АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 серпня 2007 року                                                                     м.  Донецьк

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Донецької
області в складі: головуючої Новосядлої В.М. ,
суддів Жданової B.C.,
Лоленко А.В.,
Осипчук О.В.,  Олєйникової
Л.С.  розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м.  Києва на ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва від 27 травня
2005 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м.  Києва,  ОСОБА_2 про встановлення факту проживання
разом із спадкодавцем однією сім'єю не менш як 5 років,  визнання спадкоємцем четвертої черги за
законом,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у Святошинському районі м.  Києва,
ОСОБА_2 про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем однією
сім'єю не менш як 5 років,  визнання
спадкоємцем четвертої черги за законом на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В
обґрунтування позовних вимог посилалась на те,
щоІНФОРМАЦІЯ_1померла ОСОБА_3,
яка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1

На день
її смерті залишилось спадкове майно - однокімнатна квартира,  в якій спадкодавець була зареєстрована.

На
спірну квартиру,  яка належала
спадкодавцю,  претендують:
позивачка,  Державна податкова інспекція
у Святошинському райойі м.  Києва та
ОСОБА_2.

В
позовній заяві ОСОБА_1зазначає,  що вона
із своїм чоловіком ОСОБА_4 та дітьми з 1989 року по день смертіОСОБА_3проживали
однією сім'єю у різних квартирах м.
Києва,  а також у садибі у
смт.  Козин,  Обухівського
району.

Оскільки,  у встановлений законом строк,  спадкоємці першої,  другої та третьої черги не заявили про
прийняття спадщини,  позивачка вважає що
до правовідносин щодо оформлення спадщини після смертіОСОБА_3необхідно
застосувати норми Цивільного Кодексу України,
відповідно до яких вона є спадкоємцем четвертої черги з тих підстав,  що проживала із спадкодавцем однією сім'єю не
менш як п'ять років,  для подальшого
вирішення питання щодо оформлення спадщини на себе.

Під час
розгляду справи у суді першої інстанції позивачка змінила свої позовні вимоги і
просила суд встановити факт проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім'єю не
менш як п'ять років,  визнати її
спадкоємцемОСОБА_3Від вимог щодо визнання за нею права власності на спадщину
відмовилась.

Представник ДПІ
у Святошинському районі м.  Києва позов
не визнав.

Представник
ОСОБА_2уточнені позовні вимоги визнав і пояснив,  що ОСОБА_2не є спадкоємцемОСОБА_3і не вважає
її відповідачем по цьому позову.

Рішенням
Святошинського районного суду м.  Києва
від 10 лютого 2005 року у задоволенні позову було відмовлено.

Справа №
33ц- 1523 кс 07

Категорія
34 ЦП:

Головуючий у
першій інстанції Наборозняк М. І..

2

Ухвалою
апеляційного суду м.  Києва від 27 травня
2005 року рішення суду першої інстанції було скасовано і справу направлено до
суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

В
касаційній скарзі Державна податкова інспекція у Святошинському районі м.  Києва просить скасувати ухвалу Апеляційного
суду м.  Києва від 27 травня 2005 року і
залишити в силі рішення суду першої інстанції через порушення апеляційним судом
норм процесуального права.

Касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до статті 202 ЦПК України в редакції 1963 року,
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно
із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29 грудня 1979
року «Про судове рішення»,  рішення є
законним тоді,  коли суд,  виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності із нормами
матеріального права,  що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,  а
при їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини,  або
виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення,  в
якому повно відображені обставини,  що

мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлення і правові наслідки є

вичерпними,  відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами,

дослідженими у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення

факту проживання разом із спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років і
визнання її

спадкоємцем четвертої черги за законом на підставі статті 1270 ЦК України в
редакції 2003

року,  суд першої інстанції виходив
із того,  що оскільки спадщина після
смерті ОСОБА_3 відкриласьІНФОРМАЦІЯ_1і шестимісячний строк для прийняття
спадщини

закінчився 18 грудня 2003 року,  то
до правовідносин,  які виникли щодо
спадкування майна

спадкодавця,  необхідно застосовувати
норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963

року.

Відповідно
до статті 549 ЦК України в редакції 1963 року,
прийняття спадщини (фактичне або юридичне) має бути здійснене протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки у спадкодавця на час відкриття
спадщини не було спадкоємців за законом та за заповітом,  то на підставі статті 555 ЦК України в
редакції 1963 року,  спадкове майно
переходить до держави.

