№ 2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

15.05.2007              Кіровський райсуд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді
Дьомич
Л.М.

при секретарі                                                  Вовкуненко
І.В., Дьоміній І.В.

Мєшкой
О.І., Конновій О.С.

за участю адвоката
ОСОБА_6

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Кіровоградської філії спеціалізованого державного підприємства
«Укрспец»юст», державної виконавчої служби у Кіровському районі м. Кіровограда,
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним торгів,
договору купівлі - продажу, визнання недійсним свідоцтва про право власності на
будинок, відновлення права власності, визнання недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру; зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
треті особи Кіровоградська філія спеціалізованого державного підприємства
«Укрспец»юст», державної виконавчої служби у Кіровському районі м. Кіровограда,
приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання договору дарування недійсним, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2005 року звернулась до суду з вимогою до Кіровоградської
філії спеціалізованого державного підприємства «Укрспец»юст», державної
виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції, ОСОБА_2 про
визнання аукціону, який відбувся 28 грудня 2004 року в м. Кіровограді і на
якому були проведені публічні торги з продажу АДРЕСА_1 незаконними та скасувати
їх, відновити попереднє становище, як власника АДРЕСА_1, поновивши її право
власності; у листопаді 2005 року надала доповнення до позовної заяви, просить
визнати договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, укладений між Кіровоградською філією
СДП «Укрспец»юст» та ОСОБА_2. недійсним; у березні 2006 року надала уточнення
до позовних вимог, просить визнати прилюдні торги від 28.12.2004 року з продажу
АДРЕСА_1 недійсними, визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинок
по АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_2 від 29.12.2004 року.

В засіданні суду сторона позивача визначила обсяг позовних вимог, а саме підтримала
вимоги надані 7 березня 2006 року /а.с. 75-76/, якими просить визнати прилюдні
торги від 28.12.2004 року з продажу АДРЕСА_1 недійсними, визнати недійсним
свідоцтво про право власності на будинок по АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_2 від
29.12.2004 року. Від решти позовних вимог не відмовилась, не надала заяви про
залишення частини позовних вимог без розгляду.

Обґрунтувала звернення до суду наступним. Згідно договору дарування від
21.08.2003 року, що нотаріально посвідчений, вона є власником жилого будинку з
надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_13азначає, що в момент укладання
договору відбувся перехід права власності на вказаний будинок. В порушення
вимог ч. 4 ст. 50, ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження», на аукціоні
28.12.2004 року з прилюдних торгів був проданий її будинок в рахунок погашення
боргових зобов'язань ОСОБА_3, попереднього власника будинку. Державна виконавча
служба належним чином не пересвідчившись хто є власником будинку, в примусовому
порядку реалізувала майно, яке не належало боржнику. Також в суді доповнила, що
про продаж будинку їй стало

2

відомо
6 червня 2005 року, в будинку не проживала і не вселялась в нього. В договорі
дарування не вказані строки реєстрації переходу права власності.

В засідання суду 17.04.2007, 24.04.2007,15.05.2007 року позивачка не
з'явилась, повідомлялась належним чином, як і її представник про розгляд
справи, про що є поштові повідомлення та відомості про отримання телеграм
/а.с.240,241,257, 261, 262, 266, 271, 281/ причини неявки не повідомила і не
забезпечила явку свого представника, який також повідомлявся про розгляд справи
судовими викликами. Судом закінчений розгляд справи відповідно дослідженому в
засіданні суду.

Представник відповідача, спеціалізованого державного підприємства
«Укрспец»юст», судовою ухвалою визначено, що саме вказана сторона є належним
відповідачем, сторони заявили вимоги до Кіровоградської філії спеціалізованого
підприємства «Укрспец»юст», позовні вимоги ОСОБА_1не визнав повністю,
зазначивши що порушень процедури продажу спірного будинку не було. Представник
даної сторони, надав заяву /а.с. 247 / про завершення розгляду справи без його
участі, пославшись, що позивачка навмисно не з'являється в судові засідання,
чим затягує розгляд спору.

