Головуючий у першій інстанції - Губіш О.А.
Справа № 22ц-1558
Доповідач - Гуменюк Н.І.
Категорія № 39
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05"
вересня   2007 року                                                                     м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Гуменюк Н.І

суддів: Харчука
В.М., Бережного С.Д.

при секретарі
Сагайдак І.М.

з участю: сторін

розглянула у
відкритому судовому засіданні справу №22ц-1558 за апеляційними скаргами ОСОБА_1
та Шепетівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на
рішення Шепетівського міськрайонного суду від 21 червня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Шепетівського піцприємства водопровідно-каналізаційного
господарства про зміну формулювання причини звільнення та виплату вихідної
цопомоги

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

В травні 2007
року позивач звернувся до суду і просив змінити формулювання причини
звільнення, виклавши її у такій редакції: „ розірвати трудовий договір з
ініціативи працівника „ та зобов'язати відповідача виплатити йому вихідну
допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від 21 червня 2007 року позов задоволено
частково.

Постановлено
стягнути з Шепетівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства
на користь ОСОБА_1 2276 гр.29 коп. вихідної допомоги, а також держмито на
користь держави в сумі 51 гр. і 30 гр. витрат за інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

В своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_1 означене рішення в частині відмови у задоволенні
його позовних вимог вважає незаконним, просить його скасувати, посилаючись на
те, що суд безпідставно при вирішенні його позову про зміну формулювання
причини звільнення застосував норми ст.233 КЗпП України і, визнавши факт
неодноразово звернення до відповідача , не врахував його як поважну причину
пропуску строку звернення за захистом порушеного права.

Відповідач же не
погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і
вважає, що суд, погодившись з редакцією наказу про звільнення позивача,
незаконно стягнув на користь останнього вихідну допомогу.

Апеляційні
скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивач працював інженером по постачанню Шепетівського
підприємства вопровідно-каналізаційного господарства з 23 червня 2004 року і 07
лютого 2007 року подав заяву про звільнення за п.3 ст.38 КЗпП України, в
зв"язку порушенням адміністрацією законодавства про працю та колективного
договору. В той же день було видано наказ за № 42-к про звільнення його з
роботи за власним бажанням, позивач отримав трудову книжку і заборгованість по
зарплаті з листопада 2006 року. 20 березня 2007 року він звернувся до директора
підприємства з заявою про виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного
середнього заробітку, а 02 квітня того ж року просив вважати раніше подані
заяви недійсними і звільнити його з роботи за скороченням штату. Позовна заява
про зміну причини формулювання звільнення зареєстрована судом 10 травня 2007
року.

Наведені
обставини дали суду підстави прийти до висновку, що ОСОБА_1 без поважних причин
пропущено, визначений ст.233 КЗпП України місячний строк для звернення до суду
за захистом порушеного права, а отже заявлені ним вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

Вірною слід
визнати і позицію суду у вирішенні решти заявлених позовних вимог.

Відповідно до
вимог ст.44 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі
не менше тримісячного середнього заробітку при припиненні трудового договору
внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про
працю , колективного чи трудового договору.

Із змісту заяви
ОСОБА_1 вбачається, що саме порушення трудового законодаства по виплаті
зарплати стали причиною її подачі. Про наявність заборгованості по зарплаті з
листопада 2006 року і виплату її у день звільнення не заперечував і відповідач,
а тому суд обгрунтовано стягнув з нього вихідну допомогу, виходячи із
середньомісячної зарплати позивача.

Доводи
апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не впливають на законність
рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального
права, що регулюють спірні правовідносини. Отже, апеляційний суд не знаходить
підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та Шепетівського підприємства водопровідно-каналізаційного
господарства відхилити.

Рішення
Шепетівського міськрайонного суду від 21 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.