Справа №2-200/2007 p.
№2-2161/2006 p.
№2-1291/2003р.
№2-766/2001р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21 травня    2007 року Крюківський
райсуд М.
Кременчука,  Полтавської області,  в складі:

судді- Усенко
Т.І.

при секретарі- Марченко М. Ю. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М. Кременчуці справу за позовом фізичноі особи
ОСОБА_1 до фізичноі особи ОСОБА_2
про стягнення боргу і позовом фізичноі особи ОСОБА_2 до фізичноі особи
ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною.

встановив:

12 лютого 2001
року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою,  згідно якої прохала суд стягнути з
відповідача ОСОБА_2
суму боргу 155065 грн. та
моральну шкоду в сумі 100000
грн. В своїй заяві позивачка вказала,
що відповідач ОСОБА_2 1
вересня 1999 року
взяв у неї в борг 20000 дол.
США,  які вона на той час позичила для
нього у громадянина Росії ОСОБА_3 і дану суму
ОСОБА_2 повинен був повернути 31
жовтня 1999 року і в
якості залогу передав їй технічні паспорти своєї квартири АДРЕСА_1,  про що зробив відмітку в борговій розписці.
Своєї обіцянки відповідач не виконав,
тому вона змушена звернутися до суду. На момент звернення до суду курс
долара до гривні складав 5,
6  тому сума боргу складає 112000грн. і крім
того згідно  ст.  214
ЦК України на суму неповернутого боргу позивачка нарахувала 3% річних,  за період з 1 вересня 1999
року по серпень 2000
року інфляційну суму,  всього
сума  боргу складає 155065 коп.

На підтвердження
своїх доводів позивачка надала боргову розписку від 1 вересня 1999 року.

19 квітня 2001
року рішенням Крюківського райсуду
М. Кременчука позов ОСОБА_1 був задовільнений частково,  стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування боргу 155065
грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди- 50000 грн.,  крім того стягнуто держмито в прибуток
держави в розмірі 1550 грн.

19 жовтня 2001
року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання
угоди недійсною,  згідно якої прохав
визнати угоду між ним   і ОСОБА_1 по
борговій розписці від 1 вересня 1999 року
недійсною,  так як ніяких грошей у
ОСОБА_1 не брав,  про що можуть
підтвердити свідки і 29 квітня 2002 року  ухвалою суду об»еднано в одному провадженні
розгляд цивільних справ за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та
моральноі шкоди та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсною угоди.

Ухвалою
апеляційного суду Полтавськоі області від 26
лютого 2002 року
рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 19 квітня 2001 року за
апеляційною

скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_2 скасовано,  а справа направлена
на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

В судовому
засіданні позивачка позов підтримала,
прохає його повністю задоволити,
стягнути борг у сумі 112000
грн. та 3% річних,  а всього 155065
грн,  та моральну шкоду 100000 грн.,  в позовній заяві ОСОБА_2 прохає
відмовити,  так як відсутні законні
підстави для її задоволення.

Відповідач
ОСОБА_2 та його представники в судове засідання не з»явилися,
про день слухання справи їм відомо,  причину неявки не повідомили. Відповідач
ОСОБА_2 повідомлений про день слухання справи через газету «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 11 травня 2007 року

Свідок ОСОБА_5 в судовому
засіданні пояснив,  що позивачка його
сваха і вона в його присутності давала гроші у борг ОСОБА_2,  конкретно 20000 дол. і до цього часу відповідач борг не повернув.

Вислухавши
позивачку,  свідка,  оцінюючі надані докази,  судом встановлено,  що дійсно 1 вересня 1999
року ОСОБА_1 передала у борг відповідачу по справі ОСОБА_2 20000 дол. і згідно
розписки від 1 вересня 1999 року відповідач
взяв на себе обов»язок повернути борг до 31
жовтня 1999 року,  але борг не повернув і тому 12 лютого 2001 року позивачка
вимушена була звернутися до суду з позовною заявою про стягнення боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення,
3% річних з просроченоі суми,  а також
з проханням стягнути моральну шкоду у сумі 100000 грн.,  всього 155 065 грн.

Відповідач не
надав суду належних доказів,
підтверджуючих факт повернення позивачці боргу.

Згідно  ст.  374 ЦК України 1963 року та ЦК
України 2004 року за
договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти
або інші речі,  визначені родовими
ознаками,  а позичальник зобов»язуеться
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Законом передбачено,  що договір позики укладається у письмовій
формі,  що в даному випадку і
зроблено,  так як мається розписка
позичальника ОСОБА_2,  яка посвідчує
передання йому позикодавцем ОСОБА_1 визначеної грошової суми.

Приймаючи до
уваги,  що   курс гривні до долара США,  який встановлений Національним банком України
склав станом на момент пред»явлення позову до суду   100
дол. США-541 грн. 83 коп. слід стягнути борг у сумі 108 366 грн.,  крім того суму інфляції - 38409 грн. та 3%
річних - 3250, 98 грн.,  всього 150025
грн. 98 коп.

Позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду  також з
проханням стягнути моральну шкоду у розмірі 100000 грн.,  приймаючи до
уваги що позивачка внаслідок неповернення боргу страждала,  переживала,
постійно находилася в стресовому стані,
був порушений її нормальний життєвий уклад,  слід задовільнити позовну заяву в цій частині
частково,  у сумі 50000 грн.

Відповідач
ОСОБА_2 подав суду позовну заяву про визнання угоди недійсною і в заяві
вказав,  що 10 липня 2000 року ОСОБА_1 по
рішенню Крюківського райсуду,  являючись
його стягувачем,  запропонувала йому свої
послуги адвоката по невиконанню рішення Автозаводського райсуду про стягнення з
нього боргу на користь ОСОБА_6 Як один із варіантів запропонувала йому написати
розписку про неіснуючий ним великий борг і в рахунок цього боргу,  вона начебто відсудить собі більшу частину
належного йому майна,  яке пізніше йому
поверне. На початку серпня 2000
року ОСОБА_1 приїхала на квартиру ОСОБА_7
і в присутності свідків попрохала його написати на її ім. »я розписку « заднім числом»
від 1 вересня 1999 року про
неіснуючий борг в розмірі 20000
дол,  пообіцявши повернути її через 10 хв. При цьому
вона ніяких грошей йому не передавала,
що можуть підвердити свідки. В подальшому ОСОБА_1 не повернула йому
розписку,  тому він змушений був звернутися
до суду з позовною заявою про визнання угоди між ним та ОСОБА_1 від 1 вересня

1999 року недійсною. До позовної заяви крім розписки та
квитанції про сплату держмита ніяких доказів не надав ні в момент подачі
позову,  ні в процесі розгляду справи.

Суд вважає,  що відсутні підстави для визнання угоди
недійсною так як на підставі закону рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження того,
що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця або
одержані у меншій кількості. Крім того ОСОБА_2 не надав належних доказів на
підтвердження недійсності угоди по розписці від 1 вересня 1999
року,  тому в позові ОСОБА_2 слід повністю
відмовити.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11,  60, 212-215 ЦПК
України,   ст.  ст.  625, 1046-1052 , 1167 ЦК
України,  суд

Рішив:

Позовну заяву
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 108366 грн.
боргу,  38409 грн. - суму інфляції,
3250 грн.98
коп.- 3% річних,  а всього 150025 грн. 98
коп,  моральну шкоду -50000 грн.,  на користь держави  судовий збір -1500 грн. і 8
грн. 50 коп.,  на користь УДК у М. Кременчуці -30 грн.   кошти на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справ.

В іншій частині
позову ОСОБА_1 відмовити.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання угоди недійсною відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

На рішення суду
може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області в 20 денний термін
після подачі заяви про оскарження через Крюківський райсуд М. Кременчука.