Справа № 2 - 278 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2007 року.
Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі: головуючого -
голови суду Гордійчука В.М. при секретарі -Віліщук Н.Ф. розглянувши у
попередньому судовому засіданні в м. Камені-Каширському цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Видертської сільської ради Камінь-Каширського району
Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно,

особи, які
беруть участь у справі:

позивачка - ОСОБА_1;

відповідач - Видертська
сільська рада Камінь-Каширського району та її

представник
Цигипало Галина Григорівна,

встановив:

В своїй заяві позивачка посилаються на те, що її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3
в АДРЕСА_1 побудували житловий будинок з господарськими спорудами.
Правовстановлюючі документи на це нерухоме майно не виготовлялись.

У 1966 році батько
помер, а в 2006 році - мати.

Після їх смерті залишився згаданий вище будинок з господарськими будівлями.

В сім'ї позивачки, окрім неї проживало ще п'ять сестер, які в даний час зі
своїми сім'ями проживають окремо: сестри ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в Російській
Федерації, сестра ОСОБА_6 -с.Видерта
Камінь-Каширського району, сестра ОСОБА_7 -
м. Володимир-Волинський, ОСОБА_8 -
м.Луцьк. Усі вони відмовились від своїх часток у спадщині, про що від їх
імені написані заяви.

До дня смерті матері вона проживала в спадковому будинку,
оскільки перша була тяжко хвора і потребувала постійного догляду, оплачувала
комунальні послуги, доглядала за господарством і прибудинковою територією.

В нотконторі вона не може отримати свідоцтво про право на
спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Просить визнати за нею право власності на житловий
будинок і господарські будівлі, які розташовані в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні
позивачка свою заяву підтримала повністю та суду пояснила, що вона не може
оформити право власності на нерухоме майно покійної матері, оскільки на нього
відсутні правовстановлюючі документи. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову не заперечила, при цьому
пояснила, що власником будинку АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями являється мати позивачки, ОСОБА_3 Позивачка після її
смерті в шестимісячний термін фактично прийняла спадщину.

Виходячи з наведеного вище, суд, вважає, що рішення у
справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

В силу ч.4 ст. 130
ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку,
встановленому ст. 174 цього ж
Кодексу. Згідно ч.4 ст. 174
ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що мати позивачки,
ОСОБА_3, яка 19 квітня 2006 року померла у
власності мала житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані в АДРЕСА_1.

Відповідно до положення ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що
прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Позивач в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла
спадщину, оскільки на час її відкриття проживала разом із спадкодавцем, а
протягом строку визначеного ч.І ст.1270 ЦК
України не відмовлялась від неї. Це все свідчить про факт фактичного вступу
позивачем у володіння та управління нерухомим спадковим майном спадкодавця.

Сестри позивачки, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та
ОСОБА_8, які входять в першу чергу спадкування за законом відмовились від своїх
часток у спадщині на користь першої.

Позивачка через відсутність у спадкодавця передбачених чинним
законодавством України правовстановлюючих документів на нерухоме майно не має
можливості отримати свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК
України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.

Згідно ст.392 ЦК
України в разі відсутності у власника майна документів, що засвідчують його
право власності, він може звернутися до суду з позовом про визнання його права
власності.

Положення статті 328
ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування, котре являє перехід
прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців) /ст.1216 ЦК України/.

Згідно ч.2 ст.
12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на майно,
одержане внаслідок успадкування.

Позивачка прийняла спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем на час її
відкриття, а тому набула права власності на нерухоме спадкове майно.

Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову
не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

У зв'язку з цим, суд відповідно до ст.ст. 328, 392 ЦК України визнає за ОСОБА_1 право
власності на вищезгаданий житловий будинок з господарськими будівлями.

Суд з Видертської сільської ради Камінь-Каширського
району судового збору не стягує, оскільки право власності на житловий будинок з
господарськими будівлями сільрадою не оспорюється.

Позивачка відмовилася від стягнення з відповідача в її
користь витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення по розгляду
цивільної справи, які сплачені ним при подачі заяви до суду.

Керуючись ст.ст. 61,
130, 174, ст.ст. 209,
212-215 ЦПК України, ст.ст. 328,
392, 1216, 1268, 1270, 1296 ЦК України, ч.2 ст.12 Закону України «Про власність» № 697-ХІІ від 07.02.1991 року, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме спадкове
майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, яке
складається з житлового будинку та господарських будівель, що розташовані в АДРЕСА_1, які до смерті
належали ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Волинської області шляхом подачі протягом десяти днів
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і наступної подачі
після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги через Камінь-Каширський
районний суд, або в порядку ч.4 ст. 295
ЦПК України.