Справа № 2-313/2007р.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ      УКРАЇНИ

2 липня 2007
року                                      Корюківський
районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого -
судді Крапивного В.І.,

при секретарі - Осипенко Л.І.,

з участю
прокурора - Жоголко Н.Б.,

представника
позивача - Примаченко Т.І.,

представника
Корюківського УПСЗН - Григоренко О.І.,

представника
відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому попередньому судовому засіданні в м. Корюківці у приміщенні суду
цивільну справу за позовом прокурора Корюківського району в інтересах держави в
особі Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області
до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за непереселення з радіоактивно
забрудненої території, -

встановив:

13 червня 2007 року прокурор звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що відповідач, який проживав у с. Савинки Корюківського району в зоні гарантованого добровільного
відселення, придбавши в кінці березня 2005 року житловий будинок у м.
Корюківка, в травні-місяці цього ж року передав належний йому на праві
власності будинок АДРЕСА_1 на баланс Савинківської сільради, за що отримав
повну грошову компенсацію за втрачене нерухоме майно у зв»язку з самостійним
переселенням з радіоактивно забрудненої території в загальній сумі 15771 грн.,
однак по даний час продовжує проживати в цьому будинку і виїжджати не
збирається, тому прокурор просив зобов»язати його повернути на користь держави
отриману ним грошову компенсацію в повному розмірі на рахунок Управління праці
та соціального захисту населення Корюківської РДА.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав повністю, наполягає
на тому, що відповідач отримав державні кошти на відселення, однак не бажає
звільняти переданий на баланс сільської ради будинок, а тому зобов»язаний
повернути державі отримані ним кошти.

Представники позивача - Савинківський сільський голова Примаченко Т.І. та
УПСЗН Корюківського району Григоренко О.І. позов підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов визнала, однак з урахуванням здоров»я
відповідача, який є інвалідом 1-ї групи, просить стягувати кошти з його пенсії.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як встановлено судом, відповідач раніше весь час постійно
проживав у належному йому на праві особистої власності житловому будинку
АДРЕСА_1. Після Чорнобильської катастрофи та встановлення фону радіаційного
забруднення, с Савинки
Корюківського району було віднесено до зони гарантованого  добровільного
відселення.  На  початку
2005  року  відповідач
виявив

бажання
добровільно переселитися із с.
Савинки в м. Корюківку, про що отримав направлення серії ЧН № 1744
від 16.02.2005р. Чернігівської облдержадміністрації, яким йому було надано
право на одержання будівництва або придбання житла у м. Корюківка. На підставі
даного направлення 25 березня 2005 року відповідач оформив нотаріально
посвідчений договір купівлі житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2,
у гр. ОСОБА_3. Загальна
вартість цього придбаного відповідачем житлового будинку з надвірними будівлями
згідно договору купівлі-продажу становила - 20803 грн.

Відповідно до акту оцінки експерта експертної фірми „Еталон" станом на
24 лютого 2005 року розмір грошової компенсації відповідачу ОСОБА_1 за втрачене
нерухоме майно (житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами) на
радіоактивно забрудненій території в АДРЕСА_1,
складав - 15771 грн. Рішенням виконкому Савинківської сільської ради № 21 від
14 травня 2005 року належний відповідачу будинок з надвірними будівлями був
прийнятий на баланс сільської ради, про що він 24.05.2005р. отримав відповідну
довідку за № 115 у сільській раді. З березня 2005 року відповідач звернувся із
заявою до Управління праці та соціального захисту населення Корюківської
райдержадміністрації про виплату йому грошової компенсації за зданий на баланс
сільради будинок, надавши всі необхідні документи.

Розпорядженнями Корюківської райдержадміністрації №№ 362 та 392 від
17.08.2006р. та 11.09.2006р. відповідачу були призначені виплати грошової
компенсації за втрачене нерухоме майно у разі самостійного переселення з
радіоактивно забруднених територій частками у розмірі відповідно - 9154 грн. та
6617 грн., а всього на загальну суму - 15771 грн. На рахунок відповідача в
банківські установи були перераховані всі ці кошти, які згодом були отримані
відповідачем у повному розмірі, однак із свого будинку він так і не виселився.

Рішенням виконкому Савинківської сільської ради № 5 від
19.01.2007р. «Про попередження власників житлових будинків, яким виплачені
кошти за втрачене майно» відповідача було попереджено про звільнення житлового
будинку АДРЕСА_1 до 1.05.2007р.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист
громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для
відселення громадян з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, є
положення Концепції проживання населення на територіях України з підвищеними
рівнями радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Етапи
відселення визначаються цією Концепцією.

Кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного
відселення, має право на підставі наданої йому об»єктивної інформації про
радіаційну обстановку, дози опромінення і можливі їх наслідки для здоров»я
самостійно приймати рішення про подальше проживання на цій території чи
відселення. Громадянам, які прийняли рішення про виїзд із зони гарантованого
добровільного відселення, створюються умови для відселення.

