Справа №2-26/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2007
року Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого
- судді                 Доброріза А.В.,

при
секретарі                            Черевко
ОБ.,

за
участю адвоката                  ОСОБА_1

представника
відповідачів ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ясинувата,  Донецької області,  цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про витребування майна і грошових коштів з чужого незаконного
володіння,  стягнення моральної
шкоди,  визнання недійсним свідоцтва про
право власності на автомобіль та визнання права власності на автомобіль,  і за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19 січня
2007 року ОСОБА_3  звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про
витребування майна і грошових коштів з чужого незаконного володіння посилаючись
на те,  що за усною домовленістю зі
своїми родичами (ОСОБА_5 - є його племінницею,
а ОСОБА_4 - її чоловік) - відповідачами по справі,  18 листопада 2006 року він продав свою
квартиру в місті Києві за 60 тисяч доларів США,
які були внесені на його депозитний рахунок у Святошинському районному
відділенні Київської регіональної дирекції Відкритого акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль".

12    та 13 грудня 2006 року в
Ясинуватському відділенні Донецької обласної дирекції

"Райффайзен Банк Аваль" (далі - "Райффайзен Банк
Аваль") з його рахунку ці гроші були

ним зняті в три прийоми разом з нарахованими на них відсотками: 24120
доларів США,

20100 доларів США та 16030 доларів США.

13   них,  16 тисяч доларів США були використані
на придбання легкового автомобіля

ГАЗ 31105 "Волга",
державний номер НОМЕР_1,  на ім'я ОСОБА_4,  а суми 24 та 20

тис.  доларів США (без відсотків)
перераховані в цьому ж відділенні в цей же день на два

депозитних рахунки теж на ім'я ОСОБА_4 В обмін на це,  відповідачі повинні були

укласти з ним договір довічного утримання,
однак відмовились це зробити,
вигнали його з

дому,  а автомобіль і гроші
привласнили.

Позивач
просив суд зобов'язати відповідачів повернути йому легковий автомобіль ГАЗ
31105 "Волга",  придбаний за
його гроші на ім'я ОСОБА_4,  і грошові
кошти в розмірі 44 тисячі доларів США.

Крім
того,  19 березня 2007 року ОСОБА_3  заявлені додаткові вимоги про стягнення з
відповідачів моральної шкоди в сумі 300 тисяч гривень,  так як внаслідок обману з боку єдиної рідної
йому людини - племінниці ОСОБА_5 - він,
будучи людиною похилого віку,
залишився без житла і засобів до існування. Після продажу квартири він
до цього часу ніде не зареєстрований і тому не має можливості отримувати
пенсію,  а інших доходів у нього немає.
Відповідачі не заперечують сам факт отримання від нього крупної суми
грошей,  але перекрутили дійсні обставини
справи і жодного разу не намагалися вирішити спір мирним шляхом (а.с. 65-66).

22
червня 2007 року позивач подав до суду додаткову позовну заяву,  в якій просив визнати свідоцтво про право
власності ОСОБА_4 на автомобіль ГАЗ 31105 "Волга",  -недійсним та визнати за позивачем право
власності на цей автомобіль в зв'язку з тим,
що автомобіль придбаний за кошти позивача (а.с. 117).

26
лютого 2007 року відповідачі по справі ОСОБА_5 і ОСОБА_5 звернулися до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3  про
стягнення моральної шкоди в сумі 4000 гривень. Відповідачі вказували,  що 11 грудня 2006 року без будь-якої
попередньої домовленості,  до них приїхав
дядько ОСОБА_5 - ОСОБА_3  і в якості
подарунка онуку - їхньому сину ОСОБА_3 поклав на ім'я його батька ОСОБА_4

грошові
кошти в сумі 24 тисячі доларів США
на подальшу освіту сина в пам'ять про діда. Через добу ОСОБА_3  прийняв рішення добровільно покласти на ім'я
ОСОБА_4 ще 20 тисяч доларів США,  що він і зробив. Сам він збирався постійно проживати у
своєї співмешканки в Житомирській області. Ніякої розмови про укладення договору
довічного утримання між ними не було.

