Справа № 22-ц-3965 2007р.                                         Головуючий
1 -ї ін ст.  ЗУБ Г.А.
- житлові                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

09 серпня 2007
року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого -
КАРІМОВОЇ Л.В.

суддів -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,  КІРСАНОВОЇ Л.І.

при секретарі -
ЗЕЛІНСЬКІЙ І.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 14
червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3
треті особи - ВПРФО Київського РВ ГУ МВС України в Харківській області,  про визнання такими,  що втратили право користування житловим
приміщенням,  та за зустрічним позовом
ОСОБА_2,  ОСОБА_3  які діють також і в інтересах своїх
неповнолітніх дітей ОСОБА_4,  ОСОБА_5 до
ОСОБА_1,  треті особи - орган опіки та
піклування виконавчого комітету Київської районної ради міста Харкова,  виконавчий комітет Київської районної ради
міста Харкова про поновлення права користування жилим приміщенням

встановила : У
червні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду міста Харкова
з позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  які діють також в інтересах своїх
неповнолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5,
третя особа - ВГІРФО Київського РВ ГУМВС У в Харківській області,  про визнання такими,  що втратили право користування житловим
приміщенням.

Позивач
зазначала,  що спірною є чотирьохкімнатна
ізольована квартира АДРЕСА_1,  житловою
площею 56, 63 кв.м. ,  яка була надана їх
родині у 1990 році.

Разом з наймачем
квартири ОСОБА_3  до ордеру на житлове
приміщення були включені як ч.1ени сім'ї наймача вона,  ОСОБА_1,
відповідачі ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та
їх дочка ОСОБА_4,  а також ОСОБА_6 - син
наймача та її і ОСОБА_2 брат.

Фактично у
житлове приміщення заселилася тільки вона. Брат ОСОБА_6 через деякий час
виписався з квартири,  проживав за іншою
адресою. Мати ОСОБА_7  здебільше
проживала з ним,  оскільки за станом
свого злдоров'я ОСОБА_6 потребував сторонньої допомоги.

Відповідачі
ОСОБА_2,  його дружина ОСОБА_3 та їх
дочка у житлове приміщення не вселялися,
речей до квартири не завозили,  у
сплаті квартирної плати та комунальних послуг участі не приймали.

У 2002 році
ОСОБА_2 уклав договір про реструктуризацію заборгованості,  який було розірвало у 2004 році через
невиконання ОСОБА_2умов цього договору.

24 грудня 2003
року наймач квартири ОСОБА_7  померла.

Посилаючись на
те,  що відповідачі не мали ніяких
перешкод у користуванні квартирою,  однак
не проживали в ній,  не приймали участі у
сплаті квартирної плати та комунальних послуг позивач просила суд визнати
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та їх неповнолітніх
дітей такими,  що втратили право на
користування житловим приміщенням - квартироюАДРЕСА_1 на підставі  ст.
ст.  71, 72 ЖК України.

ОСОБА_2і ОСОБА_3
звернулися із зустрічним позовом до ОСОБА_1,
треті особи - орган опіки та піклування виконкому Київської районної в
місті Харкові ради,

виконком Київської районної в місті Харкові ради про
поновлення порушеного права та усунення перешкод у користуванні житловим
приміщенням шляхом вселення .

Зазначали,  що їх сім'я не мала можливості постійно
користуватися спірною квартирою через неприязні стосутнки між ними та
ОСОБА_1,  однак не втрачали зв'язку з
житлом,  передавали наймачу квартири
ОСОБА_7  гроші для сплати квартирної
плати та комунальних послуг,  намагалися
вирішити житлову проблему шляхом обміну квартири,  зміни умов договору житлового найму.

З приводу
перешкод у користуванні квартирою з боку ОСОБА_1 зверталися до Київського  РВ ХМУ УМВС України в Харківській області.

На підставі
наведеного просили суд поновити їх та неповнолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5
порушене право на користування житловою площею шляхом вселення у спірну
квартиру і з зобов'язати ОСОБА_1 не чинити їм перешкод у користуванні цим
житловим приміщенням.

Сторони взаємних
вимог не визнали.

Рішенням
Київського районного суду міста Харкова від 14 червня 2007 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено: поновлено право ОСОБА_2,  ОСОБА_3. та їх неповнолітніх дітей
ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження і
ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_2 народження на
користування квартирою АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити їм перешкод у
користуванні цією квартирою.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та
постановити по справі нове рішення,  яким
задовольнити її позов,  а у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_9 відмовити.

