Справа № 22-ц-1747-Ф/07           Головуючий суду першої інстанції                                Короткова Л.М.
Суддя-доповідач суду апеляційної інстанції                   Моісеєнко Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м. Феодосії в складі:

головуючого - судді              Моісеєнко Т.І.,

суддів                                     Мамасуєвої Л.О.,

Іщенка В.І..

при секретарі                         Князькіній О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Територіального
медичного об'єднання №1 м.Керч ім. М.І. Пирогова, ОСОБА_2та ОСОБА_3про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Керченського міського суду АР Крим від 16 серпня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернувся до суду із позовом до Територіального медичного об'єднання №1 м.Керч
ім. М.І. Пірогова (далі - ТМО № 1), ОСОБА_2 та ОСОБА_3. про стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що 13 грудня 2003 року позивач внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди одержав ушкодження і був доставлений до травматологічного відділення
ТМО № 1 з основним діагнозом - розрив правого ключично-акроміального з'єднання.
23 грудня 2003 року лікарем-хірургомОСОБА_2., разом із лікаремОСОБА_3 позивачу
була проведена операція, а 2 січня 2004 року його було виписано зі вказаного
медичного закладу. Пізніше, внаслідок погіршення стану здоров'я, позивач був
вимушений звернутися до ортопедотравматологічного відділення Сімферопольської
міської клінічної лікарні № 6 швидкої клінічної допомоги , де йому був
поставлений діагноз - застаріле ушкодження правого акроміально-ключичного
з'єднання з вивихом акроміального кінця ключиці, а 28 квітня 2004 року було
проведено операцію, після якої позивач відчув покращення здоров'я. З
урахуванням зазначених обставин позивач вважає, що у ТМО № 1 м.Керч
лікарем-хірургомОСОБА_2. та лікарем ОСОБА_3 йому було неправильно проведено
операцію, чим завдано матеріальну шкоду, а саме: 600 грв-. оплата операції; 300
грв- вартість лікування та харчування; 60 грв.-вартість проїзду в м.Сімферополь
і назад у м.Керч; 1400 грв.- вартість медикаментів у період перебування у лікарні в М.Сімферополі; 1000 грв,-
необхідність у санаторно-курортному лікуванні; 515 грв.78 коп. -
вартість проїзних документів у М.Сімферополь і назад при проведенні
судово-медичної експертизи; всього в розмірі 2875 грв.78 коп.

Крім того,
просив суд стягнути з відповідачів 8000 грв. у відшкодування моральної шкоди,
мотивуючи її фізичним болем та стражданням внаслідок каліцтва, а також
необхідністю проведення другої операції.

Рішенням суду
від 16 серпня 2007 року у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Суд дійшов
висновку про те, що лікарі ОСОБА_2. і ОСОБА_3.
під час проведення операції ОСОБА_1. 23.12.2003 року перебували у трудових
відносинах з ТМО №1 м.Керчі та виконували свої професійні обов'язки, що
виключає можливість покладення на них відповідальності за спричинену шкоду , що
передбачено ст. 1172 ЦК України.

Суд також
вказав, що позивачем не надано доказів того, що в ТМО №1 м.Керчі йому неправильно
була надана медична допомога, оскільки відсутній причинний зв'язок між
операцією, проведеною 23 грудня 2003 року у ТМО № 1 лікарем-хірургомОСОБА_2. і
лікарем ОСОБА_3., та необхідністю операції, яка була проведена 28 квітня 2004
року у ортопедотравматологічному відділенні Сімферопольської міської клінічної
лікарні № 6 швидкої клінічної допомоги , а, відтак не доведено вини
відповідачів у спричиненні матеріальної та моральної шкоди позивачу, що є
обов'язковим відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 на рішення суду ставиться питання про його скасування, з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт вважає ,
що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а також судом не
дана належна оцінка  доказам   про його
неправильне лікування   в ТМО №1
м.Керчі, неякісну і неефективно проведену операцію.

2

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з
вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги
та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів
справи вбачається, що 13 грудня 2003 року позивач внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди одержав ушкодження і був доставлений до
травматологічного відділення ТМО № 1 м.Керч з основним діагнозом - розрив
правого ключично-акроміального з'єднання (а.с. 5, 43, 50). 23 грудня 2003 року
завідувачем травматологічним відділенням Єлізаров Г.Г. і лікарями
-хірургамиОСОБА_2. й ОСОБА_3 йому була проведена операція (а.с. 43, 47, 50), а
2 січня 2004 року ОСОБА_1 було виписано зі вказаного медичного закладу (а.с.
43, 48, 51).

2 квітня 2004
року позивач звернувся за консультацією до ортопедотравматологічного відділення
Сімферопольської міської клінічної лікарні № 6 швидкої клінічної допомоги , де
йому був поставлений діагноз - застаріле ушкодження правого
акроміально-ключичного з'єднання з '. вивихом акроміального кінця ключиці і
показане оперативне лікування (а.с. 4). У зазначеній лікарні ОСОБА_1.
знаходився на лікуванні з 28 квітня 2004 року до 8 травня 2004 року (а.с. 6), а
28 квітня 2004 року йому було проведено операцію (а.с. 6).

ОСОБА_1.,
вважаючи що друга операція була проведена внаслідок неякісної і неефективно
проведеної операції в ТМО №1 мДерчі, звернувся до суду із позовом про стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

Відмовляючи в
задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано доказів
в обґрунтування позовних вимог.

З такими
висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони
зроблені на підставі ретельно досліджених матеріалів справи, в тому числі на
підставі висновків комісійної судово-медичної експертизи №77 від 06.07.2007
року, які ніким не спростовані.

Доводи ,
викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1, були предметом дослідження фахівців в
галузі ортопедотравматології,які дійшли висновку, що в період знаходження
ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в ТМО №1 м.Керчі з 13.12.2003 року по
02.01.2004 року медична допомога йому лікарями ТМО була надана правильно і в
повному обсязі. ( а.с. 144-150)

Доводи ОСОБА_1
про неправильне лікування, оскільки при виписці з лікарні йому не було
проведено повторного рентгенологічного дослідження, не можуть бути підставою
для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки обов'язковість такого
дослідження не передбачена нормативними документами, прийнятими в Україні
(розділ Х1У. Ортопедія і травматологія . п.20) ( а.с. 173-177)

За таких
обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення обґрунтованим, таким, яке
ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підстав для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої
інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись
статтями 303, 308, 315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія
суддів судової палати у цивільних справах

УХВАЛИЛА.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 16 серпня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.