14
грудня 2006 року відповідачі за свої власні кошти придбали автомобіль ГАЗ 31105
"Волга",  ОСОБА_3  грошей на покупку автомобіля не давав. Однак,  через деякий час ОСОБА_3  почав вимагати назад свої гроші,  тому ОСОБА_5 зняв зі свого рахунку 24 тисячі
доларів США і в присутності свідків повернув їх позивачеві. Пізніше
ОСОБА_3  зажадав отримати назад і ті 20
тисяч доларів США,  що залишилися на
рахунку,  однак вони не погодилися
віддати йому ці гроші,  так як вони були
подарунком з боку ОСОБА_3  їх
неповнолітньому сину - ОСОБА_3.

Після
цього вони дуже посварилися і на їх адресу стали приходити погрози про
позбавлення життя,  підпал будинку,  тощо. Всі ці дії ОСОБА_3  позбавили їх сім'ю покою,  порушили нормальний спосіб життя і вони
реально побоюються за схоронність свого майна і за своє життя. Крім того,  внаслідок цих погроз порушився стан
психічного здоров'я їх неповнолітнього сина. Відповідачі просили стягнути зі
ОСОБА_3  моральну шкоду,  завдану їх сім'ї,  в розмірі 4 тисяч гривень (а.с. 51).

Позивач
в судовому засіданні підтримав свої вимоги про повернення грошей в загальній
сумі,  еквівалентній 44 тисячам доларів
США,  відшкодуванні моральної шкоди в
розмірі 300 тисяч гривень,  визнання
недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на автомобіль "Волга"
та визнання за ним права власності на цей автомобіль. Зустрічний позов
відповідачів ОСОБА_3  не визнав та
пояснив,  що ніяких погроз щодо
відповідачів він не виказував,
відповідачі шляхом обману заволоділи його грішми та автомобілем,  купленим за його кошти і відмовились укладати
з ним договір довічного утримання. Якби з позивачами не було домовленості про
укладання договору довічного утримання,
він ніколи б не наважився продати свою квартиру в місті Києві і віддати
їм гроші. Зараз він зостався без житла,
без грошей та без пенсії,  так як
ніде не зареєстрований і не в змозі одержувати пенсію.

Відповідачі
позовні вимоги ОСОБА_3  не визнали.

ОСОБА_5
пояснила,  що про те,  що ОСОБА_3
на ім'я її чоловіка поклав гроші в установу банка вона дізналася після
того,  як позивач та її чоловік
повернулися з банку. Позивач пояснював,
що такою була воля його покійної дружини,  - тітки ОСОБА_5.

ОСОБА_4
також пояснював,  що позивач сам прийняв
рішення про внесення грошей на рахунок ОСОБА_4 до установи банку. 12 грудня
2006 року позивач положив на рахунок відповідача 24 тисячі доларів США для того,  щоб його онук ОСОБА_3,  названий так на честь позивача,  міг одержати освіту,  а 13 грудня 2006 року позивач поклав на
рахунок ОСОБА_4 ще 20 тисяч доларів. 16 тисяч доларів ОСОБА_3 ОСОБА_4 не
передавав і як він розпорядився цими грошима - відповідачу невідомо. Для
купівлі автомобіля ГАЗ 31105-101 "Волга" ОСОБА_5 5 грудня 2006 року
позичив у ОСОБА_6 5000 доларів США,  а також добавив власні кошти. Позивач був присутній при
купівлі машини,  але ніякого відношення
до придбання машини - не має. 20 грудня 2006 року,  на вимогу позивача ОСОБА_5 зняв у банку 24 тисячі
доларів США і в присутності ОСОБА_6 та його дружини повернув їх позивачеві,  після чого ОСОБА_3  від них поїхав.

