Справа №22-к-369/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

02.10.2007                                                                                                                          м.
Київ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючої
судді Антоненко Н.О., суддів Панченка М.М., Шахової О.В., Вербової І.М., Білич
І.М.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2005 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека» про зміну
формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та
моральної шкоди, -

встановила:

У березні 2004 року ОСОБА_1 ,звернувся до суду з позовом, який протягом
розгляду справи по суті змінював, доповнював та уточнював, остаточно просив
визнати незаконним його звільнення з роботи за прогул на підставі п. 4 ст. 40
КЗпП України, змінити формулювання причин звільнення на ст. 38 КЗпП України,
стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного
прогулу з часу звільнення до дня ухвалення рішення судом, вихідну допомогу в
розмірі трьохмісячного середнього заробітку, а також стягнути 45000 грн
моральної шкоди.

В обгрунтування своїх вимог зазначав, що 3 березня 2004
року він звернувся до директора ТОВ «Безпека» із заявою про звільнення його з
роботи з 04.03.2004 за ст. 38 КЗпП України з причини несплати йому заробітної
плати за січень-лютий 2004 року та відпускних з виплатою вихідної допомоги в
розмірі трьохмісячного середнього заробітку, і 4 березня отримав свою заяву з
резолюцією директора про звільнення його за п.1 ст.38 КЗпП України. Проте,
одержавши трудову книжку у квітні 2004 року, дізнався, що його звільнено з
роботи з 09.04.2004 за прогул - відсутність на роботі 4 березня 2004 року
більше трьох годин. Оскільки 04.03.2004 він був відсутнім на роботі протягом
двох годин з поважної причини - у зв'язку з викликом до прокуратури Київського
району міста Донецька для дачі пояснень по справі відносно директора ТОВ
«Безпека» у зв'язку з невиплатою робітникам підприємства заробітної плати, -
вважав своє звільнення з роботи за прогул незаконним.

Зазначав, що після звільнення за прогул не може працевлаштуватись, у
зв'язку з чим перебуває у тяжкому матеріальному стані і зазнає моральних
страждань.

Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 27
липня 2004 року позов ОСОБА_1 задоволений частково: наказ №63-к від 09.04.2004
про звільнення ОСОБА_1 за прогул 4 березня 2004 року за п. 4 ст. 40 КЗпП
України визнаний незаконним та скасований; ТОВ «Безпека» зобов'язано змінити
ОСОБА_1 формулювання причини його звільнення з п. 4 ст. 40 КЗпП України на ст.
38 КЗпП

України про шо
внести відповідний запис в трудову книжку ОСОБА_1; з ТОВ «Безпека» на користь
ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу 5464,14 грн,
вихідну допомогу в розмірі 4800 грн, 1500 грн моральної шкоди, а всього
11764,14 грн; з ТОВ «Безпека» на користь держави стягнуто 117,64 грн державного
мита.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2005 року рішення
Київського райсуду м. Донецька
від 27.07.2004 в частині стягнення з ТОВ «Безпека» на користь ОСОБА_1
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині стягнення вихідної
допомоги змінено: з ТОВ «Безпека» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній
заробіток за період вимушеного прогулу з урахуванням вихідної допомоги в сумі
7792, 98 грн; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В касаційній скарзі ОСОБА_1  просить
ухвалу апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з
відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на день ухвалення
рішення суду апеляційної інстанції в розмірі 10203,17 грн, а також 4800 грн
вихідної допомоги, а в решті ухвалу апеляційного суду залишити без змін.
Посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм
матеріального закону, що стосуються стягнення вихідної допомоги та середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. З ст. 235 КЗпП України в разі якщо неправильне
формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню
працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про
виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на
умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання про стягнення з ТОВ «Безпека» на
користь ОСОБА_1 оплати за час вимушеного прогулу, колегія суддів правильно
виходила з положень законодавства України про працю про те, що при присудженні
оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток, який працівник мав у
цей час - заробіток за місцем нової роботи, одержана допомога по тимчасовій
непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період
працевлаштування, допомога по безробіттю тощо. А тому позовні вимоги про
стягнення вихідної допомоги при присудженні середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в даному випадку задоволенню не підлягають.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Безпека»,
апеляційним судом неправильно встановлена кількість робочих днів за період з 4
березня по 27 липня 2004 року, яких було 100, а не 97, як зазначено в ухвалі
від 27.01.2005.

Оскільки середньоденна зарплата позивача вірно визначена
судом в 80,34 грн, розмір середнього заробітку становитиме 80,34 грн х 100 днів
= 8034 грн, і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь
позивача.

За таких обставин колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали
Апеляційного суду Донецької області по даній справі у межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, а також доводів касаційної скарги, дійшла
висновку, що ухвала апеляційного суду Донецької області від 27.01.2005 в
частині стягнення з ТОВ «Безпека» на користь

ОСОБА_1
середнього заробітку за період вимушеного прогулу з урахуванням вихідної
допомоги в сумі 7792,98 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в
Цій частині. В решті оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду
Цивільних справ», ст.ст. 336,34ЩПК України, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

вирішила:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2005 року в частині стягнення
з ТОВ «Безпека» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період вимушеного
прогулу з урахуванням вихідної допомоги в сумі 7792,98 грн скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека» на користь
ОСОБА_1 8034 грн (вісім тисяч тридцять чотири грн) середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ
«Безпека» вихідної допомоги в розмірі 4800 грн відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.