Справа № 22-1731/2007
року                                 Головуючий
у 1 -й інстанції - Рибачук А.І.
Категорія - 36                                                  Доповідач
в апеляційній інстанції - Курій Н.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого -
Юхименка А.Г.

суддів: Калиняк
О.М., Курій Н.М.

при секретарі
Раб О.В.

з участю
ОСОБА_3, розглянувши  у  відкритому
судовому  засіданні  в
місті  Львові  цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника відповідача ОСОБА_1
на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 06 лютого 2007
року

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 06 лютого 2007
року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в твердій
грошовій сумі в розмірі 1000.00 грн. на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4

Рішення оскаржив представник відповідача ОСОБА_2, що діє
відповідно до довіреності (а.с.26). Вважає, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права. Зазначає, що при прийнятті рішення суд
не виявив обставин, які мають значення для справи, вважав встановленими
недоказані факти і при винесенні рішення вийшов за межі позовних вимог; не
прийняв до уваги обставини, які підтверджують неможливість ОСОБА_1 виплачувати
встановлений судом розмір аліментів, а саме: те, що останній не в змозі
сплачувати аліменти в твердій сумі в розмірі 1000 грн., оскільки відповідно до
довідки про доходи за останні шість місяців, зарплата ОСОБА_1 становить 400
грн. й, крім того, на даний момент є безробітним; відповідач після розлучення з
позивачкою одружився вдруге, від цього шлюбу в 1992 році народилася дочка, якій
відповідач після розлучення її матір'ю добровільно, без рішення суду про
стягнення аліментів, надає посильну матеріальну допомогу. Зазначає, що суд не
взяв до уваги п. 1 ст. 182 СК України; п.17 Постанови Пленуму Верховного суду
України № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Рішення
просить скасувати й ухвалити нове, яким відмовити позивачці ОСОБА_3 в
задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів в твердій
грошовій сумі в розмірі 1000.00 грн. на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4,
а стягнути з відповідача аліментів у розмірі 16,5 % від його щомісячного
заробітку, оскільки на утриманні відповідача знаходиться ще одна дитина.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивачки на
заперечення апеляційної скарги і, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги
та пред'явлених  позовних  вимог
законність  і  обґрунтованість     рішення
суду  першої

інстанції,
матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка,
син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх на час навчання до досягнення ними двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми
навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів:
досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;
продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі;
наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач по
справі є батьком ОСОБА_4, 02.08.1988 року народження, яка навчається на другому
курсі медичного факультету №1 Львівського національного медичного університету
ім. Д.Галицького та перебуває на утриманні своєї мами ОСОБА_3, яка працює і
якій за період з жовтня 2005 року по вересень 2006 р. нараховано заробітну
плату у сумі 12471,50 грн. (а.с.5-8). Навчання ОСОБА_4 у м. Львові пов'язане із
значними витратами, а саме: проїзд до навчального закладу, оплата проживання в
гуртожитку, харчування, придбання підручників, одягу та ін. Сама ж ОСОБА_4, як
студентка, позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе матеріально, а
відтак потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а
також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Судом встановлено, що відповідач, будучи підприємцем, за І-ПІ квартал 2006
р. отримав валовий дохід 154304,00 грн., крім того, з 01 липня 1997 р. працює
директором магазину «Манхеттен», отримує заробітну плату (а.с.29, 34, 36, 37),
а тому може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, що продовжує
навчання.

Задовольняючи позовні вимоги на підставі ст. ст. 182,
184, 199, 200 Сімейного кодексу України, суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що відповідач матеріально забезпечений, оскільки працює, й,
крім того, займаючись підприємницькою діяльністю, має нерегулярний дохід, тому
висновок суду про визначення аліментів у твердій грошовій сумі - 1000 грн.
достатньо мотивований й підтверджений доказами, наявними у матеріалах справи та
такий, що відповідає інтересам повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
обставинам справи та вимогам закону. Покликання апелянта на те, що відповідач не
може сплачувати визначену судом суму аліментів, оскільки не працює й, крім
того, добровільно утримує неповнолітню дочку від другого шлюбу, не може бути
взято судовою колегією до уваги, оскільки дохід та заробітна плата дозволяє
сплачувати визначену суму аліментів, крім того, відповідач не сплачує аліментів
на утримання інших осіб, та всупереч ст. 60 ЦПК України, ним не надано ні суду
першої, ні апеляційної інстанцій, доказів на підтвердження обставин, вказаних
його представником у апеляційній скарзі.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом правильно встановлено
фактичні обставини справи, рішення відповідає вимогам закону й підстави для
його скасування відсутні.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Трускавецького міського суду Львівської області від 06 лютого 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двох місяців шляхом подання на нього касаційної
скарги безпосередньо до Верховного Суду України.