Згідно
із частиною 2 статті 273 ЦПК України (в редакції 1963 року) у судовому порядку
встановлюються факти,  від яких залежить
виникнення,  зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян,  або
коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки
Цивільним кодексом в редакції 1963 року не передбачалось право спадкування
особами,  які проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини,  і встановлення такого факту не породжує
виникнення особистих чи майнових прав позивачки,  то судом першої інстанції було відмовлено у
задоволенні позову

Ухвалою
апеляційного суду м.  Києва від 27 травня
2005 року рішення суду першої інстанції було скасовано і справу направлено на
новий судовий розгляд.

При цьому
апеляційна інстанція виходила із того,
що суд першої інстанції не повно і не всебічно з'ясував обставини
справи,  оскільки можливість прийняття
спадщини за законом спадкоємцями четвертої черги,  які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю
не менше як 5 років до часу відкриття спадщини,
передбачена статтею 1264 ЦК
України в редакції 2003 року,  а
правила книги шостої нового ЦК
України застосовуються також до спадщини,
яка відкрилась,  але не була
прийнята ніким із спадкоємців,  до
набрання чинності цим кодексом.

3

На думку
апеляційної інстанції,  розглядаючи
спір,  суд першої інстанції не встановив
чи були після смертіОСОБА_3спадкоємці першої і другої черги за законом та за
заповітом,  чи була ними прийнята спадщина,  відповідно до вимог статті 549 ЦК України в
редакції 1963 року,  з метою встановлення
цих фактів не витребував із нотаріальної контори  спадкову справу,  не притягнув цих осіб до участі у справі.

Крім
того,  судом першої інстанції не була
розглянута зустрічна позовна заява ОСОБА_2,
яка була об'єднана в одне провадження із справою за позовом ОСОБА_1  ухвалою Святошинського районного суду м.  Києва від 30 вересня 2004 року.

Але з
такими висновками апеляційного суду погодитись неможливо з наступних підстав.

13             матеріалів цивільної
справи вбачається,  щоІНФОРМАЦІЯ_1померла

ОСОБА_3.

На день
її смерті залишилось спадкове майно - однокімнатна квартира за адресою
АДРЕСА_1,  в якій спадкодавець була
зареєстрована.

За
даними Дванадцятої київської державної нотаріальної контори,  після смерті ОСОБА_3 була вЦПКрита спадкова
справа на майно,  яке залишилось після її
смерті. З заявою про прийняття спадщини у строк,  встановлений статтею 549 ЦК України,  ніхто не звертався. 22 січня 2004 року
Державна податкова інспекція у Святошинському районі м.  Києва подала заяву про прийняття спадщини і
видачу свідоцтва про право на спадщину після смертіОСОБА_31 березня 2004 року
на підставі статті 1264 ЦК України,  який
вступив в дію з 1 січня 2004 року,  з
заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 (а.с.  16 цивільної справи №2316,  яка ухвалою Святошинського районного суду
м.  Києва від 30 вересня 2004 року
об'єднана в одне провадження із позовом ОСОБА_1 ).

Зокрема
,  із вказаної ухвали Святошинського
районного суду м.  Києва від 30 вересня
2004 року вбачається,  що в провадженні
Святошинського районного суду м.  Києва
знаходилось декілька цивільних справ щодо спадщини,  яка залишилась після смерті ОСОБА_3:

-              справа №2226-104 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,  Державної

податкової інспекції у Святошинському районі м.  Києва,
третя особа на стороні позивача

ОСОБА_1  (позивачка по даній
справі),  про визнання спадкоємцем на
майно

ОСОБА_3 і визнання права власності в порядку спадкування на
квартируАДРЕСА_1. Ухвалою Святошинського районного

суду м.  Києва від 21 липня 2004 року
провадження по справі закрито у зв'язку із відмовою

позивачки від позову;

-             справа №2316-104 за
позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_5 і ОСОБА_2про

визнання її спадкоємцем на спадщину після смерті ОСОБА_3

Крім
того,  в провадженні суду знаходилась
справа за позовом ОСОБА_2доОСОБА_3(спадкодавця),  Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м.  Києва,  третя особа Дванадцята київська державна
нотаріальна контора про визнання дійсним договору довічного утримання між
ОСОБА_2і спадкодавцем ОСОБА_3,  оскільки
остання за життя ухилялась від нотаріального оформлення договору. Рішенням
Святошинського районного суду м.  Києва
від 11 червня 2004 року,  залишеним без
зміни Ухвалою апеляційного суду м.  Києва
від 3 грудня 2004 року,  у задоволенні
позову було відмовлено.

Всі зазначені
цивільні справи були направлені до касаційної інстанції.

