РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30
березня 2007 року Новомосковський міськрайонний суд, Дніпропетровської області,
у складі:

головуючої судді Мороховець О.В.,

секретаря Сорока О.В.,

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новомосковська цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства закритого типу "Новомосковська меблева
фабрика" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТЗТ "Новомосковська меблева
фабрика", в якому просить визнати незаконним наказ про переведення його
двірником, стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 3000 грн. та
спричинену йому моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В обґрунтування свої позовних вимог, позивач вказує, що в 2002 році був
прийнятий на роботу в якості слюсаря в ВАТ "Новомосковська меблева
фабрика", однак в жовтні 2003 році керівництво фабрики безпідставно
знизило його заробітну плату, а обсяг робіт при цьому зменшений не був. 24.
03.2004 року йому стало відомо, що виданий наказ, у відповідності до якого він
переведений двірником. Позивач вказує, що він не згоден з переводом, оскільки
не подавав ні заяви, ні своєї згоди на переведення, і виходив на роботу на своє
попереднє місце, тобто слюсарем, тому просить визнати наказ про переведення
незаконним, стягнути заборгованість по заробітній платі та спричинену моральну
шкоду.

24.06.2005 року позивач звернувся до суду з додатковою позовною заявою, в
якій вказує, що 29.04.2005 року був звільнений з суміщуваної роботи, у зв'язку
з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником. Зазначений
наказ позивач просить визнати також незаконним , оскільки станом на 29.04.2005
року не працював за сумісництвом, робота на АТЗТ "Новомосковська меблева
фабрика" була його основною, тому просить поновити його на роботі та
стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за час вимушеного
прогулу.

4 квітня 2006 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій
уточнив свої остаточні вимоги та просить поновити його на роботі в АТЗТ
"Новомосковська меблева фабрика" в посаді слюсаря-електрика 4
розряду, стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі за час
вимушеного прогулу за 247 робочих днів у розмірі 3977,78 грн., заборгованість
по заробітній платі за період з 16.02.2004 року по 15.04.2005 року у розмірі
1268,19 грн., а також спричинену йому матеріальну шкоду у розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просить
поновити його на роботі в якості слюсаря 4 розряду, при цьому пояснив, що в
лютому 2004 року після звільнення з основного місця роботи він звернувся із
заявою до директора АТЗТ "НМФ" про переведення його з суміщуваної
посади на основне місце роботи на повний оклад, на що керівник фабрики ОСОБА_3 дав свою згоду, а тому вважає, що наказ про його звільнення є незаконним, в
зв'язку з чим також просить поновити його на роботі на посаді слюсаря 4
розряду, стягнути з відповідача компенсацію за час вимушеного прогулу у розмірі
1268,10 грн., заборгованість по заробітній платі у розмірі 2709,59 грн., та
спричинену йому моральну шкоду у розмірі 5000 грн., яка виразилася в тому, що
його

2

незаконно
звільнили, а
перед цим незаконно перевили на менш оплачувану роботу двірника, в зв'язку з чим він нервувався та пережив емоційний
стрес.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали, пояснивши, що позивач не звертався з заявою про переведення
його на основне місце роботи на АТЗТ "НМФ", тому вважає, що його
звільнення було проведене у відповідності до трудового законодавства.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи,
дійшов до наступного.

У відповідності до наказу № 24 від 06.12.2001 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду слюсаря-електрика 4 розряду на АТЗТ
"Новомосковська меблева фабрика" за сумісництвом на 0,5 окладу (а.с.
8), на підставі його заяви від 26.11.2001 року (а.с.9).

15.04.2005 року наказом № 15 ОСОБА_2 був звільнений з посади слюсаря-електрика з
29.04.2005 року, у відповідності до ст. 43-1 КЗпП України, в зв'язку з
прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником (а.с. 12).

П.3 ст. 43-1 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної
профспілкової організації допускається у випадках звільнення з суміщуваної
роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є
сумісником.

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що ОСОБА_2 працював на АОЗТ "Новомосковська меблева фабрика" за
основним місцем роботи, хоча встановлено, що він дійсно був звільнений з
основного місця роботи - Новомосковського міжрайонного УКБ - з 16.02.2004, що
стверджується наданою копією трудової книжки ОСОБА_2 (а.с. 73).

В судовому засіданні допитаний голова правління АТЗТ "Новомосковська
меблева фабрика" ОСОБА_3, який пояснив, що ОСОБА_2 не звертався до нього особисто з заявою про переведення його з суміщуваної
посади на основне місце роботи. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що
на підприємстві існує положення про реєстрацію вхідної та вихідної
кореспонденції, у відповідності з яким встановлений порядок реєстрації
документації, яка надходить на підприємство (а.с. 58), ведеться книга
реєстрації вхідної кореспонденції, оригінал якої був досліджений у судовому
засіданні, і зави від ОСОБА_2 в період з 16.02.2004 року по день звільнення про
переведення його на основне місце роботи не надходило. Також в судовому
засіданні в якості свідка допитана ОСОБА_6, яка пояснила, що в її обов'язки
входить ведення обліку трудових книжок, однак трудової книжки ОСОБА_2 до відділу кадрів не надавав, як і не надавав заяви про переведення його з
суміщуваної посади на основне місце роботи.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки в силу ч.2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть стверджуватися іншими засобами доказування, тому суд не
може допустити в якості належних доказів показання свідка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що в його присутності ОСОБА_2 особисто подавав заяву ОСОБА_3 про переведення його на основне місце роботи, а свою трудову книжку він
отримав у охоронника на прохідній підприємства. Крім того, суду не надано
доказів, того, що ОСОБА_2 в період з лютого 2004 року по день
звільнення отримував заробітну плату не за сумісництвом, а охоронники
підприємства, допитані в якості свідків, заперечували факт передачі трудової
книжки ОСОБА_2 на прохідній, оскільки це не входить в їх функціональні обов'язки.

Посилання представника позивача на те, що трудовий договір вважається
укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника
фактично було допущено до роботи, також не може бути прийняте судом, оскільки в
період з лютого 2004 року по день звільнення розмір заробітної плати ОСОБА_2 не змінювався,   що   стверджується   довідкою
та   платіжними   дорученнями
на   видачу

3

заробітної
плати (а.с. 15-37), а за штатним розкладом, який залишався не змінюваним,
передбачено 2,5 одиниці слюсарів.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214 ЦПК України, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до акціонерного товариства закритого типу
"Новомосковська меблева фабрика" про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди
-відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області в
слідуючому порядку: заява на апеляційне оскарження надається протягом 10 днів
до Новомосковського міськрайонного суду, а апеляційна скарга - протягом 20 днів
після надання заяви про апеляційне оскарження.