Справа № 22-954/2007                                Головуючий у 1
інстанції Папаценко П.І.
41                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

1   листопада
2007  року  колегія
суддів  судової  палати
у  цивільних   справах Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого Песоцької Л.І. Козлова О.М., Дяченка В.М. при секретарі
Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ)
„Тепломир" про стягнення заробітної плати, внесення запису в  трудову книжку, відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою відповідача на рішення Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2007 року,

встановила:

У
листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду. Вказувала на те, що 13 червня
2006 року була прийнята на роботу в ТОВ „Тепломир" інженером. У зв'язку з
тим, що відповідач не виплачував заробітну плату, вона 23 серпня 2006 року
звернулася до директора товариства з заявою про звільнення з роботи за ч.3
ст.38 КЗпП України і з 7 вересня 2006 року перестала виходити на роботу. Але
відповідач відмовив їй у звільненні; внесенні відповідного запису в трудову
книжку про звільнення, що перешкоджає працевлаштуванню; у виплаті заробітної
плати і вихідної допомоги. Просила зобов'язати відповідача видати по
підприємству наказ про її звільнення з роботи з 6 вересня 2006 року за ч.3
ст.38 КЗпП України, внести в її трудову книжку запис про звільнення, стягнути з
відповідача на її користь заробітну плату з 13 червня по 6 вересня 2006 року в
сумі 1982 грн. 28 коп., вихідну допомогу в сумі 2100 грн., компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 141 грн.60 коп..

В
березні 2007 року ОСОБА_1, підтримуючи заявлені позови про звільнення з роботи
і вчинення запису у трудовій книжці, просила стягнути з відповідача на її
користь грошові суми з відрахуванням обов'язкових платежів, а саме: заробітну
плату за червень-вересень 2006 року в сумі 1689 грн.68 коп., середню заробітну
плату за затримку виплати заробітної плати з 7 вересня 2006 року по 5 квітня
2007 року в сумі 4103 грн. 66 коп., компенсацію за невикористану відпустку в
сумі 115 грн. 61 коп., вихідну допомогу в сумі 1827 грн., а також відшкодування
моральної шкоди в розмірі 1699 грн. та судові витрати.

В тому ж
місяці вона звернулася з заявою, в якій підтримуючи позовні вимоги про
звільнення з роботи, вчинення в трудовій книжці запису про звільнення,
стягнення заробітної плати в сумі 1689 грн. 68 коп., компенсації за відпустку в
сумі 115 грн.61 коп., вихідної допомоги в сумі 1827 грн. і відшкодування
моральної шкоди в розмірі 1699 грн., просила стягнути з відповідача на її
користь середню заробітну плату з 7 вересня 2006 року по 5 квітня 2007 року в
сумі 4912 грн. 72 коп. та відшкодування судових витрат.

В квітні
2007 року, підтримуючи свої позовні вимоги, вона просила стягнути середню
заробітну плату за період з 7 вересня 2006 року по 10 травня 2007 року в сумі
5656 грн. 92 коп.

В травні
2007 року звернулася з вимогою про стягнення середньої заробітної плати за
період з 7 вересня 2006 року 2 липня 2007 року в сумі 6904 грн. 54 коп.

2

Ухвалою
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2007
року вимоги ОСОБА_1 про утримання обов'язкових платежів з сум позовних вимог
залишені без розгляду.

Рішенням
того ж суду від 11 вересня 2007 року позовні вимоги задоволені частково. ТОВ
„Тепломир" зобов'язане здійснити запис у трудовій книжці ОСОБА_1:
„Звільнена за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України". Датою
звільнення вважати 6 вересня 2006 року". Стягнуто з ТОВ „Тепломир" на
користь ОСОБА_1 заробітну плату з 13 червня по 6 вересня 2006 року в сумі 1982
грн. 28 коп., вихідну допомогу в сумі 2100 грн., компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 137 грн.70 коп., середню заробітну плату з 7 вересня 2006 року
по 2 липня 2007 року в сумі 6832 грн. 65 коп., відшкодування моральної шкоди в
розмірі 1600 грн., відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 16 грн.
99 коп. і на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 15 грн.; на користь держави
витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 15 грн., судовий збір в
сумі 102 грн.03 коп. Рішення в частині стягнення заробітної плати в сумі 700
грн. допущене до негайного виконання.

