Справа № 2-2425/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2007 р.                                                                                                                 м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Українця В.В.

при секретарі                     Клімовських С А.

розглянувши у
відкритому попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

У травні 2007
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього
боргу в сумі 150000 гривень та судових витрат по справі.

Свої вимоги
позивач мотивував тим, що 10 серпня 2003 року вони з відповідачем уклали
договір позики на умовах повернення боргу до 10 серпня 2005 року. Він передав
відповідачу 150000 гривень, а останній написав
йому боргову розписку про отримання грошей та повернення боргу в строк
до 10 серпня 2005 року за місцем їх отримання: АДРЕСА_1. Незважаючи на взяті на
себе зобов'язання та неодноразові повідомлення про необхідність повернення
позики, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за
захистом свого порушеного права.

У попередньому судовому засіданні позивач позов
підтримав.

Представник
відповідача позов визнала, пояснила суду, що її довіритель своєчасно борг не
повернув, суму боргу визнає та згодний його оплатити.

Відповідно до ч.
4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову у попередньому судовому засіданні
судове рішення ухвалюється в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України.

Згідно з ч. 4
ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для
того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши
пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

2

Судом встановлено, що
10 серпня 2003 року сторони уклали в письмовій
формі договір позики на суму 150000 гривень та зазначили місце повернення
боргу - АДРЕСА_1.

Відповідно до умов зазначеного договору відповідач зобов'язувався до 10
серпня 2005 року повернути позивачу суму боргу.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо укладення договору позики, ОСОБА_1 надав суду розписку ОСОБА_2 (а.с. 6), у
якій зазначено, що останній 10 серпня 2003 року бере в
борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 150000 гривень для придбання нежилого приміщення
для магазину. Гроші бере на 2 роки та зобов'язується їх повернути 10 серпня
2005 року за місцем отримання - АДРЕСА_1.

Позивач звертався до відповідача з проханням повернути суму боргу, проте відповідач борг не повернув, що підтвердив у
судовому засіданні його представник.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Оскільки відповідач на вимогу позивача не повернула борг, суд приходить до висновку про необхідність задоволення
позову.

З урахуванням задоволення основних вимог, стягненню з відповідача
підлягають витрати на сплату судового збору в розмірі 1500 гривень та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Керуючись статтями 526, 530, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, статтями 10, 11, 57-60, 88, 130,
174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 150000
гривень боргу, 1500 гривень судового збору та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи,
а всього стягнути 151530 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд
першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може
бути подана без попереднього подання заяви протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом двадцяти
днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.