АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

11 вересня 2007 року                                                    м.  Донецьк

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Донецької області в складі: Новосядлої В.М. ,  Жданової B.C.,
Олєйникової Л.С.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за касаційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м.  Києва від 25 травня 2005 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на домоволодіння,  про встановлення факту прийняття
спадщини,  про визнання свідоцтва про
право власності на спадщину за заповітом частково недійсним,  про видання свідоцтва про право власності на
12 частину домоволодіння недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову
долю у спадщину,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 1996 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про
визнання права власності на домоволодіння,
про встановлення факту

прийняття спадщини,  про визнання
свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом

частково недійсним,  про видання
свідоцтва про право власності на 12 частину

домоволодіння недійсним.

В
обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те,  що у 1953 році його батькові ОСОБА_4
радгоспом «Совки» була надана земельна ділянка для будівництва будинку у
розмірі 1 500 кв.м. ,  в теперішній час
розмір земельної ділянки фактично складає 1762, 24 кв.м.

В період з 1953
по 1963 роки батьками був побудований житловий будинок.

15
березня 1978 року батько подарував позивачу ОСОБА_3 12 частину житлового
будинку. Позивач зазначає,  що після
отримання в дар частини будинку,  він за
власні кошти побудував приміщення площею 10.6 кв.м. ,  5, 8 кв.м. ,
8.7. кв.м. ,  5.1 кв.м. ,  1.1. кв.м. ,
побудував сараї «М» та «Е»,  гараж
«Д»,  навіс «К»,  погріб «Р».

У
березні 1993 року померла мати сторін по справі - ОСОБА_5,  після смерті якої залишилась спадщини на 12
частину житлового будинку.

Після
смерті матері спадщина була фактично прийнята позивачем і батьком позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер батько позивача - ОСОБА_4,
який за заповітом,  посвідченим 9
липня 1992 року заповідав належну йому частину будинку відповідачу.

Відповідач
приховав від державного нотаріусу склад спадкового майна,  яке залишилось після смерті батька і надав
нотаріусу документ про належність батькові 12

частини
жилого будинку,  що не відповідає
дійсності.

Справа №
33ц 2016- кс 07                                           Категорія
16 ЦП:

Головуючий
першої інстанції Цап
Н.Г.

2

Після
смерті батька позивач отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на
спадщину на обов'язкову частку у спадщині на 16 частину будинку,  як непрацездатна особа,  згідно із статтею 535 ЦК України в
редакЦП 1963 року,  а відповідач отримав
свідоцтво про право власності за заповітом на 13 частину спірного будинку.

25
березня 2001 року мала місце пожежа,  у
результаті якої спірний жилий будинок був ушкоджений.

Після
уточнення позовних вимог позивач просив встановити факт прийняття спадщини
після смерті матері ОСОБА_5,  померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року,  визнати недійсним Свідоцтво про право
власності на 12 частину спадкового будинку виданого на ім'я батька після його
смерті,  визнати недійсним Свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на ім'я відповідача на 13 частину спадкового
будинку,  визнати за позивачем право
власності на 38100 за договором дарування,
23М00 - добудовані позивачем після посвідчення договору дарування,  19 100 - отримані в порядку спадкування.
Оскільки позивач іншого житла немає,  а
доля відповідача є незначною,  то позивач
просив визнати за ним право власності на весь жилий будинок і стягнути з нього
на користь відповідача вартість 19М00 жилого будинку у розмірі 10 058 гривень.

Відповідач,  заперечуючи проти позову,  подав зустрічний позов до ОСОБА_3 про
визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову
частку у спадщині у розмірі 16 частини жилого будинку,  виданого згідно із статтею 535 ЦК України в
редакЦП 1963 року,  оскільки на час
відкриття спадщини позивач не мав документів на підтвердження факту
інвалідності.

Рішенням
Подільського районного суду м.  Києва від
21 червня 2004 року і додатковим рішенням від 16 липня 2004 року позови були
задоволені частково:

-              за
позивачем ОСОБА_3 було визнано право власності,
у порядку

спадкування за законом,
після смерті матері ОСОБА_5 на 112 частину

домоволодіння АДРЕСА_1 і

визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом,  видане Дев'ятою

київською державною нотаріальною конторою 12 січня 1995
року. У задоволенні інших

позовних вимог було відмовлено,              ,

-             за відповідачем ОСОБА_1
визнано право на спадщину за заповітом на 13

частину спірного жилого будинку,
право на спадщину на цей же будинок після смерті

матері у 112 частині. Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за
законом на

обов'язкову частку у спадщині на жилий будинок у розмірі 1/6 частини на
ім'я позивача

ОСОБА_3 У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду м.  Києва від 25 травня
2005 року рішення суду першої інстанції було залишено без зміни в частині
визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку,  видане 12 січня 1995 року Дев'ятою київською
державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3.

В решті
частині рішення суду першої інстанції було скасовано і ухвалене нове рішення.

Позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволені частково:

·  визнано
недійсним Свідоцтво про право власної на 12 частину домоволодіння
АДРЕСА_1,  видане на ім'я померлого
ОСОБА_4 на підставі розпорядження представника Президента України в
Залізничному районі м'. Києва №836 від 19 липня 1994 року,

·  визначено
частку спільної часткової власності ОСОБА_3 у спірному жилому будинку у зв'язку
із прибудовою на 0.615 частки,

·  встановлено
факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_5,  померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року,

визнано за
позивачем право власності,  у порядку
спадкування,  на спірний жилий будинок
після смерті матері у розмірі 0.128 часток. Всього за позивачем ОСОБА_3 було
визнано право власності на 0.743 частки будинку АДРЕСА_1.

3

-
визнано частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом,  видане 12 січня 1995 року Дев'ятою київською
державною нотаріальною конторою у розмірі 0.172 частки,  зменшивши ідеальну часту відповідача ОСОБА_1 до
0.128. Остаточно визнано за ОСОБА_1 право власності на 0.257 часток у будинку
АДРЕСА_1.

У
задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В
касаційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати
рішення апеляційного суду і залишити в силі основне і додаткове рішення суду
першої інстанції,  оскільки висновки
апеляційного суду не відповідають фактичним обставинам по справі.

Відповідно
до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Оскаржуване
рішення постановлене з додержанням норм процесуального права,  доводи скарги не спростовують висновків
судів.

Згідно
із вимогами частини 1 статті 335 ЦПК України,
суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу,  про перевагу одних доказів над
іншими.

Відсутні і передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Виходячи
з наведеного,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року №697-У та главою 2
розділу У ЦПК України,  колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Апеляційного суду м.  Києва від 25 травня
2005 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності
на домоволодіння,  про встановлення факту
прийняття спадщини,  про визнання
свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом частково недійсним,  про видання свідоцтва про право власності на
12 частину домоволодіння недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову
долю у спадщині,  залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.