Справа №22-ц-2005 2007
року                   Головуючий в 1
інстанції Хомик І.І.
40                                                 Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року серпня
місяця 16 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого:                                                                       Прокопчук
Л.П.

Суддів:                                                                                  Воронцової
Л.П., Вадзінського П. О.

При
секретарі:                                                                     Дибі
Ю. В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Херсон цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоолекандрівського районного суду від 27 червня
2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Великооблександрівської міжрайонної
виконавчої дирекиії відділення фонду соиіального страхування з тимчасової
втрати працездатності, Херсонського обласного відділення Фонду соиіального
страхування з тимчасової втрати працездатності про поновлення на роботі, оплаті
листів тимчасової непрацездатності, стягнення моральної шкоди. -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Великоолександрівського районного суду від 27 червня 2007 року, у вище
зазначеній справі, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Великоолександрівської міжрайонної виконавчої дирекції відділення фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Херсонського
обласного відділення тимчасової втрати працездатності про визнання наказу про звільнення
№7-ос від 05.02.2007 року незаконним, поновлення на роботі, стягнення оплати
листів по тимчасовій непрацездатності, середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу, моральної шкоди, судових витрат.

Не погоджуючись
з рішенням суду ОСОБА_1  подала
апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати, ухвалити нове по суті
позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи, вважає, що її звільнення з посади не носило характеру домовленості
сторін, а було ініціативою власника, на неї вчинювався тиск як зі сторони
районного керівництва, так і з боку керівництва фонду; порушення норм
матеріального права щодо застосування процесуальних строків звернення з позовом
до суду.

Письмові
заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1
наполягає на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у ній.

Представники
відповідача апеляційну скаргу не визнали, просили її відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає її не підлягаючою задоволенню.

Як вбачається з
матеріалів справи і встановлено судом, позивачка працювала на посаді головного
спеціаліста Великоолександрівського МВДВДСС з тимчасової втрати працездатності
з 09.10.2006 року. 05 лютого 2007 року вона звільнена з займаної посади за
угодою сторін, п.1 ч.1  ст. 36 КЗпП
України (а.с. 26-28) (а.с. 16).

Відмовляючи
позивачці у задоволенні позову про визнання наказу про звільнення №7-ос від
05.02.2007 року незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, оплати
листів по тимчасовій непрацездатності суд першої інстанції виходив з того, що

хоча ініціатива звільнення позивачки і надійшла від
адміністрації В.Олександрівського МВДВДСС, однак сторони досягли угоди про сам
факт припинення трудового договору, строк його припинення і підстав припинення
- угода сторін.

І такий висновок
суду відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами та дослідженим
доказам, нормам матеріального права.

Суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що при звільненні працівника за п.1  ст. 36 КЗпП України, відповідна ініціатива
про припинення трудового договору може надходити як від працівника, так і від
адміністрації, тому встановивши, що при звільненні позивачки ініціатива її
звільнення надійшла від адміністрації В.Олександрівського МВДВДСС, суд
погодився з законністю її звільнення, оскільки угода сторін стосується факту
припинення трудового договору, строку його припинення, підстав припинення -
угода сторін, яка була досягнута сторонами, про що свідчить власноручно
написана заява ОСОБА_1  (а.с. 81) та
наказ про звільнення №7-ос.

Суд обґрунтовано
критично віднісся до пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, оскільки вони не були безпосередніми свідками обговорення
угоди про звільнення позивачки та відповідача. їх пояснення щодо позиції голови
Високопільської районної ради. ОСОБА_8, яка висловлювалася на сесії ради щодо
невдоволення призначення ОСОБА_1  без
погодження з нею, відношення до спору не мають, оскільки призначення на посаду
головного спеціаліста фонду не узгоджується за законом з головою районної ради,
на цю посаду ним не приймається та не звільняється.

До пояснень
свідка ОСОБА_7 у частині того, що він чув уривок розмови ОСОБА_1  з якоюсь жінкою, яка наполягала на звільненні
позивачки, слід відноситись критично, оскільки вони лише підтверджують факт
ініціювання звільнення позивачки керівництвом Фонду і підтверджують, що
позивачка подала власноручно написану заяву про звільнення.

Суд також
обґрунтовано не взяв до уваги пояснення позивачки про направлення нею заяви
відповідачеві про відклик своєї заяви про звільнення, оскільки відповідно до
п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових спорів», анулювання такої домовленості може
мати-місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним
органу і працівника, а такої згоди Фонд не дав.

Суд не
обґрунтовано констатував факт пропуску позивачкою строку звернення з позовом до
суду та відсутність прохання про його поновлення, оскільки відповідно до п.3
ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, у позові може бути відмовлено з
цих підстав.

Посилання в
апеляційній скарзі на неправильне застосування судом при вирішенні спору норм
матеріального права та необхідність застосування  ст.  ст. 261, 267 п.3 ЦК України,
колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки на спірні трудові
правовідносини розповсюджується положення КЗпП України, а не ЦК України щодо
строків позовної давності звернення з позовом до суду за захистом свого
порушеного права.

Відповідно до
п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, встановлені статтями 228, 233
КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У
кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити пропущений строк. Передбачений  ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на
всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Посилання апелянта
на незаконність її звільнення у день, коли їй видано лист непрацездатності,
колегією суддів до уваги не приймається, оскільки відповідно до роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного Суду України №17, правило про недопустимість
звільнення працівників в період тимчасової непрацездатності, стосується як
передбачених статтями 40.41 КЗпП України, так і інших випадків, коли розірвання
трудового договору відповідно до чинного законодавства проводиться з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу.

Вище зазначене
положення на випадки звільнення за п.1
ст. 36 КЗпП України не поширюється.

Посилання
апелянта на видачу їй трудової книжки лише 11 квітня 2007 року та проведення
остаточного розрахунку 23 лютого 2007 року колегією суддів приймаються до
уваги, оскільки підтверджується матеріалами справи та не оспорюються сторонами,
і є такими, що спростовують висновок суду першої інстанції щодо пропуску строку
звернення з позовом ОСОБА_1  до суду,
тому що у справах про звільнення працівника, - це місячний строк з дня вручення
копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки або відмови
працівника від її отримання: позивачка не відмовлялася від отримання трудової
книжки, оскільки така їй не направлялася, а були направлені 19.02.2007 року та
21.03.2007 року листи-запрошення отримання трудової книжки (а.с. 22-23; 82).

Доводи
апеляційної скарги висновки суду щодо законності звільнення ОСОБА_1  з займаної посади, не спростовують і
підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Великоолександрівського районного суду від
27 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.