Представник відповідача Державної виконавчої служби у Кіровському районі м.
Кіровограда, судовою ухвалою визначено що вказана сторона є належним
відповідачем, вимоги заявлялись до Державної виконавчої служби Кіровського
районного управління юстиції, позовні вимоги ОСОБА_1повністю не визнала і
пояснила, що 18.05.2004 року було відкрито виконавче провадження щодо стягнення
з ОСОБА_3 боргу в сумі 24 900 грн. на користь ОСОБА_4 Відповідно до вимог
законодавства були вчинені дії щодо перевірки майнового стану боржника,
зроблений запит у відповідний орган ООБТІ про наявність нерухомого майна, була
отримана відповідь 25.05.2004 року, що ОСОБА_3. на праві власності належить будинок АДРЕСА_1,
в подальшому була винесена постанова про арешт та заборону відчуження, передача
описаного майна до спеціалізованої організації для подальшого реалізації. Дії
виконавчої служби повністю ґрунтуються на законі, передбачені законодавством і
Інструкцію про вчинення виконавчих дій, документи про перевірку належності
майна - витребувані. Позивачка тривалий час не реєструвала майно, не
здійснювала ніяких дій, які б свідчили що прийняла в дар будинок, державний
виконавець виходив в спірне домоволодіння, його оглядали майбутні покупці, було
оголошення в газеті. Позивачка не застосувала ніяких дій, щоб виключити своє
майно з під арешту під час процедури виконання судового рішення, реалізації.

Відповідач ОСОБА_2 надав зустрічні позовні вимоги до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
треті особи Кіровоградська філія спеціалізованого державного підприємства
«Укрспец»юст», Державної виконавчої служби Кіровського районного управління
юстиції, приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу
ОСОБА_5, про визнання договору дарування від 21.08.2003 року № 2228, укладений
між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського
округу ОСОБА_5 - недійсним.

Ухвалою суду зустрічна позовна заява залишена без розгляду, у зв'язку з
подачею заяви про залишення вимог без розгляду.

Представник ОСОБА_2. заперечуючи проти позовних вимог в суді зазначив, що
спірний будинок був проданий та придбаний, внаслідок виконання судового рішення
у порядку, встановленому для виконання судових рішень. ОСОБА_2 є добросовісним
набувачем, набуте майно в порядку виконання судового рішення, не може бути
витребуване, виходячи з вимог ч.2 ст. 388 ЦК. Вказувала також на те, що угода дарування
відбулася з метою уникнути боргових зобов'язань, про що свідчить одночасне
відчуження відповідачем ОСОБА_3. як спірного будинку так і квартири, тим
більше, що будинок подарований зовсім сторонній людині. У встановленому законом
порядку ОСОБА_1. не набула права власності, в будинок не вселилась,
облаштуванням, чи інші дії які б свідчили про прийняття в дар майно не довела,
не зареєструвалась, не здійснювала оплату комунальних послуг, про продаж
будинку дізналась лише через півроку після того, як ОСОБА_2. став власником
будинку.

Третя особа за первісними позовними вимогами ОСОБА_3., позовні
вимоги ОСОБА_1визнав повністю, вказав, що спірний будинок належав його брату,
який трагічно загинув, тому в пам'ять про брата він подарував цю спадщину
колишній знайомій

3

його
сім'ї.    Про судове провадженні,
внаслідок якого був арештований будинок а в подальшому проданий, йому нічого не
відомо, вважає за необхідне оскаржити рішення суду яким стягнуто з нього борг.

За ухвалою суду від 24 травня 2006 року до участі у справі за позовом
ОСОБА_1., в якості третьої особи на стороні позивача, притягнутий ОСОБА_4.,
ухвалою суду він визначений як третя особа на стороні відповідача за вимогами
ОСОБА_1., який зазначив, що позов повністю суперечать закону, зокрема позивачка
не зареєструвала майно, як передбачає чинне законодавство, а тому права
власності у неї не виникло, за його клопотанням при зверненні за позовом до
суду, був накладений арешт на майно що належало відповідачеві ОСОБА_3. за його позовом про стягнення боргу» рішення суду чинне, не було оскаржене.
ОСОБА_3. знаючи про судове провадження в період виконання судової ухвали, відчужив
майно, не вправі був розпоряджатися майном, бо на той час постановлена ухвала
про накладення арешту.

В засіданні суду також надавала пояснення приватний нотаріус ОСОБА_5, третя
особа за вимогами, що були надані ОСОБА_2., яка зазначила, що роз'яснювала
ОСОБА_1 про необхідність реєстрації договору в Кіровоградському бюро технічної
інвентаризації, що також визначено в договорі.

З'ясувавши обставини спору, вислухавши пояснення сторін, дослідивши
письмові матеріали, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1повністю.

