РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30   жовтня   2007
року   колегія   судців
судової  палаті   у
цивільних   справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії у складі:

Головуючого, судді:   Моісеєнко Т.І.

суддів:
Мамасуєвої Л.О. Іщенка В. І. при секретарі:   Князькіній О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування
майнової і моральної шкоди, зустрічному позову ОСОБА_2. до ОСОБА_1.,ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_2. та ОСОБА_1. на рішення Феодосійського міського суду Автономної
Республіки Крим  від 05 вересня
2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про відшкодування майнової та моральної шкоди, посилаючись на те, що
30.08.1998 року з вини відповідача сталася
дорожньо-транспортна пригода, в наслідок чого належному йому автомобілю «Ford-Escort», яким під час ДТП керував його син ОСОБА_3., спричинені пошкодження.

ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2. 3674,43 гривен у відшкодування майнової шкоди та 3000 гривен у
відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2. звернувся в суді з зустрічним позовом до ОСОБА_1.,ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди з підстав
пошкодження належного йому автомобіля «Москвич-412» в наслідок
ДТП,
що мало місце 30.08.1998 року. Просив стягнути з відповідачів 500 грв. в відшкодування майнової
шкоди і 15000 грв. в відшкодування моральної шкоди, а
також судові витрати по справі.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Ухвалою Феодосійського міського суду від 05.09.2007 року позовні вимоги ОСОБА_2. були залишені без розгляду в зв'язку з його
повторною неявкою за викликом суду.

Останнім рішенням Феодосійського міського суду від 05.09.2007 року позов
ОСОБА_1. був задоволений частково, на його
користь з ОСОБА_2. стягнуто 1045,21 гривен у відшкодування майнової шкоди, 1000
гривен у відшкодування моральної шкоди, 313,1 гривен у відшкодування судових витрат та 500 гривен за оплату юридичних
послуг. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції виходив із того, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю
позивача були спричинені пошкодження,

Справа №
22-ц-1784- ф/2007

-2-

сталася з вини
як позивача, так і відповідача. Суд, встановивши ступень вини кожного з водіїв
по 50 відсотків, стягнув на користь позивача половину вартості робіт та
матеріалів, необхідних для відновлення автомобіля, належного позивачу, та
дійшов висновку про те, що позивач зазнав моральні страждання в результаті
неправомірних дій відповідача.

Не погодившись з
рішенням суду, ОСОБА_2. таОСОБА_1, подали апеляційні скарги, посилаючись на
порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та неправильним
застосуванням норм процесуального права.

Апеляційна
скарга ОСОБА_2. мотивована тим, що він та його представник не були належним
чином повідомлені про час та дату судового розгляду справи. ОСОБА_2. також
посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи
та на невідповідність   висновків суду
обставинам справи.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення його зустрічного позову та відмову у задоволенні позовуОСОБА_1

Апеляційна
скарга ОСОБА_1. мотивована тим, що суд першої інстанції необгрунтовано
встановив по 50 відсотків вини кожного із водіїв у дорожньо-транспортній
пригоді, та тим, що при визначенні сумі шкоди, заподіяної його автомобілю, суд
виходив із даних товарознавчої експертизи №ВФ-228 від 02.11.1998 року, згідно
якої сума майнової шкоди складає 2090,43 гривни, і не прийняв до уваги
висновків експертизи №567 від 23.04.2003 року, із якої вбачається розмір шкоди
у сумі 3674,43 гривни.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення по справі про задоволення його позову у повному обсязі.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що скарга ОСОБА_1. задоволенню
не підлягає, скарга ОСОБА_2. підлягає частковому задоволенню.

Згідно пунктів
3, 4 частини 1 статті 309 Цивільного процесуального кодексу України,
невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне
застосування норм матеріального або процесуального права, є підставою для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни
рішення.

