Справа № 2-767 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

01 червня 2007 року                                                                 Рівненський     районний     суд

Рівненської
області в особі:

судді
Красовського О. при секретарі Рижко О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Рівне (попередній розгляд) справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на майно в порядку спадкування,  -

встановив:

Позивач
зазначає,  що після смерті батьків
залишилося спадкове майно. Позивач у визначений строк звернувся до нотаріальної
контори для оформлення своїх спадкових прав. Інший спадкоємець - відповідачка - не претендує на
прийняття спадщини. Проте відсутні правовстановлюючі документи на майно,  а тому нотаріус не має можливості оформити
спадкові права. Покликаючись на відповідні положення ЦК України,  позивач просить суд задоволити позов.

Відповідачка
позов визнала. Пояснила,  що не претендує
на спадкове майно.

Суд
вважає,  що по справі є можливість
ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Позивач не заперечує проти
такого вирішення справи,  ухвалення
судового рішення при попередньому розгляді справи. Суд вважає,  що позов підлягає до задоволення.

Відповідно
до частини 1 статті 11 ЦПК України,  суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,  поданим відповідно до цього
Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Як
встановлено в судовому засіданні,
позивач є спадкоємцем за законом після смерті батьків. Після смерті
батьків позивач прийняв спадщину у визначений законодавством строк,  інший спадкоємець не заявив про свої спадкові
права. За свого життя батьки позивача виготовили документацію щодо права
власності на майно,  проте
правовстановлюючі документи втрачені.

Цивільний
Кодекс України у  ст.  328
визначає,  що право власності
набувається на підставах,  що не
заборонені законом,  зокрема із
правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно  ст.
1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної
особи,  яка померла (спадкодавця),  до інших осіб (спадкоємців).

Цивільний
Кодекс України у  ст. 1261 визначає,  що у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця,  у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті,  той з подружжя,  який його пережив,  та батьки.

Цивільний
Кодекс України у  ст.  1268
визначає,  що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не
допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.  Спадкоємець,
який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини,  вважається таким,  що прийняв спадщину,  якщо протягом строку,  встановленого статтею 1270 цього
Кодексу,  він не заявив про відмову від
неї. Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про власність»,  громадянин набуває права власності на доходи
від участі в суспільному виробництві,
індивідуальної праці,
підприємницької діяльності,
вкладення коштів у кредитні установи,
акціонерні товариства,  а також на
майно,  одержане внаслідок успадкування
або укладення інших угод,  не заборонених
законом.

В
судовому засіданні досліджувалися спадкові справи щодо майна померлих ОСОБА_4.,
ОСОБА_3

На
підставі наведеного вище,  та  ст.
ст.  328,
1216,  1220,  1222,
1261,  1268,  1296 ЦК України,  частини 2
статті 12 Закону
України «Про власність»,  суд
вважає,  що позов є доведеним.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,
60,  61; ч.1,  ч.4
ст.  130;  ст.
ст.  212,
213,  214,  215,
217,  218 ЦПК
України;  ст.  ст.  328,
1216,  1220,  1222,
1261,  1268,  1296 ЦК України 2003 р.; ч.2 статті 12 Закону України
«Про власність»,  суд,  -

вирішив:

Позов
задоволити. Визнати ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) власником будинковолодіння,  що по АДРЕСА_1,  в порядку спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1) та мами ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2).

Рішення
набирає законної сили через 10
днів з дня проголошення,  якщо його
не буде оскаржено в апеляційному порядку. Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через
суд першої інстанції,  який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Рішення може бути також оскаржене і без подання
заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку неподання заяви про
апеляційне оскарження у 10-денний строк рішення набуває законної сили після
закінчення цього строку. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження,  але не подано в подальшому апеляційну скаргу
в 20-денний строк,  то рішення набирає
законну силу.