Справа №2-1625/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2007
р. Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого
судді Піцикевич І.И.

при секретарі
Грабар Л.І.,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.  Дрогобич у
приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Дрогобицький завод
автомобільних кранів" про поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернулась з позовом про поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди до відповідача ВАТ „Дрогобицький завод
автомобільних кранів",  посилається
на те,  що з 14 грудня 1999 р. згідно з
наказом № 29-к від
20 грудня 1999 р. працювала
сторожем дитячого оздоровчого табору „Карпати" ВАТ „Дрогобицький завод
автомобільних кранів".

За час роботи до
неї не було жодних претензій з боку адміністрації.

Після
зміни керівництва дитячого оздоровчого табору „Карпати" ВАТ „Дрогобицький
завод автомобільних кранів" її почали переслідувати ,
спочатку її примусили написати заяву на перевід сторожем
тимчасово з 1 липня 2006 р. по 31 серпня 2006 p.,
хоча вона була постійним працівником.  Після даного переводу її відразу звільнили з
роботи по  ст.  36
п. 2 КЗПП
України у зв'язку з закінченням строку трудового договору,  наказ №
55 від 31 серпня
2006р.

1 вересня 2006 р. вона з цього
приводу зверталась в Дрогобицьку міжрайонну прокуратуру,  інспекцію по праці та комісію по трудових
спорах і наказом № 59-к від
15 вересня 2006 р. її поновили
на роботі,  проте наказом № 77-к від4 грудня
2006 р. її
знову звільнили з роботи по  ст.  40
п. 1 КЗПП
України по скороченню чисельності.

Оскільки
звільнення з роботи було незаконним вона звернулась до генерального директора
ВАТ „Дрогобицький завод автомобільних кранів" Левицького В.В. і наказом № 78-к від 11 грудня 2006 р. її знову
поновили на роботі.

28 лютого 2007 р. вона отримала
повідомлення,  що її звільнили з роботи
по  ст.
40 п. 1 КЗПП України
згідно з наказом № 13-к від
28 лютого 2007 р. по скороченню
штатів. її викликали на засідання профспілкового комітету та видали трудову
книжку,  причини свого звільнення не
розуміє,  її не ознайомили з наказом
адміністрації проте з яких виробничих інтересів виходило підприємство
скорочуючи штат,  чи просто
перейменування посади на охоронців,  бо
ні в міську охорону чи іншу організацію сторожів не передавали,  а їх залишили працювати,  а на її місце прийняли нову людину. Копію
такого наказу на руки їй не видали,  хоча
вона зверталась з приводу цього до адміністрації,  іншу роботу їй офіційно не пропонували.

Після
звільнення з роботи її не допускають на територію заводу,  ніяких довідок не видають.

В
наслідок таких знущань над нею у неї стався розлад нервової системи,  Вона почала часто звертатись до лікарів
протягом останніх півтора року,
витратила чимало коштів на лікування.

Крім
того систематичне порушення її трудових прав привело до моральних
страждань,  суттєво вплинуло на ї
матеріальне становище,  вона має    на утриманні двоє    дітей та

перестарілу
маму,  які чекають допомоги,  а тому в рахунок відшкодування моральної
шкоди просить стягнути з відповідача в її користь 5000 гривень.

ПозивачОСОБА_1
позовні вимоги підтримала,  посилається
на обставини,  викладені у позовній
заяві,  пояснила суду,  що на її місце прийняли ОСОБА_2,  а сторожів ОСОБА_3і ОСОБА_4 залишили на
роботі сторожами,  хоча ОСОБА_3прийшов на
роботу пізніше від неї. її письмово попереджали про наступне звільнення з
роботи у зв'язку з скороченням штату,  пропонували
перевід на іншу роботу в дитячому оздоровчому таборі,  де вона працювала,  проте вона відмовилась від переводу на іншу
роботу,  оскільки хоче працювати тільки
сторожем,  вона була присутня на
засіданні профспілкового комітету де розглядалось питання про дачу згоди на її
звільнення з роботи.

Вона
відмовляється здавати нормативи,  які
передбачені чинним положенням для охоронців заводу,  в неї поганий стан здоров'я,  але вона може працювати сторожем.  Вона не погоджується на перевід на будь яку
іншу роботу.

Діями
відповідача їй заподіяно моральну шкоду,
оскільки її неодноразово звільняли з роботи,  хоча сама адміністрація відповідача відміняла
свої накази,  вона перебуває на
диспансерному обліку,  в неї на утриманні
є двоє дітей і хвора мати,  а тому
просить стягнути з відповідача моральну шкоду,
зазначену у позовній заяві.

Представник
відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала,
пояснила суду,  що протягом
тривало часу дитячо-оздоровчий табір „Карпати" ВАТ „ДЗАК" не
працював,  а тому там не було значних
товарно-матеріальних цінностей,  проте в
даний час керівництво товариства вирішило відновити роботу даного табору,  туди завозяться значні товарно-матеріальні
цінності і для забезпечення їх охорони було прийнято рішення про забезпечення
охорони території і майна табору силами відділу охорони заводу,  тому адміністрація скоротила посади сторожів
в кількості чотирьох одиниць. Позивачка була належним чином повідомлена про
наступне скорочення,  їй пропонувався
перевід на іншу роботу,  в тому числі і в
дитячо-оздоровчому таборі,  проте вона
відмовилась від переводу,  а тому за
згодою профспілкового комітету заводу позивачку звільнили з роботи.