Відповідно до
частини 2 статті 309 Цивільного процесуального кодексу України, норми
матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Судом
встановлено, що 30 серпня 1998 року на автодорозі Сімферополь -Феодосія в
районі с Первомайське
сталася дорожньо-транспортна пригода з участю ОСОБА_2, який керував автомобілем
«Москвич-412», державний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_3, який керував автомобілем «Ford-Escort»,
державний номер НОМЕР_2, що належав його батькові ОСОБА_1..

Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобіля були пошкодженні. Згідно
протоколу № 535131 від 30.08.1998 року про адміністративне правопорушення та
постанови начальника ДАІ від 03.10.1998 року ОСОБА_2був притягнутий до
адміністративної відповідальності за порушення п. 14.1 Правил дорожнього руху
України (далі - «Правила»), тобто здійснення справа обгону автомобіля «Ford-Escort», та
допущення з ним зіткнення (а.с. 143). Постанова начальника ДАІ від 03.10.1998
року неоскаржена та не скасована.

Згідно висновку судової комісійної автотехнічної
експертизи №559 (3/211) від 30.06.1999 року, в даний дорожній обстановці дії
водія ОСОБА_2. не відповідали вимогам п. 14.1 Правил, а дії водія «Ford-Escort»
ОСОБА_3 не відповідали вимогам п, 11.2 і п. 10.1 Правил, згідно яким водії
автотранспортних засобів повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної
частини та перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку
руху повинні переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або
небезпеки іншим учасникам руху (а.с.34-40).

-3-

Із зазначеного висновку експертизи №559 (3/211) також вбачається, що
технічна можливість уникнути зіткнення для
водіїв автомобілів полягала у дотриманні ними вказаних вимог Правил, для чого перешкод технічного характеру у водіїв не
було. Саме порушення ОСОБА_2. таОСОБА_3. вимог
Правил дорожнього руху України стоїть у причинному зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 30.08.1998 року.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 10670 від 28.09.2000
року, в даний дорожній обстановці ОСОБА_3.
повинен був діяти відповідно 10.1 Правил, а ОСОБА_2. - відповідно п. 12.3
Правил, тобто у разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен
негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного
засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Із вищевказаних висновків експертиз також вбачається, що автомобіль «Ford-Escort» під керуванням ОСОБА_3, рухався посередині проїзної
частини у попутному напрямку, спереду автомобілю «Москвич-412» під керуванням
ОСОБА_2. Перед зіткненням водій ОСОБА_3. здійснив
маневр вправо, убік автомобілю «Москвич-412», що викликало
небезпеку для їх руху.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність
вини у діях як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2. у
дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася
30.08.1998 року, що підтверджено комісійною автотехнічною експертизою №559 (3/211) від 30.06.1999 року  та
автотехнічною експертизою № 10670 від 28.09.2000 року.

Доводи апеляційної скаргиОСОБА_1про те що, судом першої інстанції, при визнанні ступені вини водіїв, не прийнято до уваги
постанова начальника ДАІ від 03.10.1998 року про притягнення
ОСОБА_2. до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначена постанова не
підтверджує відсутність вини ОСОБА_3

Крім того, згідно частини 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи із того, що під час виникнення спірних правовідносин, питання про притягнення до адміністративної відповідальності
вирішувалось посадовими особами державної автомобільної інспекції,
колегія суддів вважає, що постанова начальника ДАІ від 03.10.1998 року обов'язкова для суду лише з питань чи мала місце
30.08.1998 року дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2. та ОСОБА_3

Разом з тим, з урахуванням неправомірних дій обох водіїв і порушенні ними Правил дорожнього руху, колегія суддів не може погодитись
з висновками суду першої інстанції про рівнозначну ступень їх вини.

Із висновку експертизи № 10670 від 28.09.2000 року вбачається, що її
результати не збігаються з рішенням ДАІ,
зафіксованому у протоколі № 535131 від 30.08.1998 року про адміністративне
правопорушення. Таки розбіжності, на думку експертів, обумовлені тим, що рух автомобілю, з увімкненим сигналом повороту, по
смузі зустрічного руху, вказує на виконання водієм маневру лівого
повороту, що дозволяло водію автомобіля «Москвич-412» виконувати маневр обгону і відповідає вимогам п. 14.1 Правил. Вказані
обставини не були враховані працівниками ДАІ під час складення протоколу про
адміністративне правопорушення, (а.с.62 зв.).

