Справа №22-ц-60452007р.                                   Головуючий
УХВАЛА

Іменем   України

07         листопада 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеля­

ційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,  судді:
Шестакової Н.В. Суддів:
Берзіньш B.C.

М"ясоєдової
Т.М.  при секретарі Акімовій Г.С. ,  Розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третя особа ОСОБА_3,  про визнання угоди дійсною і визнання права
власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Київського районного суду М. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 11
липня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Київського районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 11
липня 2007 року ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3,  про визнання
угоди дійсною і визнання права власності на нерухоме майно відмовлено з мотивів
його необгрунтованності.

В          апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду від

11.07.2007р. скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення її
позову,

посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм
матеріального і

процесуального права.

В
засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної
скарги; ОСОБА_2 і представник третьої особи вважають доводи скарги
необгрунтованими,  а рішення суду -
законним,  просять скаргу відхилити.

Обговоривши
наведені у скарзі доводи та перевіривши матеріали справи,  колегія дійшла висновку,  що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно
до  ст.
ст. 303, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції.
Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення,
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи
рішення,  суд виходив із
необгрунтованності позовних вимог ОСОБА_1 Такі висновки суду узгоджуються з
положеннями чинного законодавства,
обставинами справи.

Так із
матеріалів справи слідує,  що ОСОБА_1 у
травні 2007р. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2,  третя особа ОСОБА_3,  про визнання угоди дійсною і визнання права
власності на 23 долі будинковолодіння на підставі  ст.
ст. 203-205, 220 ЦК України. Вимоги мотивовані тим,  що в засіданні Київського райсуду М.
Сімферополя АРК 11.02.2003р. було підписано мирову угоду,  затверджену ухвалою,  відповідно до якої позивачка придбала у
відповідачки ОСОБА_2 13 долю будинку АДРЕСА_1,
заплативши останній 9 000грн. Проте після скасування ухвали

суду про затвердження
мирової угоди відповідачка проігнорувала вимоги ОСОБА_1 відносно необхідності
нотаріального посвідчення угоди.

Відповідно
до  ст.
ст. 44, 227 ЦК України,  чинного на час виникнення спірних
правовідносин,  договір купівлі-продажу
житлового будинку (квартири) повинен бути укладеним у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та реєстрації,  невиконання цієї вимоги тягне недійсність
договору. Аналогічні положення містяться і в
ст. 657 чинного ЦК України. Статею 220 чинного ЦК України,  на яку посилається позивачка,  передбачено,
що суд може визнати дійсним договір у разі недодержання сторонами вимог
закону про його нотаріальне посвідчення,
якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору,  що підтверджується письмовими доказами,  і відбулося повне або часткове виконання
договору,  але одна із сторін ухилилась
від його нотаріального посвідчення.

Відповідачка
ОСОБА_23аперечує ;факт укладення з позивачкою ОСОБА_1 договору купівлі-продажу
належної ОСОБА_2 частки будинку. Матеріалами справи стверджується,  що в ході розгляду цивільної справи за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  ОСОБА_3 про
поділ домоволодіння і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на спадщину,
визнання недійсним договору міни,
визнання права власності на долю домоволодіння - між сторонами по цій
справі було укладено мирову угоду,
відповідно до якої ОСОБА_2 відмовляється на користь ОСОБА_1 від належної
їй 13 долі домоволодіння будинку АДРЕСА_1,
а ОСОБА_1 зобов'язується заплатити ОСОБА_2 компенсацію за цю долю у
розмірі 9 000грн.,  затверджену ухвалою
Київського райсуду м. Сімферополя від 1.02.2003р.,  яка була скасована ухвалою Апеляційного суду
АРК від. 15.10.2003р. Між сторонами договору у розумінні положень гл.20 ЦК
України 1963р. та гл.16 чинного ЦК України не заключалось,  а було вчинено процесуальну дію - укладення
мирової угоди,  що регулюється
положеннями ЦПК України.

Позивачкою
не надано суду достовірних доказів наявності умов,  передбачених ч.2 ст. 220 ЦК України,  які є необхідними для визнання договору
дійсним.

Посилання
апелянта в підтвердженні своїх доводів на положення  ст. 215 ГК України та на незастосування судом
правових наслідків недійсності правочину неспроможні,  оскільки вимог про визнання правочину
недійсним чи про стягнення грошової суми,
сплаченої за мировою угодою,  по
цій справі не заявлялось і судом такі вимоги не розглядались.

Виходячи
з наведеного,  підстав для скасування
рішення суду за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись  ст.
ст. 303, 308 Цивільного процесуального кодексу України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Київського районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 11
липня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку  до Верховного Суду України на
протязі двох місяців.