в суді першої
№ 21 (2)                                                          інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

08
листопада 2007 року                                                                         м.  Кривий Ріг

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого
судді - БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.,  суддів -
ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,  СОКОЛАН И.О.,  при секретарі - Чубіній А.В.,

за
участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,  представника Відділення Фонду Бершадської
Людмили Станіславівни,  розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.
Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.  Кривому Розі Дніпропетровської області на
рішення Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 28 квітня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Рудоуправління імені Кірова" та Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.  Кривому Розі Дніпропетровської області (далі
- Відділення Фонду ) ставить питання про скасування рішення Саксаганського
районного суду м.  Кривого Рогу від 28
квітня 2007 року,  за яким з нього на
користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по страховим виплатам за період з
01.09.2001 року по 01.01.2007 року в розмірі 1646 грн. 02 коп. та щомісячні
страхові виплати в сумі 140грн. 19 коп. починаючи з 01.01.2007 року,  і направлення справи на новий розгляд.

На
обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив,  що суд безпідставно притягнув його для участі
в справі в якості відповідача; суд не взяв до уваги,  що виплата перерахунків потерпілим внаслідок
вини підприємства з 01.04.2001 року є нецільовим використанням коштів; не
врахував вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003 р.
« Про внесення змін і доповнень до Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 27.03.1992р. № 6 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди»,  де
вказано,  що при вирішенні спорів щодо
перерахування розміру страхових виплат необхідно мати на увазі,  що перерахування проводиться лише у

державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання,  які призвели до втрати
працездатності"; не застосував позовну давність.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що позивач працював у
шкідливих умовах праці прохідником четвертого розряду на ш. Артем-1 Державного
підприємства "Рудоуправління імені "Кірова" (далі - РУ ім.  Кірова). Внаслідок нещасного випадку,  який стався 28.03.1986р. на виробництві,  позивача було травмовано,  та згідно висновку ЛТЕК від 29.03.1986р. йому
встановлено 20% втрати професійної працездатності. При переогляді за висновком
ЛТЕК від 07.06.1994р. позивачеві встановлено 10% втрати професійної
працездатності безстроково.

РУ
ім.  Кірова призначило ОСОБА_1
відшкодування шкоди,  виходячи із
базового середнього заробітку в сумі 11873, 00 крб.,  розмір якого не оскаржується.

Як убачається із
матеріалів справи,  позивачем поставлено
питання про стягнення недонарахованих сум відшкодування втраченого заробітку за
період з 01 липня 1992 року через їх неправильне коригування.

Ухвалюючи
рішення,  суд,  в порушення вимог  ст.
215 ЦПК України,  не зазначив у
рішенні встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин;
мотивів,  з яких суд вважає встановленою
наявність або відсутність фактів,  якими
обґрунтовувалися вимоги чи заперечення,
бере до уваги чи відхиляє докази,
застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти,  та не навів розрахунок,  згідно якого позивачеві коригувалися суми
відшкодування шкоди в період з травня 1992 року,  і не зазначив,  чому недоплата з 01 грудня 1995 року склада.
2826013крб. щомісячно.

Задовольняючи
позов частково,  суд виходив з того,  що при перерахуванні позивачу сум страхових
виплат підприємство помилково взяло до розрахунку коефіцієнти росту реальної
середньої заробітної плати,  а не
встановлені спільними

постановами
дирекції і профспілкового комітету підприємства коефіцієнти. У свою чергу
Відділення Фонду також продовжило виплату цих сум у неправильному розмірі.

Однак,  з таким висновком щодо наявності підстав для
перерахунку щомісячних платежів погодитись неможна,  оскільки змінюючи розмір щомісячних виплат,  суд першої інстанції не перевірив,  чи відбулося фактично підвищення заробітної
плати по підприємству,  не витребував
відомості про нарахування і одержання заробітної плати за професією позивача за
оспорюваний період,  тобто на час виплати
відшкодування шкоди підприємством.

Крім
того,  відповідно до пункту 28 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,  заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків,  затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (із наступними змінами
і доповненнями),  перерахований або
нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати
професійної працездатності не може бути більшим від середнього заробітку
відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи
протягом повного календарного або у перерахунку на повний календарний місяць
роботи.

Вирішуючи
спір суд не звернув уваги на зазначене положення й не з'ясував розмір
середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних
ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у
перерахунок на повний календарний місяць роботи,  та чи не буде перевищувати розмір відшкодування
нарахованого позивачу встановлені обмеження,
оскільки довідки,  які знаходяться
в матеріалах справи (т.2 а.с.  21, 47) не
відповідають вимогам зазначеного пункту Правил.

Оскільки
суд розглянув не всі позовні вимоги,  і
цей недоліг не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції,  колегія суддів
вважає,  що рішення суду необхідно
скасувати з направленням справи на новий розгляд.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
303,  307,  311 ч. 1 п. 5,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування   від
нещасних   випадків   на
виробництві   та   професійних захворювань  України
в м.   Кривому Розі  Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення
Саксаганського районного суду м.  Кривого
Рогу від 28 квітня 2007 року скасувати.

Справу направити
на новий розгляд в той же суд в іншому складі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена у касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.