Відповідачі
стверджували,  що між ними та позивачем
не було домовленості про укладення договору довічного утримання,  вважали,
що позивач не може вимагати повернення 20 тисяч доларів США,  які знаходяться на рахунку ОСОБА_4 в
банку,  так як ці кошти він передав,  виконуючи волю його покійної дружини,  померлої в 2003 році,  для одержання освіти сином відповідачів.
Відповідачі наполягали на стягненні з позивача моральної шкоди в розмірі 4
тисяч гривень,  посилаючись на те,  що своєю поведінкою ОСОБА_3  завдав їм та їхньому неповнолітньому сину
моральних страждань.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши докази по
справі,  суд вважає,  що позов ОСОБА_3  підлягає частковому задоволенню,  позов відповідачів не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно
до статті 328 ЦК України,  право власності набувається на
підставах,  що не заборонені
законом,  зокрема із правочинів. Право
власності вважається набутим правомірно,
якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права
власності не встановлена судом.

Судом
встановлено,  що в серпні 2006 року між
позивачем та відповідачами була досягнута домовленість про укладення договору
довічного утримання,  згідно з яким
позивач повинен був продати свою квартиру в місті Києві,  передати гроші відповідачам,  а вони зобов'язувались забезпечити йому
довічне утримання та догляд.

Згідно
із статтею 744 ЦК України,  за договором довічного утримання (догляду)
одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок,  квартиру або їх
частину,  інше нерухоме майно або рухоме
майно,  яке має значну цінність,  взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Виконуючи
умови домовленості з відповідачами,
позивач ОСОБА_3  18 листопада 2006
року продав свою квартиру в місті Києві за 60 тисяч доларів США і в той же день
вніс ці гроші на свій рахунок в "Райффайзен Банк Аваль" в
Святошинське районне відділення банку міста Києва. Факт продажу квартири
підтверджено договором купівлі-продажу (а.с. 71),  поясненнями свідка ОСОБА_7,  допитаної в порядку судового доручення (а.с.
103-104),  про те,  що вона передала позивачу 60 тисяч доларів США за куплену у нього
квартиру та договором і квитанціями про внесення цих коштів позивачем до
установи банку (а.с. З,  8).

В грудні
2006 року позивач ОСОБА_3  приїхав до
відповідачів,  і в Ясинуватському
відділені "Райффайзен Банк Аваль" 12 грудня 2006 року зняв із свого
рахунку 24 тисячі доларів США,  а 13
грудня 2006 року - 20 тисяч доларів США та вніс ці кошти на депозитний рахунок
на ім'я відповідача ОСОБА_4 в цьому ж відділенні банку. Також 13 грудня 2006
року позивач зняв з рахунку 16 тисяч доларів США і передав ОСОБА_4 З них -10
тисяч для придбання автомобіля "Волга",  а 6 тисяч гривень для оформлення документів
(технічний огляд,  реєстрація,  страхування та інше). Ці обставини крім пояснень
позивача підтверджуються квитанціями банку "Райффайзен Банк Аваль"
про одержання позивачем цих коштів (а.с. 5-7) та про внесення відповідачем
ОСОБА_4 на свій рахунок в Ясинуватське відділення банку "Райффайзен Банк
Аваль" 24 тисячі і 20 тисяч доларів США,
що також підтверджується квитанціями банку (а.с. 37-38). Ці обставини
про передачу 44 тисяч доларів США
не оспорював і ОСОБА_5

14
грудня 2006 року позивач ОСОБА_3  разом з
відповідачем ОСОБА_4 в підприємстві "АІС-ДОНЕЦЬК" в місті Донецьку за
кошти позивача,  на ім'я ОСОБА_4 придбали
автомобіль ГАЗ 31105-101 "Волга" вартістю 49150 гривень (а.с.
34,  36).

