Справа № 2-525/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
травня 2007 року                                                                                             м.  Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

В особі
головуючого судді Бондаренко Ю.О. При секретарі Адріканич С. С.  з участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2. представників відповідача
ОСОБА_3.,  ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_5
про визнання недійсним договору дарування квартири,  -

встановив:

ОСОБА_1
звернулась з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування
квартири АДРЕСА_1 від 13 червня 2003 року,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 посвідчений державним нотаріусом
Мукачівської державної нотаріальної контори Щербан О.П.,  зареєстрований в реєстрі № И-2349.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що вона є
власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу
квартири від 23.05.1997 року. Рішенням Мукачівського міськвиконкому № 228
п.5.22 від 26.09.2002 року «Про будівництво» їй було дозволено перевести одну житлову
кімнату в нежитлову для організації магазину по продажу сувенірних
виробів,  на підставі чого було відкрито
магазин «Карачі» і вона зареєструвалась як суб'єкт підприємницької діяльності.
В 2003 році вона при спробі перевезти товари була затримана на Новгород
Сіверський митниці Чернівецької області і стосовно неї та її сина ОСОБА_6 була
порушена кримінальна справа за ознаками злочинів передбачених  ст.
201 ч.2,  212 ч.2,  331 ч.1. КК України,  оскільки
ст.  201 КК України передбачала
конфіскацію майна,  в зв'язку з чим з
метою уникнути конфіскації,  вона
домовилась з відповідачкою про те,  що
укладе з нею фіктивну угоду про дарування їй квартири,  на що відповідачка погодилась. Відповідачка є
дружиною її сина і вона своїй невістці повністю довіряла.

13.06.2003
року договір дарування був зареєстрований в реєстрі № И-2349,  який не був зареєстрований відповідачкою в
МБТІ та ЕО,  що підтверджує також
фіктивність укладеної угоди.

Вироком
Новгород-Сіверського районного суду остання була засуджена за  ст.  201 ч.2,
212 ч.2,  331 ч.1 КК України до 5
років позбавлення волі із застосуванням
ст.  75 КК України з іспитовим
строком на 1 рік. Постановою Мукачівського міськрайонного суду від 04.10.2006
року позивачка була звільнена від призначеного покарання. Весь цей час вона
продовжувала проживати в своїй квартирі і одночасно займатись підприємницькою
діяльністю у відкритою нею магазині. В зв'язку з тим що не хватало часу і не
було необхідності розірвати договір дарування за згодою сторін ,  даний договір так і не був розірваний.

Вони
повністю довіряла один одному,  про що
свідчить дане відповідачкою доручення на право продажу квартири. В грудні 2006
року відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_5погіршились,  так-як між відповідачкою та її сином почались
спори про

розподіл
майна. Відповідачка 09.01.2007 року своєю заявою скасувала доручення ,  а 24.01.2007 року зареєструвала за собою
право власності на її квартиру і має намір її відчужити,  тим самим позбавити її житла і можливості
займатись підприємницькою діяльністю.

В судовому
засіданні позивачка та її представник суду пояснили,  що вони не вважають що пропустили строки
звернення до суду,  оскільки вона
дізналась про порушення її права лише 09.01.2007 року. Позов підлягає до
задоволення ,  так як позивачка є
власницею квартири,  і в березні 2003
року стосовно неї порушена кримінальна справа ,
яка передбачала конфіскацію майна,
і для того щоб в подальшому не позбутись житла ,  уклала з відповідачкою фіктивний договір
дарування квартири.

Відповідачка
та її представники пояснили,  що ОСОБА_5
була шокована коли отримала позовну заяву. В 2002 році вона приїхала з Італії і
ОСОБА_1 сказала що хоче зробити їй подарунок,
а саме квартиру. На пропозицію вона погодилась вважаючи цей подарунок як
компенсацію за страждання ,  що спричинив
їй син ОСОБА_1 за 10 років спільного проживання. Вона з позивачкою вели
спільний бізнес.  Квартиру вона не
переписувала оскільки всі документи знаходились у позивачки. Розмови або угоди
з позивачкою про повернення квартири між ними не було. Більше того позивач не
довів обставини на які посилається. Укладення договору з метою уникнення
конфіскації не є підставою для задоволення позову. Право власності на даний
договір виникло з часу посвідчення договору нотаріально. Мниму угоду можна
визнати в разі визнання її сторонами як мнимої,
а відповідачка заперечила це. З дня укладення договору не було спроб
його розірвати. ОСОБА_1 користувалась квартирою і сплачувала комунальні
послуги. Крім того позивачка пропустила строк позовної давності ,  оскільки вона знала про цей договір з моменту
укладення. Просять відмовити в задоволенні позову як по суті так і з пропуском
троків позовної давності.

Допитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_6показала,
що вона працює у ОСОБА_1 біля 5 років. Позивачка працює і проживає в
своїй квартирі. ОСОБА_1 їй говорила,  що
вона переписала квартиру на відповідачку бо боялась конфіскації майна. Магазин
працює біля 4 років. Відносини між позивачкою та відповідачкою були добрі,  ОСОБА_5 називала позивачку мамою.

Допитана
в судовому засіданні в якості свідкаОСОБА_7. показала,  що в 2003 році до неї звернулась ОСОБА_1 з
питанням,  чи могла-б вона переписати на
неї квартиру оскільки в неї виникли якісь проблеми. На пропозицію вона
погодилась,  але потім приїхала невістка
і вона переписала квартиру не неї. ОСОБА_1 зі спальні своєї квартири зробила
магазин. Коли позивачка запропонувала їй переписати квартиру там вже був
магазин.

Заслухавши
пояснення сторін,  свідків,  дослідивши матеріали справи судом належними
доказами встановлено,  що між позивачкою
та відповідачкою 30 червня 2003 року укладено договір дарування квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 6). ОСОБА_1 будучи приватним підприємцем ( а.с. 13) на підставі
рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради ( а.с. П) отримала
дозвіл на переобладнання своєї квартири під магазин та початок роботи магазину
«Карачі» за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. П). 13.06.2003 року ОСОБА_1 подарувала
належну їй квартируАДРЕСА_2 ( а.с. 69). 02.10.2003 року ОСОБА_1 була засуджена
Новоград-Сіверським районним судом Чернігівської області за  ст.
ст.  201 ч.2,  212 ч.2,
331 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням  ст.  75
КК України з іспитовим строком на 1 рік. 09 червня 2003 року було пред'явлено
обвинувачення ОСОБА_6 в тому що 03 березня 2003 року він разом з ОСОБА_1 на
мікроавтобусі марки «Мерседес
- Бенц» завантажений вантажем декоративних виробів із дерева каменю та
металу намагались незаконно,  поза митним
контролем перемістили на територію України ( а.с. 67). З наведеного випливає,  що ОСОБА_1 після порушення кримінальної
справи стосовно неї

та її
сина - ОСОБА_8 намагалась зберегли своє майно,  шляхом укладення договорів дарування,  без мети настання цивільно-правових
наслідків,  що також підтверджено і
показами свідків по справі.

Правовідносини
між сторонами регулюються цивільним Кодексом.
України (в редакції 1963 року).

Так,  відповідно до вимог  ст.  58
ЦК України ( в
редакції 1963 року) недійсною є угода,
укладена лише про людське око,
без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода),  яка відповідно до  ст.  59
є недійсною з моменту її укладення.

З огляду
на викладене суд приходить до висновку,
що укладена між сторонами угода є мнимою.

09 січня
2007 року ОСОБА_5  звернулась з заявою
про скасування довіреності виданої ОСОБА_1 на розпорядження квартирою (
а.с.  16). 24.01.2007 року ОСОБА_5
зареєструвала квартиру в АДРЕСА_1 в Мукачівському міському МБТІ та ЕО
(а.с.  17).

Відповідачі
просять застосувати строк позовної давності.

Згідно  ст.
ст. 261 ЦК України
(в редакції 2004 року) перебіг позовної давності починається від дня,  коли особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Беручи
до уваги,  що договір дарування є мнимою
угодою і право власності ОСОБА_1 не порушувались до моменту скасування
довіреностей,  та державної реєстрації
ОСОБА_5договору в МБТІ та ЕО,  суд
приходить до висновку,  що про порушення
свого права власності ОСОБА_1 дізналась тільки в січні 2007 року.

Беручи до уваги
встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини,     суд приходить до висновку,  що позову підлягає до задоволення.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  58,  59 ЦК
України (в редакції 1963 року)  ст.
261 ЦК України
(в редакції 2004 року),   ст.  ст.
10,  11,  60,
61,  88,  213-215,
218 ЦПК України,  -

рішив:

Позов
ОСОБА_4до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири -
задоволити.

Визнати
недійсним договір дарування квартириАДРЕСА_1від 13 червня 2003 року,  укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5,  посвідчений державним нотаріусом Мукачівської
державної нотаріальної контори Щербан О.П.,
зареєстрований в реєстрі за № ІІ-2349.

Стягнути
з ОСОБА_5 ,  мешканки АДРЕСА_3 на користь
ОСОБА_4мешканки АДРЕСА_2 - 160,  84 грн.
сплачених судових витрат.

На
рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
через суд першої інстанції,  який ухвалив
оскаржуване судове рішення.