Головуючий у 1-й інстанції - Кельбус С.П.
Справ №22ц-656
Категорія № 40
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня   2007 року                                                                                         м.
Хмельницький

Апеляційний суд
Хмельницької області

в складі:

головуючого -
судді - Харчука В.М.

суддів - Карпусь
С.А. таКізюн О.Ю.

при секретарі -
Хмельницькій Ю.А.

з участю:      представників апелянта

розглянув у
відкритому судовому засіданні цивільну справу №22ц-656 за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Товтри» на рішення
Городоцького районного суду від 1 лютого 2007 року за позовом ОСОБА_1до
товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Товтри» про поновлення на
роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, заслухавши доповідача,
пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судова колегія,

встановила:

ОСОБА_1
звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1 січня 1996
року працювала в санаторії «Товтри» бухгалтером по заробітній платі.

Наказом
головного лікаря санаторію №45 від 9 серпня 2006 року звільнена з роботи за п.2
ч.1, ст. 41 КЗпП України з підстав втрати до неї довіри.

Вважає
звільнення незаконним, так безпосередньо гроші або товарно-матеріальні цінності
вона не обслуговує, винних дій, які давали б підстави для втрати до неї довіри,
не вчиняла.

Вона також
являється членом профкому санаторію, але адміністрація у встановленому порядку
згоди на її звільнення не затребувала.

Тому просить
поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній
заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Представники
відповідача позову ОСОБА_1 не визнали, посилаючись на те, що позивачка,
використовуючи своє службове становище, незаконно оформила на роботу осіб, які
не перебували із санаторієм в трудових стосунках, видавала про це фіктивні
довідки до офіційних фінансових установ. Із нарахованої зарплати підставних
осіб утримувались обов'язкові платежі, чим санаторію завдано шкоду. Просили у
позові відмовити.

Рішенням
Городоцького районного суду Хмельницької області від 1 лютого 2007 року позовні
вимоги позивачки задоволені частково, поновлено ОСОБА_1на посаді бухгалтера по
заробітній платі ТОВ «Санаторій «Товтри» з 10 серпня 2006 року.

Стягнуто з
санаторію на користь ОСОБА_1 5459, 94 гривень заробітку за час вимушеного
прогулу та 304, 80 гривень судових витрат.

Стягнуто з
відповідача державне мито в дохід держави в сумі 57, 65 гривень.

В апеляційній
скарзі на рішення суду першої інстанції ТОВ «Санаторій «Товтри» посилається на
неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування судом норм
матеріального права - ст.ст. 41 п.2, 43 КЗпП України, ст. 19 Закону України
«Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999
року.

Зокрема, судом
не враховано, що ОСОБА_1 нараховувала зарплату двом працівникам,  які не
перебували із санаторієм  в
трудових стосунках, необґрунтовано підвищувала премії працівникам за
результатами роботи в 2004 - 2005 роках, з каси товариства отримувала аванси,
які не відображені в її особовому рахунку.

ОСОБА_1
необгрунтовано завищувала зарплати собі та своєму чоловікові, видала довідки
про перебування в трудових стосунках із санаторієм ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які не працювали в ТОВ.

Бухгалтер по
зарплаті в силу своїх службових обов'язків має відношення до грошових цінностей,
нарахуванням заробітку, премій та інше.

Тому
адміністрація правомірно звільнила ОСОБА_1 за п.2 ст. 41 КЗпП України з підстав
втрати довір'я.

Судом не
враховано також, що адміністрацією в профком санаторію направлялось подання про
дачу згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи. Однак, профком у встановленому
Законом двотижневий термін не вирішив його.

Тому апелянт
просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна скарга апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до
ст.ст. 307-308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу апелянта
і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до
ст.ст. 41 ч.1 п.2, 43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган вправі
звільнити працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності з підстав втрати до нього довір'я, у випадку вчинення
працівником винних дій, що дають підстави до втрати довір'я.

Розірвання
трудового договору в цьому випадку можливе лише за попередньою згодою профкому
первинної профспілкової організації, членом якої працівник являється.

Відповідно до
ст. 252 ч.2 КЗпП України звільнення з роботи з ініціативи адміністрації
підприємства членів профкому підприємства можлива лише за згодою попереднього
органу, членом якого вона є, а також вищестоящого органу профспілки.

Відповідно до
ст. 235 ч.2 КЗпП України, орган, що вирішує трудовий спір, поновлюючи
працівника на роботі, одночасно вирішує питання про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 з 1 січня 1996 року працювала в ТОВ «Санаторій «Товтри»
на посаді бухгалтера по заробітній платі. Вказана посада не пов'язана з безпосереднім
обслуговуванням грошових, товарних або культурних цінностей, а тому бухгалтер
по заробітній платі не може бути звільнений з роботи за ст. 41 ч.1 п.2 КЗпП
України з підстав втрати довір'я. Крім того, ОСОБА_1 обрана і являється членом
профспілкового комітету ТОВ «Санаторій «Товтри». її звільнення із займаної
посади з ініціативи адміністрації санаторію можливе лише за попередньою згодою
профкому, членом якого вона являється, а також органу вищестоящої профспілки.

Не дивлячись на
ці гарантії, наказом головного лікаря санаторію №45-о віл 9 серпня 2006 року
ОСОБА_1 незаконно з порушенням чинного трудового законодавства звільнена з
посади за ст. 41 ч.1 п.2 КЗпП України за вчинення нею винних дій, які дають
підстави до втрати довір'я.

Наведені
обставини повністю підтверджуються дослідженими доказами: витягом з наказу
(а.с. 3), витягом з протоколу зборів членів профспілки санаторію від 15.03.2005
року (а.с. 8), трудовою книжкою ОСОБА_1 (а.с. 11), іншими доказами.

Профком
санаторію «Товтри» та орган вищестоящої профспілки не дали згоди на звільнення
ОСОБА_1 з роботи із зазначених підстав (а.с 63-65, 72-76).

Тому суд першої
інстанції ухвалив законне та обгрунтоване рішення.

Підстав до його
скасування в межах доводів апеляційної скарги апелянта не вбачається, ці доводи
не спростовують висновків суду першої інстанції.

Із листа -
інформації аудиторської фірми «Стиль» та копії постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 (а.с. 23-37, 41-42) вбачається,
що в 2004 році нараховувалась заробітна плата непрацюючим Прозоровському,
ОСОБА_1, однак їм не виплачувалась, позивачкою ОСОБА_1 з каси отримувались
аванси, але з відома головного лікаря санаторію, премії всім працівникам
санаторію нараховувались та виплачувались за вказівкою головного бухгалтера та
головного лікаря санаторію. Аванси працівникам санаторію виплачувались на
підставі касових ордерів та відомостей, завірених головним лікарем та головним
бухгалтером санаторію. Відомості та табелі обліку робочого часу, по яких
проводиться нарахування заробітної плати, складаються та підписуються
інспектором відділу кадрів санаторію, довідки про нарахування видаються за
підписами головного лікаря та головного бухгалтера санаторію (а.с. 15_16,28-31,
32-33).

Бухгалтер по
нарахуванню заробітної плати в силу своїх службових повноважень не може сама
без зазначених службових осіб санаторію видавати довідки, нараховувати
заробітну плату особам, які не працюють в санаторії, виконувати інші дії,
вчиняла дії з їх участю.

Тому, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

апеляційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Товтри» відхилити,
рішення Городоцького районного суду від 1 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного
суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.