14             жовтня 2004 року під
час розгляду вказаної цивільної справи ОСОБА_2

звернулась із зустрічним позовом до Державної податкової інспекції у
Святошинському

районі м.  Києва,  ОСОБА_1
про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем

однією сім*єю більше п*яти років до часу відкриття спадщини. 21 грудня 2004
року у

прийняті
зустрічної позовної заяви було відмовлено.

4

Таким чином,  із матеріалів цивільної справи вбачається,  що своє право на спадкове майно у судовому
порядку відшукували ОСОБА_5,  ОСОБА_2і
ОСОБА_1 ,  які не є спадкоємцями за
законом і за заповітом після смерті ОСОБА_3,
а також Державна податкова інспекція у Святошинському районі м.  Києва.

У
позовній заяві про встановлення юридичного факту ОСОБА_1  також стверджувала про відсутність
уОСОБА_3спадкоємців за законом і за заповітом.

Відповідно
до частини 3 статті 524 ЦК
України в редакції 1963 року,  якщо
немає спадкоємців ні за законом,  ні за
заповітом,  або жоден з спадкоємців не
прийняв спадщини,  або всі спадкоємці
позбавлені заповідачем спадщини,  майно
померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

На
відміну від інших спадкоємців,
держава,  як спадкоємець,  не має права відмовитись від спадкового
майна,  а тому згідно із частиною 3
статті 524 ЦК України
спадкове майно у всіх випадках переходить до держави і особливого акту або дії
для прийняття спадщини з боку держави не потребується. Тобто,  з 19 грудня 2003 року держава вважається
такою,  що прийняла спадщину після смерті
ОСОБА_3

22 січня
2004 року Державна податкова інспекція у Святошинському районі м.  Києва подала до Дванадцятої київської
державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і видачу свідоцтва
про право на спадщину.

Не можна
погодитись із висновком апеляційної інстанції про те,  що судом першої інстанції не був розглянутий
зустрічний позов ОСОБА_2про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем
однією сім*єю більше п*яти років до часу вЦПКриття спадщини,  нібито об'єднаний в одне провадження із даною
цивільною справою,  оскільки зустрічний
позов був поданий 14 жовтня 2004 року і ухвалою Святошинського районного суду
м.  Києва від 22 жовтня 2004 року був
залишений без руху через несплату державного мита і не конкретність позовних
вимог (а.с.  26),  а в подальшому - 21 грудня 2004 року у
прийнятті зустрічної позовної заяви було відмовлено (а.с.  32).

Висновок
апеляційного суду про об'єднання ухвалою Святошинського районного суду м.  Києва від 30 вересня 2004 року позову
ОСОБА_2в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_1  є помилковим,
оскільки зустрічний позов ОСОБА_2був поданий 14 жовтня 2004 року,  а 30 вересня 2004 року об'єднані в одне
провадження інші справи.

Таким
чином,  судом першої інстанції було
встановлено час вЦПКриття спадщини,
склад спадкового майна,
відсутність спадкоємців за законом і за заповітом після смерті
ОСОБА_3,  а також коло осіб які
відшукували свої право на спадкове майно.

Встановлення
судом першої інстанції вказаних обставин,
у тому числі часу вЦПКриття спадщини має значення для правильного
встановлення кола спадкоємців і закону,
який необхідно застосовувати до правовідносин.

Оскільки
при вирішенні спору щодо спадщини застосовується закон,  який діяв на момент вЦПКриття спадщини,  а не на день розгляду справи у суді,  то висновок суду першої інстанції про
застосування статті 555 ЦК
України в редакції 1963 року і відмову у задоволені позову ОСОБА_1  про встановлення факту проживання із спадкодавцем
однією сім'єю не менше як 5 років до часу вЦПКриття спадщини,  який не породжує виникнення особистих чи
майнових прав позивачки,  є правильним.

Виходячи
з наведеного,  колегія суддів
вважає,  що апеляційним судом було
помилково скасовано законне і обґрунтоване рішення першої інстанції.

Відповідно до
статті 339 ЦПК України,
установивши,  що апеляційним судом
скасоване судове рішення,  ухвалене
згідно із законом,  суд касаційної
інстанції скасовує рішення апеляційної інстанції і залишає в силі судове
рішення першої інстанції.

5

Керуючись
статтями 335,  336,  339 ЦПК України,  Законом України "Про внесення змін до
закону України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року №697-У та главою 2
розділу У ЦПК України,  колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну
скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі м.  Києва задовольнити.

Ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва від 27 травня
2005 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м.  Києва,  ОСОБА_2 про встановлення факту проживання
разом із спадкодавцем однією сім'єю не менш як 5 років,  визнання спадкоємцем четвертої черги за
законом,  скасувати,  а рішення Святошинського районного суду
м.  Києва від 10 лютого 2005 року
залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.