Справа № 22-876 2007 року             Головуючий суддя у І інстанції -
Суддя-доповідач
в Апеляційному суді - Буцяк З.Ы.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2007
року
місто Рівне

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області у
складі:     головуючого Буцяка З.Ы.

суддів Демянчук С.В., Григоренка М.П.

з участю
секретаря судового засідання Міщанюк Т.А.,

представників
апелянта, ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному
цивільну справу за апеляційною скаргою ВАТ "Тернопільавтотранс 16100"
на рішення Рівненського міського суду від 31 травня 2007 року у справі за заявою
ВАТ "Тернопільавтотранс 16100" про скасування рішення третейського
суду та відкликання виконавчого листа,

встановила:

Рішенням
Рівненського міського суду від 31 травня 2007 року ВАТ "Тернопільав­тотранс
16100" відмовлено у задоволенні його заяви про скасування рішення постійно
діючого третейського суду при Універсальній біржі "Україна-Захід" від
31 січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права влас­ності на будівлі
торгово-побутового комплексу "Східний", промтоварного магазину,
прибудови до головного корпусу Тернопільського автовокзалу та
торгово-побутового комплексу міського автовокзалу, що знаходяться у АДРЕСА_1.

Крім того,
заявнику відмовлено у задоволенні його вимоги про відкликання з Тернопільського
МБТІ виконавчого листа, який в лютому 2007 року був виданий Рів­ненським
міським судом на виконання рішення третейського суду.

В поданій на це
рішення апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права, просить апеляційний суд його скасу­вати й
ухвалити у справі нове рішення про задоволення його заяви.

Свої доводи
обґрунтовує тим, що місцевим судом не було враховано вимог чин­ного
законодавства про те, що справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 непід­відомча
третейському суду. Між ВАТ "Тернопільавтотранс 16100" і ОСОБА_2 вже
існує спір стосовно того самого майна, який перебуває на вирішенні
господарського суду. Більше того, спірне майно знаходиться під обтяженням. Сам
третейський суд роз­ташований у м. Кузнецовську Рівненської області, а спірне
майно -у м. Тернополі. Суд першої інстанції також не зважив на те, що спірні
будівлі, які до цього часу не здані в експлуатацію, розташовані на земельній
ділянці, яка належить Тернопільській міській раді. Проте остання в якості
сторони до участі в розгляді справи у третейському суді за­лучена не була.
Рахує, що підприємець ОСОБА_2 умисно ухиляється від здачі йо-

2

му, апелянту, виконаних будівельних робіт зі спорудження
спірних будов, оскільки зав­часно спланував продати їх іншій особі.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в
судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія су­ддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а
ухвалене місцевим судом рішення скасуванню з ухваленням у справі апеляційним
судом нового рішення з таких підстав.

Пунктом 7 статті
6 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що тре­тейські
суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які спра­ви,
що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ,
які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної
юрисдикції або Конституційним Судом України.

Згідно зі ст.
114 ЦПК України та ст. 16 ГПК України, які встановлюють правила виключної
підсудності, розгляд справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна,
законом віднесено саме до підвідомчості місцевих судів загальної юрисдикції за
місцезнаходженням спірного майна чи основної його частини.

Відповідно до
правил ч.3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення
третейського суду може бути оскаржене та скасоване у випадку, коли справа, по
якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону; рішення третейського суду було прийнято у спорі, який не
передбачений третейською угодою, або цим рішенням були вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди.

З матеріалів
справи вбачається, що спірне майно знаходиться у м. Тернополі.

На нього, окрім
ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які уклали між собою третейську угоду, претендує ще й
апелянт у даній справі - ВАТ "Тернопільавтотранс 16100", яке своєї
згоди на передачу спору на розгляд третейського суду не давало.

Помимо цього, між апелянтом і підприємцем ОСОБА_2, а також
іншими особами, вже неодноразово виникали спори щодо спірного майна. Ці спори,
починаючи з січня 2006 р. і по даний час, неодноразово вирішувалися раніше і
знаходяться на ви­рішенні зараз у різних господарських судах України.
Господарськими судами постійно накладалися арешти на спірне майно. Такі
обтяження діяли з 1 лютого 2006 року по 19 лютого 2007 року та з 20 лютого 2007
року по даний час. Розгляд справи за позовом апелянта до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
Тернопільського БТІ про визнання права власності на спірне майно в
господарському суді Тернопільської області не завершений до цього часу.

Як видно зі
справи, спірне нерухоме майно не прийнято до експлуатації. Однак незважаючи на
це, а також на те, що спірні будівлі знаходилися під арештом, вони 28 грудня
2006 року ОСОБА_2 без нотаріального посвідчення договору були про­дані ОСОБА_1

Ігноруючи
зазначені обставини, постійно діючий третейський суд при Універса­льній біржі
"Україна-Захід" своїм рішенням від 31 січня 2007 року визнав право
власно­сті на спірне нерухоме майно за Яцутою Ю.Я.

Тому з
урахуванням викладених вище обставин та вимог закону апеляційний суд приходить
до висновку про те, що рішення постійно діючого третейського суду при
Універсальній біржі "Україна-Захід" від 31 січня 2007 року у справі
за позовом ОСОБА_1

3

ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання дійсним договору ку-півлі-продажу нерухомого майна та визнання
права власності на будівлі торгово-побутового комплексу "Східний",
промтоварного магазину, прибудови до головного ко­рпусу Тернопільського
автовокзалу, торгово-побутового комплексу міського автовокза­лу, що знаходяться
у АДРЕСА_1, є незаконним і відповідно до пра­вил пунктів 1 та 2 ч.3 ст. 51
Закону України "Про третейські суди" підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 6
ст. 51 згаданого Закону даний спір подальшому розгляду в третейсь­ких судах не
підлягає.

Що ж стосується
вимог позивача про відкликання виконавчого листа, то вони не підлягають
задоволенню відповідно до правил п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про ви­конавче
провадження".

На підставі
викладеного та керуючись ст.,
ст. 6, 51 Закону України "Про третейсь­кі суди", ст.ст. 10, 60, 303,
307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ВАТ "Тернопільавтотранс 16100" задовольнити частково.

Рішення
Рівненського міського суду від 31 травня 2007 року скасувати.

Заяву ВАТ
"Тернопільавтотранс 16100" задовольнити частково.

Рішення постійно
діючого третейського суду при Універсальній біржі "Україна-Захід" від
31 січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на
будівлі торгово-побутового комплексу "Східний", промтоварного
магазину, прибудови до головного корпусу Тернопільського автовокзалу та
торгово-побутового комплексу міського автовокзалу, що знаходяться у АДРЕСА_1,
скасувати.

У задоволенні
решти заяви ВАТ "Тернопільавтотранс 16100" відмовити.

Стягнути
солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ВАТ "Тернопільавтотранс 16100"
880 (вісімсот вісімдесят) грн. понесених судо­вих витрат у справі.

Рішення
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.