При цьому
посилається на неповне з'ясування судом обставин,  які мають значення для справи; недоведеність
обставин,  які суд вважав доведеними;
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши
доповідь судді; пояснення ОСОБА_1 та її представника; перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги,  судова
колегія вважає,  що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судовим
розглядом встановлено,  що спірна
квартира була надана ОСОБА_7

ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4були включені до
ордеру на житлове приміщення як ч.1ени сім'ї наймача. Згодом в цій квартирі був
зареєстрований син ОСОБА_9 - ОСОБА_5,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обгрунтування
позовних вимог про визнання ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 такими,  що втратили право на користування житловою
площею ОСОБА_1 посилалася на те,  що
відповідачі не поселялися в цю квартиру,
не користувалися житловою площею ; не сплачували квартирної плати та
комунальних послуг. Вказувала також,  що
ніяких перешкод у користуванні житловою площею відповідачі за її позовом не
мали і були відсутні в квартирі понад встановлені  ст. 71 ЖК України строки без поважних причин.

Не визнаючи її
позов і звернувшись із зустрічним позовом про поновлення їх та дітей порушеного
права та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення
,  ОСОБА_2 і ОСОБА_3 посилалися на
те,  що їх сім'я через неприязні стосунки
з ОСОБА_1 не мала можливості проживати в спірній квартирі,  але вони давали наймачу ОСОБА_7  гроши для сплати за квартиру та комунальні
послуги,  мали домовленість про обмін
квартири для забезпечення всіх окремим житлом і намагалися вирішити таким чином
житлову проблему. У 2002 році ОСОБА_2 укладав договір про розстрочку погашення
заборгованості.

Після смерті
наймача ОСОБА_7  відносини з ОСОБА_1 ще
більш ускладнилися; з приводу перешкод з її боку у користуванні квартирою їх
сім'єю ОСОБА_2 звертався до Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківаській
області.

На підтвердження
обставин,  на які вони посилалися в
обгрунтування заперечень проти позову ОСОБА_1 та своїх вимог за зустрічним
позовом,  Громницькі надали суду:

- копію договору
№ 178 від 04 квітня 2002 року,
укладеного між ОСОБА_2та ПП „ Карат" на надання посередницьких
послуг з відчуження об'єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 66);

- копію
постанови дільничного інспектора міліції Київського РВ ХМУ УМВС України в
Харківській області від 06.04.2006 року про відмову в порушенні кримінальної
справи,  з якої вбачається,  що 31.03.2006 року ОСОБА_2 звернувся з заявою
про прийняття мір до ОСОБА_1,  яка протягом
3-х років перешкоджає його проживанню у квартирі АДРЕСА_1.

При цьому в
постанові зазначено,  що опитана ОСОБА_1
не заперечувала що „ у них їдуть сімейні розбирання по даній квартирі"
(а.с. 67)

- копії
квитанцій про сплату ОСОБА_2у квітні,
березні та липні 2006 року квартирної плати у відповідних сумах
150,  200,  200 грн. (а.с. 68);

- копію
відповіді за підписом начальника КЖЕП-16 Київського району міста Харкова від
31.03.2006 року згідно якої на заяву ОСОБА_2 йому було роз'яснено право на
звернення до суду з приводу примусової зміни умов договору найму житлового
приміщення та вселення в квартиру за місцем реєстрації ( а.с. 69).

Відповідно до
ч.ч.1,  2
ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або ч.1енів його
сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або
ч.1ени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців,  цей строк за заявою відсутнього може бути
подовжено наймодавцем,  а в разі спору
-судом.

За
роз'ясненнями,  які містяться у п. 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року (зі змінами) „ Про
деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу
України" у справах про визнання наймача або ч.1ена його сім'ї таким,  що втратив право користування жилим
приміщенням ( ст. 71 ЖК),  необхідно
з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,  у
осіб,  які потребують догляду,  внаслідок неправомірної поведінки інших
ч.1енів сім'ї тощо) суд може подовжити пропущений строк.

ОСОБА_1 не
заперечує,  що відносини між нею та
відповідачами за її позовом є неприязними,
а також вважає що останні не мають потреби у спірній квартирі для
проживання,  а спір про своє право на
житло почали з наміром змусити її до обміну квартири чи її продажу. На підставі
наведеного судова колегія доходить висновку,
що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини,  на які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,  і на підставі
доказів,  досліджених в судовому
засіданні,  дійшов обгрунтованого
висновку про те,  що тимчасове
непроживання сім'ї ОСОБА_9 у спірній квартирі було викликано поважними
причинами,  оскільки між сторонами
склалися неприязні стосунки і ОСОБА_1 перешкоджала їм у користуванні цим
житлом.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 про доведеність проживання відповідачів за її
позовом за адресою АДРЕСА_2 цього висновку суду не спростовують і не є
підставою для задоволення її позовних вимог,
оскільки позову до ОСОБА_9 на підставі
ст. 107 ЖК України вона не заявляла.

Інші доводи
апеляційної скарги також не свідчать про порушення судом норм матеріального або
процесуального права,  які призвели до
неправильного вирішення справи,  тому
підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись  ст.
ст. 303, 304,  п.1 ч.1  ст. 307,
ст.  ст.  308,
313-315, 319 ЦПК України судова колегія,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішенння
Київського районного суду міста Харкова від 14 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.