірного питания.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року
№ 6 із змінами від 24Л 0.2003 року № 9 «Про практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну
громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла,
за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними та шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

В судовому засіданні позивач не навела належних доказів про те, що саме з
вини відповідача їй заподіяно шкоду, чим не виконала вимоги ст. 10 ЦПК України,
відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 із змінами від 25.05.2001 року № 5 «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна
шкода заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю
відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду. Одночасно суди повинні
з'ясовувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або
фізичних страждань чи втрат немайнового характеру. Розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх з тривалість, можливість відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Порушень законних інтересів позивача ОСОБА_1 в даному спорі судом не
встановлено, оскільки відсутня вина відповідача у заподіянні їй шкоди.

За таких обставин, суд вважає, що підстав для відшкодування моральної шкоди
позивач не надав, а тому в цій частині у задоволенні позовних вимог слід також
відмовити.

3

Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових
витрат задоволенню не підлягають, оскільки їй в позові відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11. 88. 208, 209, 212, 214,
215, 225 -228 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 із змінами від 24.10.2003 року
№ 9 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди», постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 із
змінами від 25.05.2001 року № 5 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства
«Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом
подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в
порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.