Згідно п. З Порядку відселення та самостійного переселення громадян з
територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, затвердженого Постановою КМУ від 16.12.1992р. № 706,
громадяни, які самостійно переселяються із зон безумовного (обов»язкового),
гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю,
одержують направлення для переселення та працевлаштування.

Пункт 1 ст. 35 вищезазначеного ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи»
встановлює виплату компенсації громадянам за втрачене у зв»язку з евакуацією,
відселенням або самостійним переселенням відповідно до ст. 4 цього ж Закону
майно у розмірі грошової компенсації у повному розмірі вартості жилих, дачних,
садових будинків, гаражів, господарських будівель та споруд, яка здійснюється
за цінами, встановленими на момент припинення права власності.

Пунктами 1, 3
Положення про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно
у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених
територій, затвердженого Постановою КМУ від 15.07.1997р. № 755, встановлено, що
момент припинення права власності - це дата подання переселенцем заяви про
передачу ним майна органу місцевого самоврядування у місці відселення, яка є
підставою для занесення переселенця райдержадміністрацією до списків на виплату
грошової компенсації.

Надавши передбачені цим Положенням відповідні документи за місцем
виселення, переселенець за рішенням райдержадміністрації отримує грошову
компенсацію, яка перераховується відповідним відділенням Державного казначейства
місця відселення на його особистий рахунок, відкритий ним у будь-якому банку
України.

Відповідно до чинного цивільного та житлового законодавства право власності
припиняється у разі відчуження власником свого майна, відмови власника від
права власності та в інших випадках. Особа може відмовитися від права власності
на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову
від права власності. Громадяни, які мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру, користується ним (нею) для особистого проживання і
проживання ч.1енів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За таких обставин, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку,
що заявлені по справі позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки
відповідач на підставі вільного свого волевиявлення, без будь-якого примусу,
виявив бажання добровільно відселитися із зони гарантованого добровільного
відселення, придбав собі житловий будинок поза цією зоною, передав раніше
належний йому будинок з надвірними будівлями і спорудами на баланс органу
місцевого самоврядування, надав усі необхідні документи в органи влади для
отримання грошової компенсації за втрачене нерухоме майно, отримав 100%
належної йому грошової компенсації, однак з переданого на баланс сільської ради
будинку не виселяється, незважаючи на попередження про виселення, на яке йому
давався термін на протязі майже 4-х місяців, внаслідок чого орган місцевого
самоврядування не може розпорядитися майном, яке перебуває у нього на балансі,
хоча відповідач має у своїй власності інший житловий будинок поза зоною
відселення, а тому його житлові права не порушуються, бо він має інше житло.
Однак у позові не ставиться питання про втрату відповідачем права власності на
майно, а лише про повернення незаконно отриманих ним від держави коштів, бо
власник не бажає позбавляти себе права власності на належне йому майно, бо на
даний час він змінив свої думки і не бажає виселятися з того будинковолодіння,
в якому прожив усе своє життя.

Представник відповідача не заперечує тієї обставини, що грошову компенсацію
за нерухоме майно відповідач отримав у повному обсязі, однак з урахуванням
стану здоров»я відповідача, його волевиявлення, яке на даний час змінилося і
він не бажає виселятися з того будинку, де прожив усе своє життя, однак при
цьому він не заперечує проти повернення державі коштів, які він отримав у
зв»язку з добровільним відселенням, якого на даний час він не бажає. Село
Савинки не відноситься до зони примусового відселення, тому жодний державний
орган не має права відселити людину із зони добровільного відселення без її
волевиявлення.

Органи прокуратури та органи місцевого самоврядування
звільнені від сплати судового збору та від сплати витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ при зверненні з
позовами до суду в інтересах держави та в інших випадках, однак позов
задовольняється, а відповідач є постраждалим від Чорнобильської катастрофи,
тому він підлягає звільненню лише від сплати судового збору, а витрати з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ слід стягнути з
нього у встановленому законом розмірі.

Керуючись ст.ст. 346-347 ЦК України, ст.ст. 4, 35 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
п. З Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що
зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС,
затвердженого

Постановою КМУ
від 16.12.1992р. № 706, пп. 1, З Положення про порядок виплати компенсації
громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного
переселення з радіоактивно забруднених територій, затвердженого Постановою КМУ
від 15.07.1997р. № 755, ст.ст. 208, 213-215, 81, 88 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов
задовольнити повністю.

Зобов»язати ОСОБА_1 повернути отриману грошову
компенсацію в сумі - 15771 (п»ятнадцять тисяч сімсот сімдесят одну) грн. 00
коп. - Управлінню праці та соціального захисту населення Корюківської
райдержадміністрації Чернігівської області на р/р 0546 в ГУДКУ в
Чернігівській області, м. Чернігів, МФО
853592, код 03196067, за нібито втрачене ним нерухоме майно, з якого він
виселятися не бажає.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТУ ДСА в Чернігівській області - 7 (сім) грн.
50 коп. у відшкодування
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору як постраждалого
від Чорнобильської катастрофи і віднести судовий збір за рахунок держави.

На рішення суду протягом 10 днів після проголошення може
бути подана заява про його апеляційне оскарження, а протягом 20 днів після
цього - апеляційна скарга.