Справа № 22ц-1720/2007                                                  Головуючий
у першій інстанції -
Л.В. Доповідач - Лазоренко
УХВАЛА

іменем      України

21 листопада
2007 року                                                                                        місто
Чернігів

Апеляційний   суд  Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Литвиненко І.В.
суддів - Лазоренка М.І., Смаглюк Р.І. при
секретарі - Рябчук С.В.

за участю - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21
вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Національної
акціонерної страхової компанії "Оранта", Державного казначейства
України, Головного управління державного казначейства України Чернігівської
області про стягнення компенсації від знецінення страхової виплати

встановив:

21.07.2005 року
позивачка звернулась з позовом про стягнення з Чернігівського міського
відділення HACK "Оранта" 2749 грн. компенсації від знецінення
страхових виплат за договором змішаного страхування та просила зобов'язати
Чернігівське міське відділення Державного казначейства України перерахувати
Чернігівському міському відділенню HACK "Оранта"
кошти в сумі 2749 грн. для виплати компенсації від знецінення страхових виплат.

Після уточнень
та доповнень позовних вимог, позивачка просила визнати, що за договором
страхування № 144093 особовий рахунок НОМЕР_1 на рахунку Чернігівського
міського відділення HACK "Оранта" залишились грошові заощадження в
розмірі 7665 крб. і відповідно компенсаційна індексація страхових внесків
станом на 01.08.2005 р. становить 25100 грн. 13 коп., визнати, що її право на
своєчасне одержання страхової суми, компенсації та індексації грошових
заощаджень порушене у зв'язку з неправомірними діями посадових осіб
Чернігівського міського відділення HACK "Оранта",
а також просила стягнути 25100 грн. 13 коп. компенсації від знецінення
страхових виплат та зобов'язати Чернігівське
міське відділення Державного казначейства

2

України перерахувати відповідачу
кошти в сумі 25100 грн. 13 коп. для виплати компенсації від
знецінення страхових виплат.

Рішенням
Деснянського районного суду від 21 вересня 2007 року позивачці відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

Непогоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення, а справу направити на новий розгляд.

Апелянт мотивує
свої вимоги тим, що рішення суду винесене з порушенням
вимог матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають
матеріалам   справи   та
суперечить   чинному   законодавству.

Судом невірно
застосовано закон України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" , оскільки кошти, які
позивачка повинна була отримати в
1993 р. за договором страхування життя, вона не отримала і вони були зараховані як страхові платежі за договорами бонусного страхування, а на час їх укладення органи Держстраху СРСР
на території України були реорганізовані в недержавну HACK "Оранта" то і
відповідальність за договором бонусного страхування
повинна нести HACK "Оранта", а не держава.

Також судом порушено ст. 11 ЦПК, оскільки суд взагалі не розглядав вимоги щодо визнання розміру страхової суми, яка
нарахована за договором бонусного страхування. В супереч ст. 10 ЦПК
суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення
додаткової експертизи, а також відмовив у оголошенні перерви для уточнення та подачі до суду нових позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором страхування № 144093 особовий рахунок НОМЕР_1, що діяв з 01.11.1990 р.
по 31.10.1993 р. ОСОБА_1 була застрахована на суму
2500 крб. в установі Держстраху СРСР, правонаступником якої є ВАТ "HACK "Оранта".

Компенсаційна сума складає 2749 грн.. В 1993-1994 роках по договорах страхування, що закінчили свою дію, здійснювались
виплати, але ОСОБА_1    за їх
отриманням не звернулась.

Відмовляючи у задоволенні позову суд 1 інстанції вірно виходив з того, що позивачка після закінчення дії договору страхування,
тобто у 1993 - 1994 роках, не зверталась до страхувальника з
вимогою про виплату страхової суми.

Доводи позивачки про її неодноразові усні звернення до страхувальника з зазначеного приводу, суд обґрунтовано не взяв до уваги,
оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Також
відмовляючи у позові суд обґрунтовано керувався вимогами Закону України від 21 листопада 1996 року
"Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян
України" /далі Закону/, оскільки:

- ст. 1 цього Закону встановлені зобов'язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові
заощадження поміщені в період до 2 січня 1992 року в
установах Державного страхування СРСР. Компенсації
також підлягають грошові заощадження громадян, які поміщені в установах
колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років;

3

- згідно ст. 6 Закону
компенсація громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться
починаючи з 1997 року виключно у грошовій формі за рахунок Державного бюджету
України, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти для
компенсації заощаджень громадян визначаються у Державному бюджеті окремою
статтею.

Таким чином,
зазначеним Законом встановлено механізм виплати громадянам компенсації грошових
заощаджень, згідно з яким HACK "Оранта" проводить виплату проіндексованих
страхових сум у межах коштів, передбачених для цього законом про Державний
бюджет на відповідний рік, і в порядку
визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до
ч.2 ст. 3 Закону компенсаційна індексація заощаджень громадян здійснюється при
видачі страхових внесків.

Відповідними
постановами Кабінету Міністрів "Про виплату громадянам України
компенсаційних втрат від знецінення грошових заощаджень і страхових внесків,
вкладених до 2 січня 1992 року в установах Ощадбанку СРСР та державного
страхування СРСР, що діяли на території України й зокрема відповідною
постановою № 409 від 30.04.2005 року Кабінету Міністрів України передбачено
категорію осіб, яким мають бути повернуті страхові внески, та розмір виплат.

ОСОБА_1 не
належить до жодної категорії громадян, якім проводились виплати у відповідності
з названими постановами.

Отже, згідно із
чинним законодавством, на момент винесення оскаржуваного рішення наведені
вимоги позивачки й зокрема щодо стягнення з відповідачів проіндексованих
страхових сум є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що
позивачка не довела, що вона протягом 1993-1994 років зверталась за виплатою
страхових внесків до відділення HACK "Оранта",
а також враховуючи висновок № 307ц судово - бухгалтерської експертизи від
10.01.2007 року, відповідно до якого HACK "Оранта"
провела нарахування компенсації, індексації втрат від знецінення грошових
заощаджень та бонус ОСОБА_1
з дотриманням чинного законодавства, а також беручи до уваги наведені вище
норми законодавства, суд 1 інстанції також обгрунтовано дійшов висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання, що право позивачки на
своєчасне одержання страхової суми, компенсації та індексації грошових
заощаджень порушене у зв'язку з неправомірними діями посадових осіб
Чернігівського міського відділення HACK "Оранта".

Доводи
апеляційної скарги про те, що кошти, які позивачка не отримала в 1993 р. за
договором страхування життя були в липні 1993р. та в 1994 році зараховані HACK
"Оранта", як страхові платежі за договорами бонусного страхування і
тому відповідальність за цим договором повинна нести саме HACK
"Оранта", а не держава, апеляційний суд до уваги не приймає,
оскільки згідно ст.1   Закону
України  "Про державні гарантії
відновлення заощаджень

4

громадян України" зобов'язання стосовно відновлення
реальної вартості грошових заощаджень
громадян України, в тому числі які поміщені в установах колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років,
взяла на себе держава, а не відповідач - ВАТ HACK
„Оранта".

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Деснянського  районного суду м. Чернігова від 21 вересня
2007 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.