Справа
№22-к-2819/2007
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

02.10.2007                                                                                                                          м.
Київ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючої
судді Антоненко Н.О., суддів Панченка М.М., Шахової О.В., Вербової І.М., Білич
І.М.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1, який на підставі
довіреності діє в інтересах ОСОБА_2, на. рішення, Апеляційного суду Донецької
області від 11 листопада 2005 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання договору дарування
недійсним, -

встановила:

У листопаді 2004 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом, яким просив визнати договір дарування 7/100 частин цежилого
приміщення, розташованого АДРЕСА_1 площею 249,4 м2, укладений між ним і ОСОБА_2
8 квітня 2002 року та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, недійсним на
підставі ст.55 ЦК України
в редакції 1963 року. Зазначав, що в момент укладення угоди перебував у
хворобливому стані та потребував допомоги лікаря психіатра, а тому не міг
керувати своїми діями та розуміти їх значення.

Під час розгляду справи по суті позивач змінив підстави
позову - просив визнати недійсним зазначений договір дарування від 8 квітня
2002 року на підставі ч.2 ст.31 ЦК
України в редакції 2004 року як такий, що укладений внаслідок застосування
до нього ОСОБА_2 психічного тиску.

В обгрунтування своїх вимог зазначав, що в період до укладення оспорюваного
ним договору, будучи одруженим, він мав інтимні стосунки з ОСОБА_2, про що
дружина не знала і вважала відповідачку його партнером по бізнесу. Проте,
наприкінці 2001 року стосунки сторін погіршилися, оскільки ОСОБА_2 вимагала,
щоб позивач розірвав шлюб з дружиною та одружився з нею, а почувши категоричну
відмову, стала погрожувати розповісти про все дружині та зробити все можливе
для втрати ним бізнесу. Сприймаючи погрози відповідачки реально, з метою
збереження сім'ї та бізнесу, під тиском ОСОБА_2, ОСОБА_4 погодився на укладення
договору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області
від 19 вересня 2005 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено з тих підстав,
що позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним як укладеного
внаслідок психічного насильства чи погроз не знайшли свого підтвердження під
час судового розгляду.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2005 року рішення
суду першої інстанції по даній справі
скасовано  та ухвалено  нове
рішення, яким договір дарування 7/100 частин

нежилого приміщення, розташованого в будинку АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 8 квітня 2002 року і посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_3, визнано недійсним на підставі ст. 57 ЦК України 1963 року та
встановлено, що суд першої інстанції не дослідив безпосередньо в судовому
засіданні всі наявні у справі докази в їх сукупності, дав їм неналежну оцінку,
а тому дійшов необгрунтованого та несправедливого висновку про відмову у
задоволенні позову, який не відповідає обставинам справи.

- У,
касаційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_5 просить скасувати рішення
суду апеляційної інстанції і залишити в силі судове рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову по даній справі є недійсність договору
дарування як укладеного внаслідок застосування відповідачкою погроз відносно
позивача, які за обставин, що мали місце на момент укладення договору, дали б
підстави вважати, що відмова позивача від укладення цього договору могла
спричинити шкоду його законним інтересам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 на підставі ст. 57
ЦК України в редакції 1963 року та визнаючи недійсним договір дарування 7/100
частин нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_1, укладений 8 квітня 2002 року між
ОСОБА_4 і ОСОБА_2, апеляційний суд керувався доведеністю факту погроз,
застосованих ОСОБА_2 дцодо ОСОБА_4, внаслідок чого позивач уклав зазначений
договір.

Однак, апеляційним судом неправильно застосована
зазначена норма матеріального права до встановлених правовідносин сторін, адже
за змістом ст. 57 ЦК України
тільки у разі доведеності факту погроз і безпосереднього впливу цих погроз на
волевиявлення іншої сторони укласти оспорювану угоду на зазначених в ній умовах
така угода може бути визнана недійсною.

Висновок
суду про доведеність факту застосування відповідачкою погроз спричинити
позивачу та його дружині майнової та моральної шкоди в майбутньому грунтується
на поясненнях самого позивача та його дружини про зазначені обставини, а також
довідкою психіатричної лікарні і амбулаторною картою про звернення позивача до
медичних закладів та встановлення йому діагнозу: депресивний синдром,
поясненнями свідків про стан здоров'я позивача напередодні укладення спірного
договору. Проте, будь-яких доказів про те, що у такому стані позивач перебував
саме внаслідок погроз відповідачки, суду у передбаченому ст. 60 ЦПК України
порядку не надано і в матеріалах справи такі докази чи посилання на них
відсутні.

Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області
обгрунтовано відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 у зв'язку з його
недоведеністю.

За таких обставин колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду м. Києва, перевіривши законність і
обгрунтованість судових рішень у межах позовних вимог, заявлених у суді першої
інстанції, а також доводів касаційної скарги, дійшла висновку, що рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19
вересня 2005 року постановлено з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а рішенням колегії суддів судової палати у

цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2005 року це рішення
районного суду скасоване помилково.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ», ст.ст. 336,339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

ухвалила:

Касаційну сдаргу ОСОБА_1, який на підставі довіреності діє в інтересах
ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області від 14 листопада 2005 року скасувати.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області
від 19 вересня 2005 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.