Справа №22ц-2236/07                                 Суддя
першої інстанції Кушнірові Т.Б.
40                                                  Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15
листопада 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляцій­ного
суду Миколаївської області в складі:

головуючої                                                                     Буренкової
К.О.,

суддів:                                                           Довжук
Т.С. ,  Козаченка В.І.

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В..,

за
участю: позивачаОСОБА_1.,  його
представника ОСОБА_2 ,  представника
відповідачаОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4.,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргоюОСОБА_1

на
рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2007 р.
за позовомОСОБА_1 до комунального підпри­ємства „Новобузький водоканал"
(далі - КП „Новобузький водоканал") про поновленні на роботі,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

15
серпня 2007 р.ОСОБА_1звернувся до суду з указаним позовом,  в якому за­значав,  що з 30 вересня 2004 р. працював у
відповідача слюсарем хлораторної станції Софіївських очисних споруд КП
„Новобузький водоканал",  а 30 липня
2007 р. був звільне­ний з роботи з підстав,
передбачених п. 4 ч. 1  ст.  40 КЗпП України (за прогули без поваж­них
причин).

Вважаючи
своє звільнення незаконними,  позивач
просив суд поновити його на робо­ті,
стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та 2000
грн. мораль­ної шкоди. При цьому позивач посилався на те,  що його звільнили з роботи за проступки,  яких він не допускав,  та з порушенням установленого порядку.

Рішенням
Новобузького районного суду від 01 жовтня 2007 р. в задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзіОСОБА_1,  посилаючись
на неповне з'ясування судом об­ставин,
що мають значення для справи,
невірну оцінку зібраних доказів,
неправильне за­стосування норм матеріального права та порушення норм
процесуального права,  просив рішення
місцевого суду скасувати і ухвалити нове,
яким повністю задовольнити його по­зовні вимоги.

Вислухавши
суддю - доповідача,  пояснення сторін та
дослідивши надані сторонами докази,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  місцевий суд
виходив з того,  що звільнення по­зивача
з роботи за прогули 23,  24 та 30 липня
2007 р. проведено з додержанням вимог тру­дового законодавства,  після отримання згоди профспілки на його
звільнення.

Між
тим,  з такими висновками суду погодитися
не можна,  оскільки він,  всупереч вимогам  ст.
212 ЦПК України,  дійшов до них
без належної оцінки наявних у справі дока­зів,
що мають значення для справи,  та
неправильно застосував норми матеріального права,  які регулюють спірні правовідносини.

Так,  відповідно до п. 10  ст.  38
Закону України „Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності" від 15 вересня 1999 р. (з
наступними змінами) та ч. 1  ст.  43 КЗпП України,  розірвання трудового договору з підстав,  передбачених п. 4 ч. 1  ст.  40
цього Ко­дексу,  може бути проведено лише
за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової
організації,  членом якої є працівник.

З
матеріалів справи вбачається,  що в
поданні КП „Новобузький водоканал",
направ­леному 25 липня 2007 р. відповідному профспілковому
комітету,  відповідач просив нада­ти
згоду на звільнення позивача за допущені ним 24 і 25 липня 2007 р. прогули.

Своїм
рішенням від 25 липня 2007 р. профком надав таку згоду і в той же день дире­ктор
КП „Новобузький водоканал" видав наказ про звільнення позивача за прогули.

Однак,  30 липня 2007 р.ОСОБА_1надав листок непрацездатності,  згідно якого він з 25 по 29 липня 2007 р.
перебував на амбулаторному лікуванні. Тому наказом від 30 липня 2007 р.
попередній наказ від 25 липня 2007 р. був скасований та в той же день був
виданий новий наказ про звільнення позивача за прогули допущені не тільки 24 і
25 липня,  а й 30 липня 2007 р. При
цьому,  попередньої згоди профспілкового
комітету на зві­льнення позивача за прогул 30 липня 2007 р. відповідач не
отримав.

Таким
чином,  колегія суддів дійшла
висновку,  що звільнення позивача
проведено з порушенням зазначених положень трудового законодавства
України,  оскільки,  на день видання відповідного наказу про його
звільнення,  відповідач не отримав
попередньої зго­ди виборного органу первинної профспілкової організації,  членом якої єОСОБА_1

При
перевірці наявності підстав для звільнення позивача за прогули без поважних
причин судова колегія встановила наступне.

