АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№22ц - 4930                                        Головуючий
в І інстанції - За лімська Н.В.
3 2                                                            Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2007
року    Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі.

головуючого :
судді Кузнецова В.О.

суддів                              - Міхайловської С.
Ю.,  МаксютаЖ.І.

при секретарі -
Журавель Ю.О.,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.  Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1

на
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  третя особа - відділ
громадянства,  імміграції і реєстрації
фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області,  про визнання втратившою право користування
житловим приміщенням,  усунення перешкод
в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації,  -

ВСТАНОВИЛА:

У травні
2006 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання
втратившей право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації,  посилаючись на те,  що згідно свідоцтва про право на спадщину від
24 .02. 2000 року є власником АДРЕСА_1. Відповідачка з 27.07.2005 року не
проживає у домоволодінні,  проживає за
іншою адресою з іншим чоловіком . Залишаючись зареєстрованою,  створює перешкоди в користуванні
домоволодінням.

Рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 квітня 2007року у задоволенні позову було
відмовлено .

На
вказане рішення позивачем ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга у якій він
просив скасувати в повному обсязі рішення суду та ухвалити нове рішення,  яким задовольнити його вимоги,  мотивуючи тим,  що рішення суду постановлене з порушенням
норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної
скарги,  заявлених позовних вимог,  колегія суддів вважає за необхідне скаргу
задовольнити,  а рішення суду скасувати,  ухваливши нове рішення яким задовольнити
позов частково,  на підставі п.3, 4
ч.1  ст.
309 ЦПК України,  з наступних
підстав.

Судом
встановлено та підтверджується матеріалами справи,  що позивач є власником АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.02.2000 року ( а. с.  6 ). Сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі,  від якого мають сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. ( а.с.  33 )
Шлюб було розірвано у 2005 році. Відповідачка зареєстрована у спірному будинку
( а.с.  12,  13-14,
32 ).

З липня
2005 року відповідачка проживає окремо від позивача за адресою : АДРЕСА_2
,  разом з чоловіком ОСОБА_4 та дитиною (
а. с.  13, 32).

Відмовляючи
у задоволенні позову,  суд першої
інстанції посилався на те,  що
відповідачка не проживає у с
ірном} будинку з поважних причин,
оскільки у сторін мало

місце конфлікта
ситуація. У задоволенні позову в частині усунення перешкод в користуванні
будинком,  суд першої інстанції відмовив
з тих підстав,  що зняття з реєстрації
відповідачки буде суперечити її інтересам та інтересам її неповнолітнього сина.
Однак з такими висновками суду погодитися не можна ,  оскільки вони не відповідають фактичним
обставинам справи.

Згідно  ст.  16
ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового
права та інтересу.

Відповідно
до ч.2  ст.  405 ЦК
України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом
у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік,  якщо інше не встановлено домовленістю між ним
і власником житла або законом.

ЖК
України це питання відносно будинків приватного житлового фонду не
врегульовано.

Суд
першої інстанції не звернув уваги на це,
при прийнятті рішення помилково застосував інші норми матеріального
права,  а саме  ст.
ст.  7.1,  72 ЖК України. Оскільки відповідачка не
проживає у спірному будинку з липня 2005 року,
а позивач звернувся до суду з позовом у травні 2006 року ,  тобто до спливу року,  ставити питання про визнання відповідачки
втратившою право користування житлом було передчасно,  тому у задоволенні позову про визнання
відповідачки втратившою право користування житлом необхідно з цих підстав
відмовити.

Згідно  ст.
391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

В
судовому засіданні було встановлено,  що
відповідачка не проживає у спірному домоволодінні без поважних причин,  що підтверджується і власноручними
поясненнями самої відповідачки ( ас.  53
- 54 ),  зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 із
яким проживають за іншою адресою. Залишаючись зареєстрованою у спірному
домоволодінні ,  вона чинить перешкоди
позивачу у користуванні домоволодінням,  а
тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких
обставин колегія суддів вважає,  що
скаргу необхідно задовольнити частково,
рішення суду скасувати,
постановити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову про
визнання відповідачки втратившою право користування житловим приміщенням і
задовольнити позов про усунення перешкоди у користуванні домоволодінням шляхом
зняття відповідачки з реєстрації у будинку.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309 ч. 1 п. 3, 4,   ст.  313 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 квітня 2007 року скасувати.

У
задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 втратившою право користування житловим
приміщенням у АДРЕСА_1 - відмовити

Усунути
перешкоди ОСОБА_1 у користуванні АДРЕСА_1

Зобов'язати
відділ громадянства,  імміграції і
реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській
області зняти ОСОБА_2 з реєстрації за адресою АДРЕСА_1

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців.