УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ
Справа №
22ц/230                                Головуючий
в суді 1 -ї інстанції Михайлюк О.П.
5                                             Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем   України

22  листопада 2007  року колегія суддів  судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Житомирської області в складі: головуючого - судді Балашкевича С. В.
суддів: Зарицької Г.В.,  Худякова A.M. при секретарі
Сухоребрій Т.А.

з участю:
позивача ОСОБА_1 ,  відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  адвокатів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1,  ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на рішення Баранівського
районного суду від 22 листопада 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна та за позовом ОСОБА_6 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про визнання незаконним рішення виконкому Баранівської селищної ради від 22
травня 1990 року НОМЕР_1,  визнання
недійсним свідоцтва про право праватної власності на жилий будинок,  виданого 22 травня 1990 року на ім'я ОСОБА_1
; визнання недійсними рішення Баранівської міської ради від 24 березня 2006
року НОМЕР_1 та свідоцтва про право приватної власності на житловий
будинок,  визнання права власності на
житловий будинок,  -

встановила:

17
лютого 2005 року ОСОБА_1  звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна. На обгрунтування своїх позовних вимог
зазначав,  що з 24.11.1989 року по 17
листопада 2004 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі в період
якого вони побудували житловий будинок АДРЕСА_1. Посилаючись на те,  що відповідачка чинить перешкоди в
користуванні спільною власністю,  позивач
просив розділити названий будинок,
виділивши йому в натурі: сіни,
кімнату 1-2 та кімнату 1-3,  1/2
хліва і погріб,  а відповідачці виділити
кухню,  котельню,  жилі кімнати 1-4 та 1-5 та 1/2 хліва.

25
листопада 2005 року ОСОБА_6  та ОСОБА_3
3вернулися з позовом до ОСОБА_1  та
ОСОБА_2  про визнання права власності на

частину
житлового будинку. Зазначали,  що на
початку 1990 року домовилися з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про спільне будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1. З цією
метою вони передали наявні у них будівельні матеріали,  замовляли та оплачували будівельні роботи
і,  враховуючи їх участь коштами і працею
у створенні спільної власності,
вважали,  що розмір їхньої частки
у праві власності на житловий будинок складає 3/4 його частини. Посилаючись на
зазначені обставини,  ОСОБА_6  та ОСОБА_3 просили задовольнити їхні позовні
вимоги.

Ухвалою
судді Баранівського районного суду від 2 грудня 2005 року названі позови
об'єднані в одне провадження.

В
процесі розгляду справи ОСОБА_6  та
ОСОБА_3 неодноразово уточнювали та змінювали позовні вимоги і остаточно
просили: визнати незаконним рішення виконкому Баранівської селищної ради від 22
травня 1990 року НОМЕР_1,  визнати
недійсним свідоцтво про право праватної власності на жилий будинок,  видане 22 травня 1990 року на ім'я ОСОБА_1 ;
визнати недійсними рішення Баранівської міської ради від 24 березня 2006 року
НОМЕР_1 та свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок та
визнати за ними право власності на житловий будинок. На обргунтування своїх
вимог зазначали,  що 27 грудня 1989 року
ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_6  склав заповіт на
житловий будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_6
фактично прийняв спадщину,
оскільки в шестимісячний строк після відкриття спадщини вступив у
володіння спадковим майном,  зокрема
весною 1990 року впорядкував садибу ОСОБА_7,
розпочав перебудову успадкованого будинку. Свідоцтво про право на
спадщину ОСОБА_6  на своє ім'я не
оформив,  так як на підставі рішення виконкому
Баранівської селищної ради від 22 травня 1990 року ОСОБА_1 як новому голові
колгоспного двору було видано свідоцтво про право власності на спірний жилий
будинок. Посилаючись на те,  що на час
ухвалення названого рішення виконкому Баранівської селищної ради та видання
свідоцтва про право власності на житловий будинок господарство,  в якому проживав ОСОБА_1 ,  не належало до суспільної групи колгоспників,  позивачі просили визнати це рішення
незаконним,  а свідоцтво- недійсним.  ОСОБА_6
та ОСОБА_3 також просили визнати незаконним рішення виконкому
Баранівської міської ради від 24.03.2006 року НОМЕР_1 на підставі якого ОСОБА_1
видано свідоцтво про право приватної власності на спірний будинок,  вважаючи їх похідними від рішення виконкому
Баранівської селищної ради від 22 травня 1990 року.

Рішенням
Баранівського районного суду від 22 листопада 2006 року в задоволенні позову
ОСОБА_1  відмовлено за безпідставністю.
Позовні вимоги ОСОБА_6  задоволено
частково. Визнано незаконним рішення виконкому Баранівської селищної ради від
22.05.1990 року НОМЕР_1 та недійсним свідоцтво про право приватної власності на
жилий будинок,  видане 22 травня 1990
року на ім'я ОСОБА_1  Визнано недійсним
рішення Баранівської

2

міської
ради від 24 березня 2006 року НОМЕР_1 щодо оформлення на ім'я ОСОБА_1  права власності на жилий будинок по вул.  Дзержинського,  103 в м.
Баранівка та свідоцтво про право власності на цей будинок,  видане на ім'я ОСОБА_1  30 березня 2006 року. Постановлено відмовити
ОСОБА_6  в задоволенні вимоги про
визнання за ним права власності на житловий «будинок АДРЕСА_1 за
безпідставністю. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за
безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 15 грн. з кожного витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
рішення суду скасувати з направленням справи на новий розгляд,  посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального
права. На думку ОСОБА_1 ,  висновок суду
про те,  що ОСОБА_6  прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 не
відповідає фактичним обставинам справи.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_6  та ОСОБА_3
порушують питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні
їхньої позовної вимоги про визнання права власності на жилий будинок та просять
в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цієї вимоги. Вважають,  що при вирішенні вказаної позовної вимоги суд
допустив порушення норм матеріального та процесуального права,  зокрема статей 90,  101 ЗК.

Апеляційна
скарга ОСОБА_1  підлягає частковому
задоволенню,  а апеляційна скарга
ОСОБА_6  та ОСОБА_3 - відхиленню з
наступних підстав.

Із
матеріалів справи вбачається,  що
відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 28 грудня 1967 року
ОСОБА_7 належав житловий будинок ( без номера) по АДРЕСА_1 ( а.с.  178). З 2 лютого 1990 року в цьому будинку
стали проживати ОСОБА_1  та ОСОБА_2 (
а.с.  61-64,  124). ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер,  який ще за життя склав на ім'я ОСОБА_6  заповіт на житловий будинок АДРЕСА_1 (
а.с.  25-26,  178). Згідно з рішення виконкому Баранівської
селищної ради від 22 березня 1990 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право
особистої власності на вказаний житловий будинок як новому голові колгоспного
двору ( а.с.  9,  168),
а 10 квітня 1991 року виконкомом Баранівської селищної ради прийнято
рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на перебудову житлового будинку ( а.с.  7). Під час перебування в зареєстрованому
шлюбі ОСОБА_1  та ОСОБА_8 на земельній
ділянці за вказаною адресою біля старого будинку збудували новий,  а старий будинок снесли ( а.с.  109,  126).
Рішенням виконкому Баранівської міської ради від 27 грудня 2005 року № 236
ОСОБА_1 надано дозвіл на оформлення права власності на самочинно побудований
житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1,  а на підставі рішення виконкому Баранівської
міської ради від 24 березня 2006 року НОМЕР_1 йому видано свідоцтво про право
власності на цей будинок.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_6 ,  суд виходив
з тoro,  що після смерті
ОСОБА_7 ОСОБА_6  прийняв спадщину,  оскільки він фактично вступив в управління та
володінням майном -ремонтував спадковий будинок і тому може бути належним
власником цього будинку.

Проте з
таким висновком погодитися не можна,
оскільки будь-яких доказів про те,
що в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_6  вчинив дії,
які свідчили б про його вступ в управління та володіння майном він не
надав. Його посилання на те,  що він у
названий строк розпочав перебудову спадкового будинку спростовуються змістом
рішення виконкому Бараніської селищної ради від 10 квітня 1991 року про надання
дозволу на перебудову будинку ( а.с.  7)
та копіями документів на придбання будівельних матеріалів у 1991 та 1992 роках.
( а.с.  27-52). Не знайшов свого
підтвердження і висновок суду першої інстанції про те,  що ОСОБА_6
після смерті ОСОБА_7 .відремонтував спадковий будинок. Крім того
встановлено,  що будинок ОСОБА_7
зруйнований і земельна ділянка на якій цей будинок розташований закріплена за
ОСОБА_1

Враховуючи
наведене,  оспорювані рішення виконкому
Баранівської селищної та міської ради і видані на їх підставі свідоцтва про
право власності на житловий будинок не порушують права ОСОБА_6 ,  а тому в суду не було підстав для визнання
цих рішень незаконними,  а свідоцтв про
право власності - недійсними.

Як уже
згадувалося вище,  спірний будинок був
побудований під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1  та ОСОБА_8 і відповідно до вимог статті 60 СК
є їх спільною сумісною власністю.

Згідно
статей 69,  70 СК дружина і чоловік мають
право на поділ майна,  що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна,  що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя,  частки майна дружини
та чоловіка є рівними,  якщо інше не
визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Висновком
судово-технічної експертизи (а.с.
139-146) запропоновано два варіанти поділу спірного житлового будинку.
Найбільш прийнятний з них є другий варіант,
який найбільш наближений до часток сторін в цьому будинку і не вимагає
великих витрат,  пов'язаних з його
переобладнанням.

З огляду
на наведене,  колегія суддів приходить до
висновку,  що ОСОБА_1 мають бути
виділені: кухня 1-7 вартістю 4786 грн.,
котельня 1-6 вартістю 1971 грн.,
кімната 1-5 вартістю 8658 грн.,
кімната 1-4 ватрістю 8024 грн. 1/2 криниці вартістю 325 грн.,  1/2 огорожі вартістю 448 грн.,  частина сараю «Б» (площею 3 та 5, 9 кв.м)
вартістю 1828 грн.,  погріб «Г» вартістю
408 грн. та сарай «Д» вартістю 128 грн.,
що складає 47/100 ідеальних часток домоволодіння на загальну суму 26 576
грн.