ПоясненняОСОБА_1про те, що він керував автомобілем не порушуючи Правил, не здійснюючи перед зіткненням ніяких маневрів і не подаючи
ніяких сигналів, висновки експертизи спростовують.

Колегія суддів вважає, що вказані
висновки експертизи заслуговують уваги при визначенні ступені вини кожного із водіїв у дорожньо-транспортній пригоді,
і допускає за можливе визначити у розмірі 30
відсотків вину ОСОБА_2., який не виконав вимоги

-4-

п.12.3
Правил, та у розмірі 70 відсотків вину ОСОБА_3,
який не виконав вимоги п. 10.1 1 п. 11.2 Правил.

При вирішенні питання про розмір шкоди, заподіяної автомобілю
ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив із акту
товарознавчої експертизи №ВФ-228 від 02.11.1998 року, згідно якої сума
відновлюючого ремонту автомобілю «Ford-Escort»,
належного позивачу, складає 2090,43 гривни
(а.с. 6), а не із висновку судової товарознавчої експертизи №567 від 23.04.2003 року, згідно якої сума відновлюю чого
ремонту складає 3674,43 гривни,
оскільки на час проведення експертизи №567 у 2003 році, автомобіль позивача вже був відремонтований, а доказів того,
що на ремонт автомобіля було витрачено 3674,43 гривни позивач суду не
надав, (а.с.166-167).

Колегія суддів з цими висновками суду першої інстанції погоджується і
доводи апеляційної скарги ОСОБА_1про те ,
що при визначенні сумі шкоди, заподіяної його автомобілю, суд необгрунтовано виходив із даних товарознавчої експертизи
№ВФ-228 від 02.11.1998 року, не приймає до
уваги, оскільки із матеріалах справи не вбачається, що позивачем на відновлювальний ремонт автомобілю витрачено більше ніж 2090,43
гривни.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні
сумі майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_1, не прийняв до уваги висновок
судової комісійної автотехнічної експертизи №559
(3/211) від 30.06.1999 року, згідно якої вм'ятини на правому задньому крилі автомобілю «Ford-Escort» ні з якими виступаючими частинами
автомобілю «Москвич-412» на лівої бокової поверхні не суміщаються (а.с.35 зв.).
З цими доводами також погоджуються
експерти у дослідній частині висновку автотехнічної експертизи №
10670 від 28.09.2000 року (а.с.61)

Таким чином, при визначенні суми майнової шкоди, суду першої інстанції було
необхідно виключити з рахунку суму
відновлювального ремонту заднього правового крила автомобілю «Ford-Escort», оскільки доказів того, що вм'ятина на цьому крилі з'явилася внаслідок дорожньо-транспортній пригоди, яка
сталася 30.08.1998 року, позивачем суду не надано.

З цих підстав колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги
ОСОБА_2. про те, що суд першої інстанції
при ухваленні оскарженого рішення необгрунтовано врахував
вартість ремонту заднього правового крила.

Згідно калькуляції відновлювального ремонту автомобілю «Ford-Escort» до акту експертизи №ВФ-228 від 02.11.1998
року (а.с.7 зв.) вартість ремонту заднього правового крила складає
14,05 гривен ( 1,33 н.ч.Х10,56 грн. =14, 044 грн.).

Враховуючи данні акту експертизи №ВФ-228 від 02.11.1998 року, колегія
суддів вважає за можливе визначити суму
майнової шкоди, заподіяноїОСОБА_1шляхом пошкодження належного йому
автомобіля «Ford-Escort» внаслідок дорожньо-транспортній
пригоді, яка сталася 30.08.1998 року, з участю водіїв ОСОБА_2. та ОСОБА_3, у розмірі 2076, 38 гривен (2090,43грн.
-14,05грн. = 2076,38 грн.).

