Справа № 5756                                      Суддя 1-ї
-18                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області у складі

Головуючої -
Шабанової В.О.

Суддів -
Резникової Л.В.,  Стратіло В.І.

При секретарі -
Кошмак Т.С.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1

На рішення
Калінінського районного суду м.  Горлівки
від 05 березня  2007 року

За позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2004
року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.

Посилався
на те,  що позичив відповідачці
16.06.1999 року 1140 доларів США;
29.03.2002 року 2200 гривнів,  що
еквівалентно було ла той час 400 доларів США;
31.05.2002 p.-1620
гривнів,  що еквівалентно було на той час
300 доларів США.

На
підтвердження договору позики5яквй відбувся між ним та відповідачкою,  ОСОБА_2 посилався на відповідні письмові
розписки,  додані ним до позовної заяви.

Частину
боргу по першій розписці позивачка йому повернула і на момент звернення
залишилось неповернутою грошова сума еквівалентна 1500 доларам США.

В добровільному
порядку ОСОБА_1 не повертає вказані гроші.

Просив
стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на його користь 7978 грн. 35 коп. та судові
витрати.

В судовому
засіданні свої вимоги підримав.

У
зв»язку з неявкою в суд відповідачки ОСОБА_1,
Калінінський районний суд м.
Горлівки ухвалив заочне рішення від 31.07.2006 p.,  яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив.

Ухвалою
Калінінського районного суду м.  Горлівки
від 15.02.2007 року вказане вище заочне рішення було скасоване,  на підставі заяви відповідачки ОСОБА_1 про
перегляд судового рішення.

Сторони
по справі повідомлені про призначення справи до розгляду на 5.03.2007 року. (
а.с. 83).

Повідомлена
про час розгляду справи відповідачка в судове засідання 05.03.2007 року не
з»явилась.

Рішенням
Калінінського районного суду м.  Горлівки
від 05 березня 2007 року задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 6978 грн.

На дане
рішення відповідачкою по справі подана апеляційна скарга,  в якій вона ставить питання про скасування
судового рішення,  направлення справи на
новий розгляд,  оскільки справа
розглянута у її відсутність і вона не була повідомлена про її розгляд у
встановленому законом порядку. Апелянт також посилалсь на те,  що судом не досліджені повно та всебічно
обставини по справі. Борг,  зазначений в
розписках вона повернула. У зв»язку з розглядом справи в її відсутність,  вона з поважних причин,  була позбавлена можливості надати з цього
приводу відповідні докази. Зокрема факт повернення боргу можуть підтвердити
свідки.

Під час
розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 просив
задовольнити його позов. Пояснив,  що
розпискою від 16.06.1999 р. передбачений строк повернення боргу- 16.12.1999
року.

По даній
розписці відповідачка ОСОБА_1 повернула йому частину боргу еквівалентну 300
доларів США у березні
2000 року. Остаточну суму боргу не повернула до теперішнього часу. Не
здійснювала будь-яких дій,  які б
свідчили про визнання нею боргу.

В суд з
позовом про стягнення боргу по даній розписці він до 12.07.2004 року не
звертався,  оскільки відповідачка є
родичкою його дружини.

Відповідачка
ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги,  проти позову, заявленого до неї заперечувала.
Посилалась на те,  що дійсно позичала
грошові суми,  зазначені у вказаних вище
розписках. Не заперечувала проти свого підпису в них. Проте вказувала,  що борг по всім розпискам повернутий нею в
повному обсязі.

Крім
того відповідачка ОСОБА_1 заявила про сплив строку позовної давності відносно
вимог ОСОБА_2 про повернення боргу за розпискою від 16.06.1999 року.

Заслухавши
доповідача,  сторони,  свідка ОСОБА_3
,  перевіривши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково,  рішення суду підлягає
скасуванню,  з ухваленням нового рішення
з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що сторони
по справі були повідомлені про призначення її до розгляду по суті на 5.03.2007
року о 10-й годині,  що підтверджується
розпискою на а.с.  83.

Це ж
підтверджується і ксерокопією даної розписки,
прикладеною відповідачкою до апеляційної скарги (а.с.  93).

З
візуального огляду даних розписок не вбачається,  що мало місце виправлення дати з 15 березня
на 5 березня 2007 року,  як на це
посилається позивачка в апеляційній скарзі.