В
апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду і
направлення справи на новий розгляд, посилається на те, що рішення постановлене
у відсутності представника відповідача, який з поважної причини не з'явився,
судом не враховано, що відповідач неодноразово пропонував позивачці отримати
заробітну плату; позивачка протиправно заволоділа трудовою книжкою і ухилялася
від надання відповідачу для вчинення запису про звільнення, з її вини не була
звільнена з роботи; діями відповідача їй не була завдана моральна шкода,
позивачка без поважних причин пропустила місячний строк звернення до суду.

Заслухавши
суддю доповідача, пояснення представників відповідача Крашневського A.M. і Потапова С.В., які підтримали
доводи апеляційної скарги, позивачку ОСОБА_1, яка заперечувала проти скарги,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення
суду зміні з таких підстав.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що наказом директора ТОВ
„Тепломир" позивачка ОСОБА_1 з 13 червня 2006 року прийнята на роботу
інженером з окладом 700 грн. (а.с.5-6) За червень і липень 2006 року заробітна
плата їй не виплачувалась через відсутність на підприємстві коштів. 23 серпня
2006 року, посилаючись на невиконання відповідачем законодавства про працю і
умов трудового договору, позивачка звернулася з заявами про звільнення за
власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України з 6 вересня 2006 року (а.с.7-8), а з
7 вересня 2006 року перестала виходити на роботу. Відповідач не прийняв рішення
про її звільнення, не виплатив їй заробітну плату.

Згідно з
ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів
на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно з
ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган
не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

З
урахуванням встановленого та вимог закону суд правильно дійшов висновку про те,
що у зв'язку з порушенням права позивачки на отримання заробітної плати за її
ініціативою трудові відносини між сторонами припинені з 6 вересня 2006 року і
директор товариства безпідставно не видав наказ про її звільнення за ч.3 ст.38
КЗпП

3

України з 6
вересня 2006 року. Правильно суд
поклав  на  відповідача
зобов'язання вчинити в трудовій книжці позивачки відповідний запис про
її звільнення.

Посилання
в апеляційній скарзі на те, що відповідач не мав можливості видати такий наказ
у зв'язку з тим, що позивачка забрала трудову книжку, неспроможні.

Між тим,
колегія суддів вважає необхідним змінити резолютивну частину рішення суду в
частині вказівки „Зобов'язати ТОВ „Тепломир" здійснити запис у трудову
книжку ОСОБА_1 від 7.09.1983 року, серії БТ-1 38457639 такого змісту „Звільнена
за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України". Датою звільнення
вважати 6.09.2006 року", виклавши її так: „Зобов'язати директора ТОВ
„Тепломир" видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади інженера
з 6 вересня 2006 року за власним бажанням, за ч.3 ст.38 КЗпП України, і зробити
в її трудовій книжці запис про те, що вона звільнена з роботи з посади інженера
з 6 вересня 2006 року за власним бажанням, за ч.3 ст.38 КЗпП України."

Обґрунтовано
судом стягнута з відповідача на користь позивачки заробітна плата в сумі 1982
грн. 28 коп.3 13 червня по 6 вересня 2006 року, оскільки встановлено, що за час
роботи заробітна плата їй виплачена не була.

Посилання
представника відповідача на те, що з серпня 2006 року позивачка належно не
працювала голослівні і спростовуються поясненнями позивачки, частковим
визнанням директора товариства, показаннями свідка ОСОБА_2, яка працювала у
відповідача. Табелі виходів за серпень-вересень 2006 року суду не надані, за
поясненнями представників відповідача табелі за вказаний період не велись.

Згідно
зі ст.44 КЗпП України судом стягнута з відповідача на користь позивачки вихідна
допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку. Але при обчислені суми
допомоги допущена помилка.