Згідно з
положенням „Про відділ охорони заводу" до охоронців пред'являються певні
вимоги,  це повинні бути особи чоловічої
статі,  мати певну фізичну підготовку і
здати тести з фізичної підготовки,
передбачені „Інструкцією про вимоги до стану здоров'я та оцінки фізичної
підготовки працівників відділу охорони заводу" проте позивачка не має
такої підготовки,  вона відмовилась
здавати передбачені нормативи,  її стан
здоров'я не дає їй можливості виконувати роботу охоронця,  про що підтвердила сама позивачка.

Твердження
позивачки,  що на її місце прийнято іншу
особу ОСОБА_2 є безпідставним,  оскільки
ОСОБА_2 Прийнятий на роботу охоронцем відділу охорони,  а не сторожем.

Охоронці
працюють по графіку,  їм періодично
міняють пости,  а тому позивачка не може
там працювати.

Заслухавши
пояснення сторін та дослідивши письмові докази: наказ № 13-к від 28 лютого 2007 р. згідно з яким
позивачку звільнено з роботи з 28
лютого 2007 р. з
посади сторожа ВОСПП на підставі
ст.  40 п. 1 КЗпП України,  письмове повідомлення ОСОБА_1 про скорочення
штату та акт про вручення їй даного повідомлення від 21 грудня 2006 p.,  протокол засідання профспілкового комітету
ВАТ „ДЗАК" від 25 січня 2007 р. з якого вбачається,  що профспілковий комітет дав згоду на
звільнення позивачки з роботи по скороченню штату,  позивачка була присутня за засіданні профкому
та відмовилась від переводу на іншу роботу,
положення „Про відділ охорони заводу" затверджене 3 січня 2006 p.,  з якого вбачається,  що працівниками відділу можуть бути особи
чоловічої статі які досягли віку 18 років,
які за своїм станом здоров'я і підготовкою можуть виконувати покладені
на них обов'язки,  охоронцями не можуть
бути особи які за станом здоров'я і фізичного розвитку не можуть виконувати
обов'язки працівників охорони,
Інструкцію про вимоги до стану здоров'я та оцінки фізичної підготовки
працівників відділу охорони заводу від 22 січня 2007 р. в якій зазначено,  що для оцінки фізичної підготовки працівників
відділу охорони заводу застосовується „Положення про державні тести і

нормативи
оцінки фізичної підготовленості населення України",  штатний розпис допоміжних робітників на 2006-2007 роки,  з яких вбачається,  що з штатного розпису на 2007 р. виведено
посади чотирьох сторожів дитячого оздоровчого табору „Карпати",  витяги з наказів № 58-к від 11 вересня 2006 p.,  з яких вбачається,
що сторожів ДОТ „Карпати" ОСОБА_6 та ОСОБА_3 переведено з посади
сторожа на посаду вартового відділу охорони заводу,  а згідно наказу № 77-к від 4 грудня 2006 р. ОСОБА_2.
прийнятий на роботу вартовим відділу охорони заводу.

З
оглянутої довідки № 321 від 28 березня 2007 p.,
виданої Дрогобицькою районною лікарнею № 4
вбачається,  що ОСОБА_1 перебуває на
„Д" обліку з діагнозом хр. калькульозний холецистит в стадії нестійкої
ремісії,  з оглянутих довідок з місця
проживання та навчання вбачається,  що
ОСОБА_7 є інвалідом другої групи,  що
ОСОБА_8  навчається в Дрогобицькеому
державному педагогічному університеті,
що позивачка має дочку ОСОБА_9 1992 р.н.

Даючи
оцінку дослідженим доказам суд приходить до переконання,  що вимоги ОСОБА_1 безпідставні і до
задоволення не підлягають,  цими доказами
установлено,  що позивачка працювала на
посаді сторожа дитячого оздоровчого табору „Карпати" ВАТ „ДЗАК"
згідно з штатним розписом чотири посади сторожів скорочено,  а тому адміністрація відповідача пропонувала
позивачці перевід на іншу роботу,  проте
позивачка відмовилась від переводу,  а
також відмовилась здати тести на її придатність виконувати роботу охоронця
заводу,  твердження позивачки,  що відповідач прийняв на її місце інших осіб
є безпідставним,  оскільки відповідно з
наказами дані особи прийняті на роботу охоронцями,  а не сторожами,  звільнення позивачки проведено з дотриманням
вимог  ст.  40
ч. 1 п.1 та
ч. 2,  а також  ст.  43
КЗПП України,  а тому суд не вбачає
підстав для її поновлення на роботі.

Оскільки
дії відповідача при звільненні позивачки з роботи були правомірними,  то немає підстав для стягнення з відповідача
в користь позивачки заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

Керуючись  ст.
ст.  209,
212-215 ЦПК України,
ст.  ст.  40
ч. 1 п.1,  ч 2,  43 КЗпП України суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити
в позові ОСОБА_1 до ВАТ „Дрогобицький завод автомобільних кранів" про
поновлення на роботі,  виплату заробітної
плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі заяви
про його апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення з
наступною подачею апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня подачі заяви.