Суд
першої інстанції вправі був вирішувати справу,
на підставі наявних у ній даних та доказів,  згідно з частиною 4  ст.
169 ЦПК України у відсутності відповідачки,  повідомленої про час та місце розгляду справи
у встановленому законом порядку.

Тому доводи
скарги в цій частині до уваги не приймаються.

Розглядаючи
справу по суті,  суд першої інстанції
встановив,  що позиваєм ОСОБА_2 були
передані в якості позики відповідачці ОСОБА_1 грошові суми: 16.12.1999 року-
1140 доларів США; 29.03.2002 p.-
2200 гривнів,  що еквівалентно 400
доларів США; 31.05.2005
року- 1620 грн.,  що еквівалентно 300
доларів США;

Передача грошей підтверджена письмовими
розписками,  оригінали яких оглянуті
судом першої інстанції. Копії розписок містяться на а.с. 3-5.

Орігінали
даних розпискок,  які зберігаються у
позивача,  оглянуті також і судом
апеляційної інстанції.

Задовольняючи
позовні вимоги в повному обсязі ,  суд
першої інстанції виходив з того,  що
наявність між сторонами договору позики грошей та факт передачі вказаної суми
підтверджується письмовими розписками. Борг по розписці від 16.06.1999 року
відповідачка визнала,  оскільки погасила
частину даного боргу,  про що заявив
позивач.

Проте з
даним висновком погодитись не можна,
оскільки суд першої інтанції повно та всебічно не дослідив обставини по
справі,  пов»язані з поверненням частини
боргу,  не з»ясував коли відповідачка
повернула частину боргу по цій розписці.

Висновки
суду про стягнення боргу в повній частині не відповідають обставинам справи. У
зв»язку з чим,  відповідно до
положень  ст.  309 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню,  з ухваленням нового рішення.

Відповідно
до  ст.
256,  257,  264,
267 ЦК України,
- позовна давність- це строк,  у межах
якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права
або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії,  що свідчить про визнання нею боргу або іншого
обов»язку. Позовна давність заєтосовуєтьея судом лише за заявою сторони у
спорі,  зробленою до винесення рішення.

В
судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 заявила про сплинення строку позовної
давності щодо вимог ОСОБА_2 про повернення боргу по розписці від 16.06.1999
року.

ОСОБА_2
під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції пояснив,  що розпискою від 16.06.1999 р. передбачений
строк повернення боргу- 16.12.1999 року.( а.с. 3)

По даній
розписці відповідачка ОСОБА_1 повернула йому частину боргу еквівалентну 300
доларів США у березні
2000 року. Остаточну суму боргу не повернула до теперішнього часу. З 2000 року
не здійснювала будь-яких дій,  які б
свідчили про визнання нею боргу. Повертати борг відмовляється.

В суд з
позовом про стягнення боргу по даній розписці вія до 12.07.2004 року не
звертався,  оскільки відповідачка є
родичкою його дружини.

Крім
того,  під час дачі пояснень в суді
апеляційної інстанції,  ОСОБА_2 виклав
письмово вказані вище обставини ( а.с.
123)

Таким
чином із встановлених обставин вбачається,
що строк повернення боргу за вказаною розпискою був встановлений
сторонами 16.12.1999 року. Частина грошової суми по даній розписці повернута
ОСОБА_1 у березні 2000 року. В суд за захистом прав,  пов»язаних з невиконанням договору
позики,  ОСОБА_2 звернувся лише
12.07.2004 року,  тобто після сплинення трирічного
строку позовної давності,  встановленого
законом для даних правовідносин.

Позивач,  як на причину не звернення за захистом своїх
прав до суду,  посилався на наявність
родинних відносин між відповідачкою та його дружиною. Проте дана обставина не
може бути розцінена,  як поважна причина
пропуску строку позовної давності.

Апеляційний
суд вважає,  що строк для звернення в суд
за захистом своїх прав ОСОБА_2 пропущений без поважних причин.

У
зв»язку з цим його вимоги про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми,  позиченої їй 16.06.1999 р. не підлягають
задоволенню у зв»язку із пропуском строку позовної давності за захистом своїх
прав без поважних причин.

Заперечуючи
проти позову позивачка посилалась на те,
що грошові суми за розписками від 29.03.2002. та 31.05.2002 року нею
були повернуті в повному обсязі. На підтвердження цього відповідачка просила
опитати свідка.