Свідок
ОСОБА_8,  менеджер по продажу автомобілів
іноземного підприємства "АІС-ДОНЕЦЬК" підтвердив в судовому
засіданні,  що саме позивач в автосалоні
вибирав автомобіль,  платив гроші та забирав
автомобіль з автосалону. Показання цього свідка сумнівів у суду не
викликають,  вони логічні,  впевненні,
переконливі,  співпадають у
деталях з другими обставинами,
встановленими судом.  Помилка
свідка в кольорі автомобіля,  який
вибирав позивач пояснюється часом,  який
пройшов з моменту продажу автомобіля і не впливає на достовірність показань
свідка в цілому.

Після
придбання автомобіля на ім'я ОСОБА_4,
відповідач відмовив позивачеві видати довіреність на право керування цим
автомобілем,  а потім відповідачі
відмовились також укладати з позивачем договір довічного утримання і вигнали
його із свого дому. 19 грудня 2006 року позивач ОСОБА_3  вимушений був виїхати з міста Ясинуватої.

Суд не
приймає до уваги пояснення відповідача ОСОБА_4 та показання свідка ОСОБА_6  про те,
що ОСОБА_6 позичав п'ять тисяч доларів США ОСОБА_4 для придбання автомобіля,  а також про те,  що в присутності ОСОБА_6 ОСОБА_5 повернув

позивачеві
20 тисяч доларів США в день
від'їзду ОСОБА_3  з Яснуватої 20 грудня
2006 року. Суд вважає,  що ці показання
неправдиві,  ОСОБА_6  зацікавлений в розгляді справи.

Так,  в той час як між ОСОБА_6 та відповідачем
ОСОБА_4 склалися добрі взаємовідносини,
вони знаходяться в дружніх стосунках,
але ОСОБА_6 та ОСОБА_4 представили в судове засідання розписки
ОСОБА_4,  написані в різний час про
те,  що ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_6 5 тисяч
доларів США. В той же
час,  незважаючи на те,  що відповідачі посварилися з позивачем,  вигнали його з дому,  заволоділи його грошима,  відмовилися повернути гроші,  які до теперішнього часу знаходяться на
рахунку відповідача,  - відповідач не
запропонував позивачу написати розписку про повернення йому 20 тисяч доларів США,
що було б безумовним доказом повернення грошей
позивачеві.

Крім
того,  відповідач ОСОБА_5 представив у
судове засідання ксерокопію розписки,
яку він начебто давав ОСОБА_6 в момент позичання у ОСОБА_6 5000 доларів США. Як пояснив
ОСОБА_5 в судовому засіданні,  він брав у
ОСОБА_6 свою розписку,  щоб зняти з неї
копію та представити суду. В той же час свідок ОСОБА_6 пояснив у суді,  що ОСОБА_4 писав йому розписку на 5000
доларів США,  але цю розписку ОСОБА_4 не давав ОСОБА_4 для виготовлення
з неї копії.

Суд
також вважає зацікавленою в розгляді справи свідка ОСОБА_8 і не приймає до
уваги її свідчення про те,  що вона 21
грудня 2006 року бачила позивача ОСОБА_3
в Ясинуватій,  тобто свідок
намагалася підтвердити пояснення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те,  що позивач не поїхав з Ясинуватої 19 грудня
2006 року,  а виїхав пізніше,  - після того як 20 грудня 2006 року йому було
повернуто 20 тисяч доларів США. Суд також вважає свідчення ОСОБА_8
неправдивими,  свої показання вона давала
на прохання та в інтересах відповідачів. Клопотання про допит ОСОБА_8 було
заявлене в останній день слухання справи,
відповідачі з моменту відкриття провадження по справі - 22 січня 2007
року,  намагалися найти будь-які
докази,  щоб спростувати пояснення
позивача про те,  що йому не повернуті
його гроші,  якими відповідачі заволоділи
незаконним шляхом.

Суд
вважає,  що перелічені обставини свідчать
про те,  що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зацікавлені в
розгляді справи і в інтересах відповідачів давали суду неправдиві показання.