Судом встановлено, що 18.05.2004 року державним виконавцем ДВС у Кіровському
районі м. Кіровограда на підставі виконавчого листа № 2-168 / 2004 Ленінського
районного суду м. Кіровограда було винесено постанову про відкриття виконавчого
провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 24900,00 грн. на користь
ОСОБА_4 Здійснюючі процесуальні дії спрямовані на виконання судового рішення,
державним виконавцем були вчинені всі передбачені ст.ст. 5, 62 Закону України
«Про виконавче провадження» дії щодо перевірки майнового стану боржника,
здійснений в тому числі запит в ООБТІ про наявність майнового стану ОСОБА_3,
реєстрації нерухомого майна. Була отримана відповідь 25.05.2004 року що боржник
є власником будинкуАДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину. Була
винесена постанова про арешт майна та заборону його відчуження та вжиті дії
щодо передачі описаного майна до спеціалізованої організації для подальшого
продажу, здійснення виконання стягнення.

Судом досліджені норми права, якими керується державний виконавець при
здійсненні виконання, шляхи можливості встановлення зміни власника майна чи
наявність такого власника без реєстрації в ООБТІ, при цьому свідчив представник
Кіровоградського об'єднаного бюро технічної інвентаризації, надавав пояснення
приватний нотаріус, і суд впевнено дійшов висновку, що передбачені законодавством
заходи, вжиті виконавчою службою, порушень з їх боку не має.

На час правочину між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. був чинний Цивільний кодекс 1963 року, який
ст. 243 передбачає, що договір дарування вважається укладеним с часу
передачі майна обдарованому, право власності не пов'язувалось з державною
реєстрацією. Хоча ст. 227 передбачала реєстрацію договору дарування.

Чинне законодавство, ч.1 ст. 182 ЦК передбачає, державну реєстрацію прав на
нерухомість. Державну реєстрацію прав на нерухомість і правочинів щодо неї забезпечують
відповідні реєстри. На час укладання договору дарування згідно Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене
наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року, право власності
мало бути пройти державну реєстрацію. На виконання вимог цивільного кодексу,
його відмінності попередньому, прийнято Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», яким врегульовано відносини в
цій сфері, зокрема відповідно до ч.1 ст. 4 Закону обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що підлягає реєстрацію
права власності. Відповідно до прикінцевих і перехідних положень, ч.4 Цивільний
кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання
ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності
Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав
і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

4

Тому, ОСОБА_1. мала відповідно до чинного законодавства здійснити реєстрацію свого
права власності на нерухоме майно, тим самим створити умови захисту набутого
права власності, зокрема, на спірний будинок.

В той же час, згідно до ч. 2 ст. 388 ЦК /чинне законодавство/ майно не може бути
витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку,
встановленому для виконання судових рішень. Таким чином, законодавець
передбачає абсолютний захист інтересів добросовісного набувача, а відтак не
допускає можливості витребування його власником за будь-яких умов. Вказана
норма права здійснює виключення за умови відчуження за безвідплатними
правочинами. Згідно протоколу проведення прилюдних торгів по реалізації майна,
ОСОБА_2 придбав будинок за 27454,12 грн., видане свідоцтво приватним нотаріусом
29 грудня 2004 року, яким посвідчене право власності ОСОБА_2. на будинок по
АДРЕСА_1, здійснена державна реєстрація..

Слід також відмітити, що добросовісний набувач, здійснює ремонтні роботи в
облаштуванні будинку, його оплату та догляд.

В той же час, протягом спірного періоду позивачка не укладала договори з
комунальними службами щодо утримання майна, таку оплату не проводила.

Не зверталась до бюро технічної інвентаризації щодо реєстрації права
власності, будинок був проданий майже через півтора роки після укладання
договору дарування. В іншому випадку вона б мала право своєчасно поставити
вимогу про виключення майна з акта опису.

З ОСОБА_1підлягають стягненню судові витрати, що не сплачені при зверненні
до суду, а також в порядку ст. 84 ЦК витрати на правову допомогу, про що заявила
сторона ОСОБА_2 надала відомості, що послуга адвоката становить 2500,00 грн.
Але враховуючи обставини справи, суд в порядку даної норми права - стягує
1500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кіровоградської філії
спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст», державної виконавчої
служби у Кіровському районі м. Кіровограда, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним торгів, договору купівлі - продажу,
визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, відновлення права
власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру -
відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави судовий збір - 274,54 грн.; витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30,00 грн.; витрати на
правову допомогу на користь ОСОБА_2 - 1500,00 грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подано протягом п'яти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня подання заяви про
апеляційне оскарження рішення суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подається до
апеляційного суду через суду першої інстанції.