Справа № 22- 6119                      Головуючий в 1 інстанції
Категорія    11                               Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

2007р. серпня 7
дня. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Пономарьової О.М.

суддів Бондаренко
Л.І.,  Бабенко П.М.  при секретарі Артамоновій C.O.

розглянув у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 11 червня 2007р.

за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та
стягнення моральної шкоди.

Заслухавши
доповідача,  пояснення представника
ОСОБА_1- адвоката ОСОБА_4,  відповідачів
ОСОБА_5,  ОСОБА_3,  перевіривши матеріали справи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 11 червня 2007р.,  яким в задоволенні його позовних вимог до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання правочину
недійсним та стягнення моральної шкоди відмовлено.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог. Суд не застосував положення статті 232 ЦК України та не
визнав правовий,  який вчинено в у
результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною,  а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним.

Суд не взяв до
уваги,  що позивач не отримав гроші за
продаж квартири.

Апеляційний   суд
вважає,    що   апеляційна
скарга  підлягає  відхиленню,
рішення - без змін.

Судом
першої інстанції встановлено,  що квартира,  яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у рівних
частках на праві власності належала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від 18.05.1998р.,  виданого Першою Донецькою державною
нотаріальною конторою,  реєстровий номер
7-965.

16
червня 2006 року позивач ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю
уповноважив ОСОБА_2 бути його представником в усіх установах з усіх без винятку
питань,  що стосуватимуться його як
власника 1/2 частини АДРЕСА_1 та у подальшому вчинити від його імені
правочин,  пов'язаний з продажем,  за ціну та на умовах на свій особистий
розсуд,  щодо належної йому на праві
власності 1/2 частини АДРЕСА_1.

27
вересня 2006 року відповідачка ОСОБА_2 діючи,
від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності,  уклала договір купівлі-продажу квартири,  посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6,  реєстровий № 4444.

За цим
договором відповідачка як представник ОСОБА_1 продала 1/2 частину АДРЕСА_1
ОСОБА_3

У
договорі купівлі-продажу вказана ціна 9565, 00 гривень,  яку представник продавця отримав повністю до
підписання цього договору. (а.с.  8).

Відповідно
до ч.3  ст.  238 ЦК
України представник не може вчиняти правочин від імені особи,  яку він представляє,  у своїх інтересах або в інтересах іншої
особи,  представником якої він одночасно
є,  за винятком комерційного
представництва,  а також щодо інших
осіб,  встановлених законом.

Суд
першої інстанції з врахуванням конкретних обставин по справі,  положень зазначеної норми матеріального права
правильно дійшов до висновку про те,  що
позивач уповноважив відповідачку вчинити від його імені правочин,  пов'язаний з продажем його частини квартири
за ціну та на умовах на свій особистий розсуд,
що відповідачка ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу від
27.09.2006 року діяла в межах наданих їй внаслідок повноважень.

Суд,  перевіряючи твердження представника позивача
щодо недійсності договору купівлі-продажу,
не знайшов їх переконливими та посилаючись на положення цивільного
законодавства вказав у рішенні,  що
законом не заборонено представнику вчиняти правочини від імені особи,  яку він представляє,  на користь своїх близьких родичів.

Із
матеріалів справи вбачається,  що
сторонам після смерті їх матері належить право власності на квартиру у рівних
частках - по  1/2 частини.

Відповідачка
продала частину квартири свого брата - позивача по справі родичу позивача та
відповідача- відповідачу ОСОБА_3

Крім
того,  із матеріалів справи
вбачається,  що 4 квітня 1984р. мати
сторін - ОСОБА_7заповіла спірну квартиру відповідачці ОСОБА_2,  яка у судовому засіданні пояснювала,  що спірна квартира належала їй на підставі
заповіту матері,  але вона не оформляла
після смерті матері дану угоду на своє ім"я.

Доводи у
скарзі про те,  що суд не застосував
положення статті 232 ЦК України
та не визнав правовий,  який вчинено в у
результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою
стороною,  а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3
недійсним,  не можуть бути взяті до
уваги.

Доказів
про те,  що угода вчинена внаслідок
неправомірних дій відповідачів не наведено і такі твердження не знайшли
підтвердження у судовому засіданні.

Посилання
у скарзі про те,  що суд не взяв до
уваги,  що позивач.1е отримав гроші за
продаж квартири,  не є підставою для
скасування рішення суду.

Позивач не
пред"являє вимоги про визнання довіреністі недійсною.

Питання про
стягнення грошей за продаж квартири ним не ставиться.

Виходячи
із обставин по справі,  змісту позову та
довіреності,  характеру виникнених
правовідносин сторін по справі щодо реалізації частини - 1/2 квартири
позивача,  апеляційний суд вважає,  що рішення суду відповідає нормам
матеріального,  процесуального права.

Керуючись  ст.
303- 308,  315 ЦПК України,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 11 червня 2007р. залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна
скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом
двох місяців з дня набрання законної сили ухвали апеляційного суду.