Справа 22ц-1638/07                                                         Головуючий
у 1 інстанції Пиліпка В.М.
- цивільна                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

12 листопада
2007 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ    у складі :

Головуючого
судді                             Позігуна
М. І.

Суддів :                            Горобець Т.В.,
Шевченка В.М.

При
секретарі                  Рачовій І.І.

З участю                          ОСОБА_1

Розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні в
залі  судових засідань
апеляційного суду в м.  Чернігові  цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на заочне рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від
20 липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені
за кожен день прострочення сплати аліментів на повнолітню дитину за період з
грудня 2005 року по 1 червня 2007 року,

Встановив:

В апеляційній
скарзі на зазначене рішення суду першої інстанції , яким позов ОСОБА_2
задоволено в повному обсязі, ОСОБА_1 просить це рішення скасувати як незаконне
та ухвалити нове рішення.

Доводами
апеляційної скарги є посилання на порушення судом першої інстанції при
ухваленні рішення норм матеріального права , а саме  ст.
196 Сімейного кодексу України , яка передбачає право стягувача вимагати
сплати пені боржником у випадку, якщо заборгованість по аліментах виникла з
вини платника аліментів. На думку апелянта , його вина в виникненні
заборгованості не доведена.

Крім того
ОСОБА_1 вважає, що сам розмір пені (неустойки) розрахований з порушенням
порядку розрахунку, визначеного  ст. 196
СК України.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та уточнив, що він просить
рішення районного суду скасувати з ухваленням нового рішення про часткове
задоволення вимог позивачки. На думку апелянта розмір пені підлягає визначенню
виходячи з розрахунку 1% за кожен день прострочення,

тобто за кожен місяць буде по 30%. Доказів щодо
відсутності його вини в несплаті аліментів апелянт суду не надав.

В письмових
поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазнчає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим, відповідач має змогу сплачувати
аліменти, але ухиляється від виконання рішення суду, в зв"язку з чим
повинен сплатити неустойку.

Вислухавши
суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги , апеляційний суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно
до  ст.
303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно
до  ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та обґрунтованим.

Вирішуючи даний
спір по суті, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних
правовідносин та вірно визначив, що спірні правовідносини регулюються  ст.
196 СК України. Обґрунтовано визнав наявність вини відповідача в
несплаті стягнутих з нього аліментів.

Проте, всупереч
вимогам 213 ЦПК України суд не з"ясував всіх обставин у справі, зокрема,
щодо порядку розрахунку, запропонованого позивачкою, не обґрунтував належним
чином висновок щодо правильності такого розрахунку пені, та не правильно
застосувавши  ст.  196 ч.1 СК України прийшов до помилкового
висновку, що розмір пені, що підлягала стягненню становить 4657,50 грн.

Стаття 196 СК
України визначає, що при виникненні заборгованості по аліментах з вини особи,
яка зобов'язана їх сплачувати, стягувач аліментів має право за рішенням суду
стягнути неустойку (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 16.11.2005 року повинен
сплачувати позивачці на утримання сина по 100 грн., які він не сплачував в
зв"язку з чим станом на 01.06.2007 року виникла заборгованість у розмірі
1589,11 грн. ( а.с. 4,5,7)

В серпні 2006
року відповідач сплатив 260,89 грн., не вказуючи період, за який сплачено
аліменти.( а.с. 4). Більше виплат не здійснював.

Таким чином, за
кожний місяць прострочення, починаючи з січня 2006 року ( за грудень 2005 року)
по червень 2007 року (крім липня та серпня 2006 року) тобто за 15 місяців
ОСОБА_1 повинен сплатити позивачці по 30 грн. пені ( 1% х 30 дн.=30 грн.) За 15
місяців ця сума становить 450 грн.( ЗО х 15=450)

Розрахунок,
наведений позивачкою не ґрунтується на
ст.  196 СК України, оскільки нею
1 % рахувався від суми заборгованості , а не від суми прострочення платежу за
кожний місяць, що не передбачено названою нормою закону.

Відповідно
до  ст.
309 ч. 1 п. 3,4 ЦПК України апеляційний суд скасовує або змінює рішення
суду першої інстанції з ухваленням нового рішення , в разі

невідповідності висновків суду обставинам справи та якщо
буде встановлено порушення або неправильне застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Вирішуючи даний
спір суд першої інстанції, погодившись з розрахунком позивачки дійшов
помилкового висновку щодо його обґрунтованості та правильності, а також
неправильно застосував  ст. 196 СК
України, аналізуючи наданий позивачкою розмір пені, яка підлягала стягненню.

Апеляційний суд
також вважає, що оскаржуване заочне рішення не може залишатись в силі також з
тих підстав, що суд першої інстанції ухвалив про заочний розгляд справи
всупереч положенням  ст.  224,225 ЦПК України. Як вбачається з
матеріалів справи розгляд справи розпочато 04.07.2007 року з участю позивача та
відповідача ( а.с.  19,20 ) 16.07.2007 та
20.07.2007 року розгляд справи продовжувався після перерви( а.с. 20) . Отже,
висновок суду щодо можливості застосування такої процесуальної процедури, як
заочний розгляд справи є необґрунтований.

Керуючись  ст.
303,304,305, 307, 309 ч. 1 п. 4, 316,317,319,324 ЦПК України,  ст. 196 СК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1  задовольнити.

Заочне рішення
Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2007 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 450 ( чотириста п'ятдесят) грн. пені за прострочення
сплати аліментів за період з грудня 2005 року по 01 червня 2007 року.

Стягнути з
ОСОБА_1 51 грн. державного мита на користь держави та 7,50 грн. на користь
бюджету м.  Чернігова витрат на ІТЗ .

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.