ОСОБА_2
(з урахуванням того,  що біля неї
проживає неповнолітня дитина) підлягають виділенню: ґанок вартістю 913
грн.,  веранда 1-1 вартістю 4223 грн.,  кімната 1-2 вартістю 10 276 грн.,  кімната 1-3 вартістю 12 388 грн.,  1/2 криниці вартістю 325 грн.,  1/2 огорожі вартістю 448 грн.,  сарай «В» вартістю 431 грн.,  убиральня «Е» вартістю 213 грн. та частина
сараю «Б» ( площею 2.10 кв.м)

3

вартістю 431 грн,  що складає 53/100 ідеальних часток на
загальну суму 29 477 грн.

Рішення
виконкому Баранівської міської ради від 26 жовтня 2006 року № 236 надано дозвіл
на переобладнання житлового будинку на два ізольованих приміщення по другому
варіанту поділу з влаштуванням окремого виходу з -кімнати 1-5,  що виділяється ОСОБА_1( а.с.  165).

Із
ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1
1450, 50 грн. до рівності часток (( 56 053 грн. (вартість
домоволодіння): 2 ) - 26 576 грн. ( вартість приміщень,  що виділені ОСОБА_1).

За таких
обставин рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1  про поділ житлового
будинку,  визнання незаконним рішення
виконкому Баранівської селищної ради від 22 травня 1990 року НОМЕР_1,  визнання недійсним свідоцтва про право
приватної власності на житловий будинок,
виданого 22 травня 1990 року на ім'я ОСОБА_1 ,  визнання недійсним рішення Баранівської
міської ради від 24 березня 2006 року НОМЕР_1 та свідоцтва про право приватної
власності,  виданого 30 березня 2006 року
на ім'я ОСОБА_1 ,  підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову
ОСОБА_1  та відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6

Апеляційний
суд стягує з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  100 грн. сплаченого ним судового збору та на
користь держави 180, 26 грн. судового збору.

Керуючись  ст.
ст.  209, 303, 304, 307, 309, 313,
314, 316 ЦПК України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково,  а
апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Баранівського районного суду від 22 листопада 2006 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  про
поділ житлового будинку,  визнання
незаконним рішення виконкому Баранівської селищної ради від 22 травня 1990 року
НОМЕР_1,  визнання недійсним свідоцтва
про право приватної власності на житловий будинок,  виданого 22 травня 1990 року на ім'я ОСОБА_1
,  визнання недійсним рішення
Баранівської міської ради від 24 березня 2006 року НОМЕР_1 та свідоцтва про
право приватної власності,  виданого ЗО
березня 2006 року на ім'я ОСОБА_1 ,
скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення.

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задовольнити частково.

Поділити
житловий будинок АДРЕСА_1,  виділивши
ОСОБА_1 кухню 1-7 вартістю 4786 грн.,  котельню
1-6 вартістю 1971 грн.,  кімната 1-5
вартістю 8658 грн.,  кімната 1-4 ватрістю
8024 грн.,  1/2 криниці вартістю 325
грн.,  1/2 огорожі вартістю 448
грн.,  частину сараю «Б» (площею 3 та 5,
9 кв.м) вартістю 1828 грн.,

погріб «Г»
вартістю 408 грн. та сарай «Д» вартістю 128 грн.,  що складає 47/100 ідеальних часток
домоволодіння на загальну суму 26 576 грн.

Виділити
ОСОБА_2 ґанок ( №3) вартістю 913 грн.,
веранда 1-1 вартістю 4223 грн.,
кімната 1-2 вартістю 10 276 грн.,
кімната 1-3 вартістю 12 388 грн.,
1/2 криниці вартістю 325 грн.,
1/2 огорожі вартістю 448 грн.,
сарай «В» вартістю 431 грн.,  убиральня
«Е» вартістю 213 грн. та частина сараю «Б» ( площею 2.10 кв. м) вартістю 431
грн.,  що складає 53/100 ідеальних часток
на загальну суму 29 477 грн.

Зобов'язати
ОСОБА_1 закрити дверні пройми з веранди 1-1 в в кухню 1-7,  з кімнати 1-2 в кімнату 1-5 та влаштувати
окремий вихід з кімнати 1-5.

Стягнути
із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1450, 50 грн. до рівності часток.

Стягнути
із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 грн. сплаченого ним судового збору та на
користь держави 180, 26 грн. судового збору.

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення виконкому
Баранівської селищної ради від 22 травня 1990 року НОМЕР_1,  визнання недійсним свідоцтва про право
приватної власності на житловий будинок,
виданого 22 травня 1990 року на ім'я ОСОБА_1 ,  визнання недійсним рішення Баранівської
міської ради від 24 березня 2006 року НОМЕР_1 та свідоцтва про право приватної
власності,  виданого 30 березня 2006 року
на ім'я ОСОБА_1 . відмовити за безпідставністю.

Стягнути
з ОСОБА_6 на користь держави 440,  53
грн. судового збору.

У решті рішення
залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.