Справа   № 22-1928/2007                               Оскаржуване
рішення постановлено під

Категорія
5                                                      головуванням   Павленко І. В.

Доповідач
Колос С.  С

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

11   вересня
2007 року                                      Колегія
суддів судової палати з цивільних

справ
апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого:
Колоса С.  С,  суддів: Вавшко В. С,  Ковальчука О. В.

При
секретарі: Цехмістер О. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу
ОСОБА_2та її представника ОСОБА_3на рішення Калинівського районного суду від 3
квітня 2006 року за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання недійсною окремої
частини правочину,  -

Встановила :

Рішенням
Калинівського районного суду від 3 квітня 2006 року позов ОСОБА_1. задоволено
частково. Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1,  що посвідчено 17 березня 2004 року приватним
нотаріусом Калиновського районного нотаріального округу,  покупцем якої є малолітня ОСОБА_9.,  ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.,  Визнано за ОСОБА_1. право власності на
частину ідеальної частки спірної квартири,
яка є об"єктом спільної сумісної власності подружжя вартістю 8 000
гривень. В іншій частині в позові відмовлено в зв"язку з безпідставністю .

Своє
рішення суд мотивував тим,  що сторони за
час шлюбу придбали спірну квартиру,  є
спільною сумісною власністю подружжя,  а
тому підлягає розподілу .

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представник просять рішення суду
скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким в позові відмовити,  мотивуючи тим,  що судом при постановлені рішення порушено
вимоги матеріального та процесуального закону.

Дослідивши
матеріали справи,  заслухавши учасників
процесу,  колегія суддів вважає,  що скарга підлягає до задоволенню з наступних
підстав .

Частково
задовольняючи позов,   судом порушено
вимоги   ст.  . 309 ЩЖ
України,   а саме висновок суду не
відповідає обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального та
процесуального законів .

Так,   визнаючи договір купівлі - продажу кв.
АДРЕСА_1в цілому,   визнав право
власності за ОСОБА_1. на 1/2 частини зазначеного приміщення. Чим порушив вимоги
ст.   216 ч. 1
абз. 2 ЦК України.
Крім того,   постановляючи рішення,   суд вийшов за межі зазначених в позовній
заяві вимог,   а саме в позові сторона
ставила питання про визнання правочину недійсним в окремих його частинах,   тоді як рішенням суду першої інстанції
договір купівлі - продажу визнано не недійсним в цілому .

З
матеріалів вбачається,   що рішенням
Калиновського районного суду Вінницької області 5 серпня 2005 року шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1. розірвано. Судом першої інстанції встановлено,   і не заперечується сторонами,   що з 2002 року позивач виїхав за кордон на
роботу і з сім"єю фактично не проживав .

Твердження
викладені в позові,   що періодично
висилав гроші відповідачці з метою купівлі квартири безпідставні та
спростовуються наступним .

Допитані
в судовому засіданні свідки ОСОБА_4.,
ОСОБА_5.,  ОСОБА_6.,
ОСОБА_7  пояснили,   що з сторонами знаходяться в дружніх
стосунках,   однак не підтвердили
факт,   що позивач посилав кошти для
купівлі квартири. Зазначали,   що
відповідачка ОСОБА_2 повертала їм борги чоловіка,   які мав до поїздки за кордон ( а. с.   101,
102 - 103 ). Твердження про передачу коштів від фірми " АВТОЛЮКС " в сумі
2000 євро для купівлі квартири слід оцінювати критично,   так як дана сума надійшла 16 грудня 2004
року ( а. с.   72 ),   а договір купівлі - продажу квартири укладено
17 березня 2004 року ( а. с.   9 ).
Згідно розписки ОСОБА_8отримав кошти в сумі 2 000 євро 9 березня 2004 року,   що спростовує вказівку про те,   що зазначені кошти були переведено позивачем
на ім"я ОСОБА_2 для купівлі квартири ( а. с.   69 ).

Позивачем
не надано будь - яких доказів ( чеки,
квитанції ) про те,   що
перераховував певні суми на ім" я відповідачки .

В той же
час з матеріалів вбачається,   що ОСОБА_2
придбала квартиру за кошти свого батька ( а. с.   84 - 91 ) .

Враховуючи
вище викладене,   колегія суддів
вважає,   що спірна квартира придбана не
за рахунок спільних коштів подружжя,   а
за кошти відповідачки,   тому розподілу
не підлягає.

Договір
купівлі - продажу кв. АДРЕСА_1 відповідає вимогам   ст.
203 ЦК України,   а саме зміст правочину не суперечить
закону,   особа,   яка його вчинила,   має необхідний обсяг цивільної
дієздатності,   воле вияв учасника
правочину є вільним та укладено у формі передбаченій законом.   Підстав для визнання його недійсним не має .

Враховуючи
зазначене,   колегія вважає,   що рішення підлягає скасуванню,   з ухваленням нового,   яким в позові слід відмовити .

Керуючись   ст.
ст.   307,   309,
314,   316 ЦПК України,   колегія суддів,

Вирішила   :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2та її представника ОСОБА_3- задовольнити .

Рішення
Калинівського районного суду від 3 квітня 2006 року скасувати,  ухвалити нове,  яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2про визнання
недійсності окремих частин правочину - відмовити .

Стягнути
з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2витрати по оплаті судового збору ( держмито ) в
розмірі 80 гривень та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду
справи в суді в розмірі 30 гривень,  а
всього 110 гривень .

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.