Справа №
5594                      Головуючий 1-ї
інстанції - Ткачова О.М.
Доповідач: Єлгазіна Л.П
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03
серпня 2007 року                                                                 м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі: Головуючого - судді Ювченко Л.П. Суддів: Єлгазіної
Л.П.,  Лук, янової С. В. При секретарі:
Тума О.В.

за
участю сторін: представника позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_2

Розглянувши   у
відкритому  судовому  засіданні        цивільну   справу
за

апеляційною
скаргою позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2 на
рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 травня 2007
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Донецької залізниці - "про стягнення середнього заробітку та розрахункових
сум при звільненні,  внесенні нових
записів до трудової книжки та стягнення моральної шкоди".

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Краснолиманського міського суду Донецької області від 15 травня 2007року ОСОБА_3  у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього
заробітку та розрахункових сум при звільненні,
внесенні нових записів до трудової книжки та стягнення моральної шкоди -
відмовлено.

Суд
першої інстанції дійшов висновку,  що
позивачка,  перебувала з відповідачем у
трудових: відносинах з 29.09.1981 року по 23.11.1993 року.

Наказом №445 від 23.11.1993 року звільнена з посади білетного касира за

ст. .41 п.2 КЗпП України у зв'язку з
втратою довіри за згодою профспілкового

комітету    (а.с. 8-9, 12, 52-53,
31-32, 150),     як    особу,
яка   безпосередньо

обслуговувала
грошові кошти і скоїла кримінально - карне діяння,  за яке була засуджена 7 серпня 1995 року
за  ст. .84ч.1, 84 ч.2 КК України.

Позивачка
в день звільнення у присутності свідків відмовилася від отримання трудової
книжки (а.с. 74),  яка їй була потім
надіслана поштою і вручена її чоловікові ОСОБА_4
20.04.1998 року (а.с. 75). Про порушене право дізналася в грудні 1993
року,  тому посилання позивачки на
те,  що їй чинили перешкоди в отриманні
трудової книжки та не виплатили розрахункові при звільненні не найшли свого
підтвердження у судовому засіданні. Вина відповідача відсутня,  і підстав для внесення змін у записи трудової
книжки судом не знайдено . Крім того,
позивачкою пропущено термін на звернення до суду,  передбачений ст. 233 КЗпП України,  позивачка та її представник клопотання про
поновлення строку на звернення до суду не заявляли. З матеріалів справи
вбачається,  що позивачка про порушене
право дізналася у 1993 році (ах. 82-83). Підстав для стягнення середнього
заробітку та розрахункових сум при звільненні,
внесенні нових записів до трудової книжки та стягненні моральної шкоди
судом не знайдено,  і тому в позові
відмовлено.

Позивачка
та її представник,  не погодившись з
рішенням суду першої інстанції принесли апеляційну скаргу,  в якій посилаються на те,  що суд першої інстанції неповно з, ясував
обставини по справі,  висновки суду не
відповідають

відповідають
обставинам по справі,  порушені  ст.
.212, 193 ЦПК України,  суд не
витребував належні докази,  на які
посилалися відповідачі,  суд взяв до
уваги акт про відмову в отриманні ОСОБА_1 трудової
книжки та поштове повідомлення,  які не
відповідають обставинам по справі. На думку апелянтів суд невірно застосував
вимоги  ст.  233 КЗпП
України,  оскільки дублікат трудової
книжки нею отримано 15 травня 2006 року і в передбачений законом термін вона
звернулася до суду.

Рішення
Краснолиманського міського суду Донецька області від 15 травня 2007року просили
скасувати і задовольнити позовні вимоги

Заслухавши
суддю-доповідача,  перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави апеляційної скарги,  судова колегія вважає за необхідне її
відхилити з наступних підстав.

Відповідно
зі  ст.
11 п.1 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб ,
поданим відповідно до цього кодексу ,
в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі

Апеляційним
судом встановлено,  що дійсно наказом №
445 від 23 листопада 1993 року по  ст.
.Красний Лиман Донецької залізниці,
ОСОБА_1 - білетний касир,  була
звільнена 23.11.1993 року за згодою профспілкового комітету за  ст. .41 п.2 КЗ пП України у зв'язку з втратою
довіри (а.с. 12, 32). Звільнення з вказаних підстав позивачка оскаржувала до
КТС  ст. .Красний Лиман 20.12.1993
року,  КТС дії адміністрації з приводу
звільнення з роботи ОСОБА_1 визнала правильними,  (а.с. 33),
оскільки ОСОБА_1,  виконуючи
обов'язки білетного касира,  порушила
правила пасажирських перевезень,  договір
про повну матеріальну відповідальність,
тарифну угоду №5,  посадову
інструкцію білетного касира,  бо
продавала білети пасажирам до станцій далекого сполучення за їх вимогою,  в корінцях до білетів вказувала станції
близького призначення і вартість проїзду для них. Різницю в вартості квитків
привласнювала. За вказані протиправні діяння відносно ОСОБА_1 була порушена
кримінальна справ і її вироком Краснолиманського міського суду Донецької
області від 7 серпня 1995 року засуджено за
ст. .84 ч.1,  84 ч, 2 КК України.
Вирок оскаржувався у касаційному порядку і набув чинності (ах.244-249)

Позивачка
з позовами про поновлення на роботі зверталася до суду неодноразово,  і ухвалами Краснолиманського міського суду
Донецької області від 27.11.1995 року та 21.06.1996 року (а.с. 55-56) позовні
заяви ОСОБА_1 залишені без розгляду.

Тобто,  позивачка за захистом порушених на її думку
трудових прав,  зверталася у 1993 році -
до КТС,  у 1995 та 1996 році - до
суду,  і їй було відомо,  що вона не отримала трудову книжку,  але питання стягнення середнього заробітку за
період не видачі трудової книжки не ставила,
доказів,  з приводу того,  що вона зверталася до адміністрації за
трудовою книжкою,  а їй не видавали
трудову книжку не надала.

Надані
відповідачем докази про отримання трудової книжки чоловіком позивачки ,  яка була надіслана заказною поштою і вручена
її чоловікові ОСОБА_4  20.04.1998 року (а.с. 75) не визивають у суду
сумнівів в їх правдивості і в цій частині нічим не спростовані. Позивачем і її
представником не надано доказів з приводу того,
що з позивачкою не проведено належний розрахунок при звільненні,  оскільки такі доводи спростовані наданими
відповідачем розрахунковими документами за відповідний період.

Таким
чином суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову позивачу
у позові,  оскільки підстав для внесення
зміни у   трудову

книжку позивачки відносно дати звільнення 15.052006року - тобто
дати отримання дублікату трудової книжки - не вбачається,  оскільки доводи позивача і її представника не
відповідають обставинам справи. Посилання суду першої інстанції на пропущення
строку позовної давності є надлишковим і не впливає на висновки суду,  оскільки права позивача не порушені.

Крім
того позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди необгрунтовані,  оскільки право на відшкодування моральної
шкоди у зв, язку з порушенням його законних прав згідно  ст.
.2317-1 КЗпП України виникло у зв, язку з Законом України від 24.12.1999
року №1356-XІV,
тобто після виникнення спірних правовідносин ,  Згідно
ст. .58Конституції України - закони та інші нормативно - правові акти не
мають зворотної дії у часі.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст. 294,
301,  303,  305,
308,  316,  317,
319 ЦПК України Апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення
Краснолиманського міського суду Донецької області від 15травня 2007року -
залишити без змін.

Ухвала
Апеляційного суду набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання
її чинності.