ОСОБА_1
зазначала,  що дані докази не були нею
надані в суді першої інстанції з поважних причин,  оскільки вона не була присутньою під час
розгляду справи.

Відповідно
до роз»ясень Пленуму Верховного Суду України в п.8 постанови «Про практику
застосування судами процесуального законодавства при розгляді цивільних справ
по першій інстанції» від 21.12.1990 p.,  з
подальшими змінами ,  факт виконання
угоди ( в тому числі повернення боргу) може підтверджуватись будь-якими
засобами доказування,  передбаченими
цивільно-процесуальним законодавством,  в
тому числі і показаннями свідків.

Опитана
судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3  пояснила,  що
станом на 2002 рік працювала разом з ОСОБА_1,
була її підлеглою.

Зі слів
ОСОБА_1 знала,  що остання позичила у
ОСОБА_2 грошову суму . В якості застави передала йому особисті золоті вироби.
Свідок теж давала ОСОБА_1 своє золото для того,
щоб та використала його для застави. Яку конкретно суму ОСОБА_1 позичила
у ОСОБА_2 свідку невідомо. Приблизно наприкінці 2002 року вона заходила в
кабінет до ОСОБА_1 і бачила,  що вона
вела бесіду з ОСОБА_2

Про що
йшла бесіда свідку невідомо. Але в той же день,
чи наступного дня ОСОБА_2 приніс золото,
яке надавалось для  застави,  на роботу ОСОБА_1( а.с. 127)

Заперечуючи
проти показань свідка ОСОБА_2 зазначав,
що дійсно його товариш брав в якості застави,  у ОСОБА_1 якісь золоті вироби,  оскільки остання позичала гроші і у його
товариша також. Пізніше він та його друг разом приходили на роботу ОСОБА_1 і
повернули їй золоті вироби. Проте дані обставини не мають ніякого відношення до
повернення грошових сум відповідачкою за розписками від 29.03.2002 року та від
31.05.2002 року,  які вона позичала
особисто у нього.

Оцінюючи
показання свідка,  апеляційний суд
вважає,  що вони з переконливістю не підтверджують
факт повернення відповідачкою ОСОБА_1 боргу за вказаними вище розписками.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2 просив стягнути лише грошові суми зазначені в
розписках. Зауважив,  що не бажає
стягувати проценти,  або індексувати
зазначені грошові суми.(а.с.  129)

Виходячигз
вищевикладеного,  апеляційний суд
вважає,  що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення грошових сум по розпискам від 29.03.2002 р. -2200 грн. та від
31.05.2002 р. - 1620 грн. підлягає задоволенню. Грошова сума в розмірі 3820 грн.
(1620 грн. + 2200 грн.) підлягають стягненню з відповідачки на користь
позивача.

Враховуючи,  що за попереднім рішення Калінінського
районного суду м .Горлівки від 14.10.2004 р. позивачу вже повернуто 1000 грн.(
чого він не оспорював),  стягненню підлягає
остаточна сума - 2820грн (3820-1000 грн.)

З
матеріалів справи вбачається,  що у
зв»язку із зверненням в суд з позовом,
Ліпським понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 51 грн.
( а.с. 6).

Відповідно
до ч.1  ст. 88 ЦПК України,  якщо позов задоволено частково,  судові витрати присуджуються пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

У
зв»язку з цим апеляційний суд вважає за можливі стягнути з відповідачки ОСОБА_1
витрати на судовий збір,  понесені
ОСОБА_2 в розмірі 25 грн.50 коп.

З
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічний
розгляд справи по 15 грн. з кожного.

Керуючись  ст.
ст.  307,  309,
313-315 ЦПК України,  апеляційний
суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення
Калінінського районного суду м.  Горлівки
від 05 березня 2007 року скасувати,
ухваливши нове рішення по справі.

Відмовити
ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за розпискою
від 16.06.1999 року,  у зв»язку із
сплиненням строку позовної давності.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2820 грн. ( дві тисячі вісімсот двадцять гривнів).

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25.50 (двадцять п»ять грн.. 50 коп.) - витрати на
судовий збір.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь держави 15 ( п»ятнадцять гривнів)- витрати на
інформаційно-техніяний розгляд справи;

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь держави 15 (п»ятнадцять гривнів)- витрати на
інформаційно-техніяний розгляд справи;

Рішення
суду може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України,  протягом двох місяців з дня його
проголошення.