Справа №22-1167
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2007
року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суд
Львівської області в складі:

Головуючого:
Зубарєвої К.П. Суддів: Штефаніци Ю.Г., Мікуш Ю.Р. При секретарі: Жукровській
Х.І. З участю ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні    в м.
Львові цивільну справу  за
апеляційною         скаргою Державного
підприємства Міністерства Оборони України „Дружбівський кар"єр нерудних
копалин „Кварц" на рішення Самбірського районного суду Львівської області
від 11 грудня 2006 року

Встановила:

Рішенням
Самбірського районного суду Львівської області від 11 грудня 2006 року
задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства
Оборони України „Дружбівський кар"єр нерудних копалин „Кварц" про
відшкодування шкоди у зв"язку з втратою працездатності. Стягнуто з
дочірнього підприємства Міністерства Оборони України "Дружбівський
кар"єр нерудних копалин „Кварц" на користь ОСОБА_1 8973 грн.
втраченого заробітку та 897 грн. державного мита в користь держави.
Зобов"язано відповідача проводити щомісячні виплати позивачу втраченого
заробітку в розмірі 1500 грн., а при зростанні розміру мінімальної заробітної
плати самостійно здійснювати перерахунок і виплату грошових сум, що становить
вісімдесят відсотків п'ятикратного розміру заробітної плати. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 250 грн. судових витрат. Ухвалою цього ж суду
від 29.12.2006 року виправлено описку в рішенні суду від 11.12.2006 року в
частині назви відповідача з дочірного підприємства на державне підприємство.

Рішення суду
оскаржив відповідач. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати,
оскільки таке прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зокрема суд навііть не з"ясував назви відповідача і визнав як доказ
трудових відносин з позивачем військовий квиток, а не трудову книжку, де було б
зазначено професію, за якою позивач працював на підприємстві відповідача. Крім
того при розрахунку суми відшкодування суд невірно застосував п'ятикратний
розмір мінімальної заробітної плати а не заробітну плату відповідної професії
як це передбачено Правилами відшкодування... затвердженими Постановою KM
України від 23.06.1993 року.

2

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та межі доводів апеляційної скарги,
письмове заперечення позивача на апеляційну скаргу колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Матеріалами
справи встановлено, що позивач в період 1955-1958 років проходив строкову
службу в підрозділі військових будівельників на посаді робітника у
Дружбівському кар"єрі нерудних копалин Міністерства оборони СРСР та в цей
період отримав стійку втрату професійної працездатності в розмірі 80-ти
відсотків, що стверджується висновком Львівської медико-соціальної експертної
комісії від 235.03.1995 року, та його визнано інвалідом 2-ої групи
безтерміново.(а.с.7). Відповідно до наказу № 167 від 1.12.1988 року( а.с.8)
відповідач проводив виплати позивачу втраченого заробітку у зв"язку з
ушкодженням здоров"я та проценту стійкої втрати ним працездатності до
червня 2001 року, а відповідно до постанови № 68 від 17.06.2001 року така
виплата проводилася відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в
Олевському районі Житомирської області. В серпні 2001 року така виплата Фондом
була припинена у зв"язку з тим, що на позивача, який отримав ушкодження
здоров"я під час проходження військової служби, положення Закону України
„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" не поширюється і відмова Фонду у продовженні такої виплати
була правомірною, що стверджується рішенням Олевського районного суду
Житомирської області від 13.01.2004 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Житомирської області від 07.04.2004 року(а.с. 10-11).

Задовольняючи
позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої позивачу ушкодженням
здоров"я починаючи з дня звернення з позовом до суду з 20.02.2006 року,
суд вірно виходив з положень ст..ст.1195,1197 ЦК України та роз"яснень
п.1.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 „Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992
року зі змінами, оскільки встановив, що позивач у трудових відносинах з відповідачем
не перебував, ушкодження здоров"я отримав під час проходження строкової
військової служби в підрозділі військових будівельників в Дружбівському
кар"єрі нерудних копалин МО СРСР ( нині ДК МОУ „Дружбівський кар"єр
нерудних копалин „Кварц"). Та обставина, що справа судом розглянута у
відсутності представника відповідача не може бути підставою для задоволення
апеляційної скарги, оскільки як вбачається із заяви керівника ДП МОУ
„Дружбівський кар"єр нерудних копалин „Кварц" від 10.03.2006 року,
останній просив справу розглядати без його участі, надіславши суду відзив на
позовну заяву ( а.с.21-23). Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам
та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія
суддів не вбачає.

Керуючись
ст.ст..307 ч.1 п.1,308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу Державного підприємства МОУ „Дружбівський кар"єр нерудних копалин
„Кварц" відхилити, а рішення Самбірського районного суду Львівської
області від 11 грудня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала вступає в
законну силу з моменту її проголошення, може бути оскарженою у касаційному
порядку протягом двох місяців з дня вступу в законну силу шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.