Відповідно статті 440 Цивільного кодексу України 1963 року, який діяв на
час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна
особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації,
підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному
обсязі.

Враховуючи, що ступень вини ОСОБА_2. визначена у розмірі 30 відсотків, з
нього на користьОСОБА_1у відшкодування майнової шкоди підлягає стягненню 623 гривни (
2076,38-70%).

З висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у
частині відшкодування моральної шкоди колегія
суддів також не погоджується.

Відповідно до статті 454 Цивільного
кодексу України 1963 року, якщо груба необережність
самого потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а при вині
заподіювача шкоди - і залежно від ступеня його вини) розмір
відшкодування, якщо інше не передбачено законом, повинен бути зменшений або у відшкодуванні шкоди повинно бути відмовлено.

-5-

Суд першої
інстанції, встановивши рівну ступень вини обох водіїв у дорожньо-транспортній
пригоді, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, положення
статті 454 Цивільного кодексу України 1963 року, не врахував.

На підставі
викладеного, з урахуванням ступені вини водіїв, відсутністю в матеріалах справи
інших доказів, яки підтверджують спричинення позивачу моральної шкоди, а також
те, що шкода, заподіяна ОСОБА_1., є наслідком порушення Правил дорожнього руху
в тому числі і водіємОСОБА_3., ступень вини якого визначений в розмірі 70
відсотків, і якому позивач добровільно дозволив керувати належним йому
автомобілем, колегія суддів вважає, що у задоволені вимог ОСОБА_1. про
відшкодування моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі.

Згідно частини 1
статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

В матеріалах
справи є документально підтверджені доказі судових витрат, яки понесені
позивачем: по сплаті державного мита при звернення до суду з позовною заявою -
105 гривен (а.с.3), за проведення експертиз (105+150+111,45 грн) - 366,45
гривен (а.с.4,168,169). Загальна сума судових витрат складає 471,45 гривен.
Квитанції про поїздку із м. Бердянськ, не підтверджують, що ці витрати
пов'язані з явкою позивача до суду, оскільки із матеріалів справ вбачається, що
позивач проживає у Кіровському районі АР Крим . Документальних доказів про
оплату юридичної допомоги в розмірі 500 грв. матеріали справи не містять.

Враховуючи
часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1. і ступень вини ОСОБА_2. у ДТП , колегія суддів вважає, що з нього на користь ОСОБА_1. у відшкодування
судових витрат підлягає стягненню 141,44 гривни (471,45 грн. - 70%)

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2. про необхідність прийняття його зустрічних позовних
вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_1. про
відшкодування майнової та моральної шкоди, для розгляду в апеляційному суді
колегія суддів вважає необгрунтованими та безпідставними, оскільки, згідно
положень статті 107 Цивільного процесуального кодексу України, усі справи, що
підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, розглядаються районними,
районними у містах, міськими та міськрайонними
судами.

Відповідно до
глави 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України, судам
апеляційної інстанції у цивільних справах надані повноваження по перегляду
судових рішень. Рішення за зустрічним позовом ОСОБА_2. судом першої інстанції
не ухвалено, більш того, ухвалою Феодосійського міського суду від 05.09.2007
року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду від 30.10.2007 року, його
позовна заява залишена без розгляду.

На підставі
статей 440, 454 Цивільного кодексу України 1963 року, керуючись статтею 303,
пунктом 2 частини 1 статті 307, пунктами 3,4 частини 1 статті 309, Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах, -

ВИРІШІЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення
Феодосійського міського суду від 05 вересня 2007 року - скасувати, ухвалити у
справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про відшкодування майнової
та моральної шкоди - задовольнити частково.

Встановити ступень вини водія ОСОБА_2. у
дорожньо-транспортній пригоді,

що мала місце 30.08.1998 року, в розмірі 30%, ступень
вини водія ОСОБА_3 - в розмірі

70%.

-6-

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1623 гривни у відшкодування майнової шкоди та 141,44 гривни понесених судових
витрат, а всього 764,44 гривен ( сімсот шістдесят чотири гривни 44
коп.).

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1. - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.