Відмова
відповідачів повернути позивачеві 20 тисяч доларів США з посиланням на
те,  що він ці кошти передав для
того,  щоб заплатити в майбутньому за
навчання їхнього сина,  якого названо в
честь позивача ОСОБА_3,  - не заслуговує
на увагу,  ці пояснення відповідачів -
надумані та направлені на досягнення єдиної мети - заволодіти чужими коштами
будь-яким шляхом.

Таким
чином,  суд вважає,  що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_5 незаконно
заволоділи коштами позивача ОСОБА_3  в
загальній сумі 44 тисячі доларів США
та за рахунок коштів позивача придбали автомашину,  яка зареєстрована на відповідача ОСОБА_4

Відповідно
до  ст. 387 ЦК України,  власник має право витребувати своє майно від
особи,  яка незаконно,  без відповідної правової підстави заволоділа
ним.

На
підставі викладеного,  суд вважає,  що відповідачі повинні повернути позивачеві
кошти в загальній сумі 44 тисячі доларів США.
Крім того підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання за ним права
власності на автомобіль "ГАЗ 31105-101" "Волга" вартістю
49150 гривень,  який тимчасово
зареєстрований на відповідача ОСОБА_4 - як власника.

Відповідно
до  ст. 23 ЦК України,  особа має
право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з пунктом 2 частини 2 цієї
статті,  моральна шкода полягає у
душевних стражданнях,  яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,  членів її сім'ї чи близьких родичів.

Суд
вважає,  що неправомірними діями
відповідачів позивачу заподіяні душевні страждання і виходячи із вимог
розумності і справедливості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повинні відшкодувати ОСОБА_3
моральну шкоду по 2000 гривень кожен.

В судовому засіданні
відповідачі не навели переконливих
доказів,  що позивачем заподіяна моральна
шкода їм чи їх близьким і суд вважає,  що
позов відповідачів про стягнення моральної шкоди з відповідача не підлягає
задоволенню.

Не
підлягають задоволенню також вимоги позивача про визнання недійсним тимчасового
свідоцтва про право власності на автомобіль ОСОБА_4 Суд вважає,  що це свідоцтво видано з додержанням вимог
закону,  але суд дійшов висновку,  що автомобіль ГАЗ 31105
"Волга",  зареєстрований на
ім'я ОСОБА_4,  придбаний відповідачами за
гроші ОСОБА_3  шляхом обману
позивача,  а тому необхідно визнати право
власності ОСОБА_3 на цей автомобіль.

Відповідно
до  ст. 88 ЦПК України,  відповідачі повинні відшкодувати на користь
держави судові витрати по справі.

Керуючись  ст.
ст. 23,  328,  387,
744,  1167 ЦК України,   ст.
ст.  212-215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати
право власності ОСОБА_3 на автомобіль ГАЗ-31105-101,  2006 року випуску,  реєстраційний номер НОМЕР_1,  двигун НОМЕР_2,
кузов НОМЕР_3,  вартістю 49150
(сорок дев'ять тисяч сто п'ятдесят) гривень.

Зобов'язати
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 автомобіль ГАЗ-31105-101,  2006 року випуску,  реєстраційний номер НОМЕР_1,  двигун НОМЕР_2,
кузов НОМЕР_3,  вартістю 49150
(сорок дев'ять тисяч сто п'ятдесят) гривень,
а разі відсутності автомобіля сплатити його вартість - 49150 гривень.

Стягнути
з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 солідарному порядку суму,  еквівалентну 20000 тисячам доларів США - 101000 (сто
одну тисячу) гривень.

Стягнути
з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 солідарному порядку суму,  еквівалентну 24000 тисячам доларів США - 121200 (сто
двадцять одну тисячу двісті) гривень.

Стягнути
у відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3по дві
тисячі гривень.

В решті позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити.

ОСОБА_4
та ОСОБА_5 відмовити в позові про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3.

Стягнути
з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судові витрати по справі - судовий збір
по 854 гривні ЗО коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення - по 15
гривень з кожного.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Ясинуватський
міськрайонний суд.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження,  або протягом десяти днів з дня проголошення
рішення суду без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.