АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

10
вересня 2007 року                                                                                   м.  Донецьк

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області в складі:

Новосядлої В.М.
,  Новодворської О.І.,  Олєйникової Л.С. ,  -

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ї особи:Сьома Київська нотаріальна контора, приватний
нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу квартири та доручення та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, 3-ї особи:Сьома Київська
держнотконтора, приваттний нотаріус Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_5 про визнання набувача добросовісним, про відшкодування витрат на майно,
повернення коштів, сплачених при придбанні майна,  по касаційній скарзі ОСОБА_3 на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2005 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2005 року,

встановила:

У травні
2002 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ї особи: ОСОБА_4, Сьома Київська
державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу
квартири.

Зазначала,
що її матері ОСОБА_6 належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1.ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з
метою заволодіння майном матері вчинили розбійний напад та вбили її.

Незадовно
до вбивства, а саме 13 червня 2000 року її матір була введена в оману ОСОБА_4,
який втерся їй в довіру і видала йому доручення на продаж

Справа №
33ц -1997 кс 07                                    Категорія
-26

Головуючий
у першій інстанції Горбань T.I.

Суддя-доповідач  Олєйникова
Л.С.

2

квартира.Скориставшись в корисних цілях
наданим дорученням, ОСОБА_4 продав квартиру ОСОБА_2, а ОСОБА_2 продав її
ОСОБА_3

Посилаючись
на те, що квартира її матері в результаті обману та злочинних дій ОСОБА_4 і
ОСОБА_2стала власністю ОСОБА_3, просила визнати договори купівлі-продажу
квартири недійсними.

При
розгляді справи позивачка доповнила свої вимоги і просила визнати доручення
недійсним, посилаючись на те, що ОСОБА_4
увійшовши у довіру її матері, пообіцяв їй надати допомогу у продажу
квартири і зловживаючи довірою престарілої жінки,  13 червня 2000 року отримав від потерпілої
доручення на право продажу квартири, отримання грошей від продажу та виписки її
матері з квартири, а тому просила визнати доручення на підставі  ст. 57 ЦК
України недійсним.

Не
погоджуючись з позовними вимогами позивачки, ОСОБА_3 звернувся до суду з
зустрічним позовом про визнання його добросовісним набувачем, посилаючись на
те, що йому не було відомо про те, що спірна квартира вибула із власності
матері позивачки поза її волею, а тому просив відмовити ОСОБА_1в задоволенні її
вимог відносно нього.

Під час
розгляду справи ОСОБА_3 доповнив свої вимоги і просив суд, якщо він дійде
висновку про відмову в задоволенні його позову і поверне сторони в попередній
стан, стягнути з позивачки ті поліпшення, які було ним зроблені у квартирі на
суму 37711 грн, 1460 грн витрати на оплату квартири та комунальних послуг та
витрати, пов"язані з оформленням договору купівлі-продажу.

Рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2003 року позови задоволені
частково.

Визнано
недійсними :доручення від 13 червня 2000 року , виданою ОСОБА_6 ОСОБА_4,
посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_5, зареєстровану в реєстрі за НОМЕР_1, договір купівлі-продажу квартири
НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, зареєстрований Сьомою Київською держнотокнторою 27
липня 2000 року в реєстре НОМЕР_3 між ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_6 на
підставі доручення від 30.06.00 року і ОСОБА_2, договір купівлі-продажу
квартири НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 .зареєстрований приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в реєстрі НОМЕР_4 між ОСОБА_2
та ОСОБА_3.

Визнано ОСОБА_3
добросовісним набувачем.

Стягнуто
з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 солідарно 39600 гривень, отриманих ними
від продажу квартири, а також 396 грн, пов"язаних з витратами за вчинення
нотаріальної дії, а саме посвідчення договору купівлі-продажу квартириНОМЕР_2 в
будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а квартиру НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1
повернути у власність ОСОБА_6,  також з
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на користь держави стягнути солідарно 39600 гривень вартості
вищевказаної квартири.

Стягнути з
ОСОБА_4 на користь
держави 242 грн.92 коп держмито,  зі
ОСОБА_2-234 грн.42 коп.держмито.

2

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 10
березня 2004 року рішення Дніпровського районного суду м.  Києва від 12 серпня 2003 року змінено,
виключено з резолютивної частини рішення вказівку на необхідність стягнення з
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в доход держави солідарно 39600 грн. вартість вказаної
квартири. В решті -рішення суду залишено без змін. Касаційна скарга ОСОБА_3залишена
без розгляду. В листопаді 2004 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про
перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду
м.  Києва від 11 серпня 2003 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ї особи:
Сьома Київська нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу
квартири та доручення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,  ОСОБА_4, ОСОБА_2, 3-ї особи:Сьома Київська
держнотконтора, приваттний нотаріус Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_5 про визнання набувача добросовісним, про відшкодування витрат на майно,
повернення коштів, сплачених при придбанні майна,

Зазначав,
що нововиявленими обставинами у справі , по якій Дніпровським районним судом
м.  Києва 11 серпня 2003 року було
ухвалене рішення , він вважає те , що на дату подання позовної заяви та
ухвалення рішення, ОСОБА_1, яка звернулася до суду , не приймала спадщини після
смерті своєї матері , що суттєво впливає на правомірність рішення та права
третіх осіб.Рішення ухвалене за позовом особи, яка на відповідний час не мала
законного статусу спадкоємця^ права і обов"язки виникли у померлої особи,
що суперечить   ст.  25 ЦК України.Наявність спадкоємців померлої
ОСОБА_6 їх права та обов'язки рішенням суду не охоплені.

Про
наявність рішення Дніпровського районного суду м.  Києва від 10 червня 2004 року , яким ОСОБА_1
було продовжено на 6 місяців строк для подання заяви про прийняття спадщини та
про наявність інших спадкоємців ОСОБА_6 він дізнався в судовому засіданні
Дніпровського районного суду м.  Києва 1
листопада 2004 року при розгляді заяви ОСОБА_1 про зняття арешту зі спірної
квартири.

Ухвалою
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 01 квітня 2005 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду м.  Києва від 13 червня
2005 року ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 01 квітня 2005
року залишено без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів , справу передати для
розгляду заяви іншим складом суду , посилаючись на неправильне застосування
норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч.
2   ст.
324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

2

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи,  що
ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм
процесуального права та відсутні передбачені
ст.  342 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування ухвали суду.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 відхилити. Ухвалу
Дніпровського  районного суду м.
Києва від 01 квітня 2005 року    та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2005 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню
не підлягає.