Так,  з 30 вересня 2004 р. позивач працював у
відповідача слюсарем хлораторної ста­нції Софіївських очисних споруд. Наказом
від 20 липня 2007 р. він був відсторонений від роботи і йому оголошено догану
за відмову від проходження повторного інструктажу по техніці безпеки на
робочому місці.

Проте з
акту від 12 липня 2007 p.,  складеному начальником дільниці,  оператором та машиністом,  вбачається,
щоОСОБА_1відмовився не від проходження інструктажу,  а від підпису в журналі інструктажів.

Також в
наказі про звільнення позивача вказується на те,  що 23,
24 і 30 липня 2007 р. він допустив прогули без поважних причин.

Однак,  у порушення вимог  ст.
149 КЗпП України,  адміністрацією
підприємства письмові пояснення від позивача в цих випадках не отримані. Самі
факти порушень та відмова позивача письмово пояснити їх причину підтверджуються
лише актами,  складе­ними одними й тими ж
представниками адміністрації без участі інших працівників чи представників
профспілки.

В той же
час,  23 і 24 липня 2007 р. позивач не
приступив до роботи,  яка не передба­чалась
його трудовим договором з відповідачем,
і в ці дні оскаржував дії адміністрації КП „Новобузький водоканал"
в районній прокуратурі. А 30 липня 2007 р. був у районній лі­карні де отримував
листок непрацездатності.

Зазначені
обставини підтверджують доводи позивача про те,
що його звільнення пов'язано з конфліктом між ним та адміністрацією
підприємства з приводу його забезпе­чення спецодягом та засобами
індивідуального захисту на роботі з шкідливими умовами праці.

В
зв'язку з чим,  судова колегія
вважає,  що накладення останніх
дисциплінарних стя­гнень наОСОБА_1. та його звільнення не може вважатись
законним.  Тому він під­лягає поновленню
на роботі з виплатою втраченого заробітку за час вимушеного прогулу,  відповідно до вимог  ст.
235 КЗпП України.

Згідно
довідки про заробіток позивача за останні два календарні місяці роботи,  що передували звільненню,  його середньомісячний заробіток складає 739
грн. 78 коп. Час його вимушеного прогулу склав 3, 5 місяців. Тому,  відповідно до Порядку обчислення се­редньої
заробітної плати,  затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1995 р. (з наступними змінами) на його
користь з відповідача підлягають стяг­ненню 2589 грн. 20 коп. втраченого
заробітку.

Оскільки
порушення трудових прав позивача спричинило йому моральні страждан­ня,  то відповідно до  ст.
237-1 КЗпП України він має право на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи
тривалість неправомірних дій відповідача,
характер заподіяної шкоди,  та
обсяг перенесенихОСОБА_1 страждань,
використовуючи роз'яснення,
викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року „Про судо­ву практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (з наступними змінами), судова колегія прийшла до
висновку,  що достатній розмір такого
відшкодування становитиме 350 грн.

За таких
обставин,  відповідно до пунктів 3,  4 ч. 1
ст.  309 ЦПК України,  оскаржене рішення місцевого суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове   . задоволенні позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  313-316,  367 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Новобузького районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2007 р. -
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні
вимогиОСОБА_1 задовольнити частково.

ПоновитиОСОБА_1
на роботі слюсарем хлораторної станції Софіївських очисних споруд КП
„Новобузький водоканал",  визнавши
наказ від 30 липня 2007 р. про його звільнення незаконним.

Стягнути
з КП „Новобузький водоканал" на користьОСОБА_1 2589 грн. 20 коп.3аробітної
плати (без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів) за
час вимушеного прогулу та 350 грн. моральної шкоди.

Також
стягнути з КП „Новобузький водоканал" в доход держави 76 грн. судового
збору та 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох міся­ців,  але підлягає негайному виконанню в частині
поновлення на роботі та виплаті заробіт­ної плати за один місяць в розмірі 739
грн. 78 коп.