При
обчисленні середнього заробітку необхідно виходити з положень п.п. 2, 3, 8
Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (зі змінами І
доповненнями).

За
останні 2 календарні місяці роботи, що передували припиненню трудових відносин,
липень-серпень 2006 року, середньоденний заробіток позивачки складав 32 грн.56
коп. ( 700 + 700 : 43 = 32,56), сума допомоги - 2051 грн. 28 коп. (32,56x21x3).

Не можна
не погодитись з рішенням суду про стягнення з відповідача на користь позивачки
середньої заробітної плати за визначений нею період з 7 вересня 2006 року по 2
липня 2007 року, оскільки з вини відповідача не було проведене її звільнення з
роботи з 6 вересня 2006 року, у зв'язку з чим мав місце вимушений прогул, не
було проведено з нею розрахунок, у тому числі і в останній день її роботи. З
урахуванням середньоденної заробітної плати позивачки сума середньої заробітної
плати за зазначений період складає 6642 грн.24 коп. ( 32,56 х 204)

Не
погоджуючись з рішенням суду, доказів посиланням на те, що з вини позивачки не
було проведене її звільнення і своєчасний розрахунок, відповідач не надав.

Стягуючи
з відповідача на користь позивачки відшкодування моральної шкоди в розмірі 1600
грн., суд не навів відповідного обґрунтування, тому колегія суддів вважає, що в
цій частині рішення суду також підлягає зміні.

До суду
за захистом своїх прав позивачка звернулася в листопаді 2006 року і з того часу
спір розглядався судом. Враховуючи конкретні обставини справи, наведене
позивачкою обґрунтування моральної шкоди, характер дій відповідача та завданої
шкоди, а також що відповідною сатисфакцією моральної шкоди є задоволення вимог
позивачки і стягнення на її користь значних грошових сум, колегія суддів
вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди, як такий що
не є відповідним завданій шкоді, підлягає зменшенню до 200 грн.

4

Доводи відповідача про
те, що позивачка пропустила
строк звернення до суду, оскільки мала
звернутися до суду в
місячний строк, не грунтуються
на законі. Позивачкою дотримано строк
звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України.

Відповідач
посилається на те, що судом
рішення постановлене у відсутності його представників. Між тим, зі справи
вбачається, що про продовження розгляду справи 11 вересня 2007 року
представники відповідача були повідомлені (а.с. 116), але не з'явилися в судове
засідання і не повідомили причини неявки.

З
відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 116
грн.65 коп.(108,15+8,50) і витрати на інформаційно-технічне забезпечення в
розмірі 15 грн.

В решті частини
рішення суду підлягає залишенню без зміни.

Керуючись
ст.ст.303, 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну
скаргу ТОВ „Тепломир" задовольнити частково.

Рішення
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2007
року змінити в частині стягнення вихідної допомоги, середньої заробітної плати,
компенсації моральної шкоди і резолютивну частину рішення в частині
зобов'язання ТОВ„Тепломир" здійснити запис у трудовій книжці ОСОБА_1,
зазначення дати її звільнення.

Зобов'язати
директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Тепломир" видати наказ
про звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади інженера з 6 вересня 2006 року за
власним бажанням, за ч.3 ст.38 КЗпП України, і зробити в її трудовій книжці
запис про те, що вона звільнена з роботи з посади інженера з 6 вересня 2006 року
за власним бажанням, за ч.3 ст.38 КЗпП України.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю „Тепломир" на користь ОСОБА_1
вихідну допомогу в сумі 2051 (дві тисячі п'ятдесят одну) грн. 28 коп., середню
заробітну плату з 7 вересня 2006 року по 2 липня 2007 року в сумі 6642 (шість
тисяч шістсот сорок дві) грн. 24 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі
200 (двохсот) грн., на користь держави судовий збір в сумі 116 грн. 65 коп. і
витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 15 грн.

В решті частини
зазначене рішення залишити без зміни.

Грошові
суми, які підлягають стягненню з ТОВ „Тепломир" на користь ОСОБА_1
визначені без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів.

Рішення
набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня набрання чинності шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Судді