Справа №2-207 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2007 року                                                                                           смт.Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді:                                             Моніча
Б.С

при секретарі:                                                      Юрченко
Т.Р.

з участю представника позивача:                      Кузьмінської Н.В.

відповідачки:                                                       ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт.Черняхові справу за позовом Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Володарськ-Волинському районі
Житомирської області до ОСОБА_1 про визнання акту Н-1 про нещасний випадок на
виробництві таким, що не відповідає встановленій формі, і таким, що не дає
права на страхові виплати, -

ВСТАНОВИВ:

У поданій до
суду позовній заяві позивачем зазначено, що відповідно до ст.13 «Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999
року №1105-XIV (далі Закон №1105-XIV)
підставою для страхових виплат потерпілому є акт розслідування нещасного
випадку за встановленою формою. Форма акта встановлюється Положенням про
розслідування нещасних випадків на виробництві.

Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Володарськ-Волинському районі
прийнято особову справу потерпілої ОСОБА_1 від ПСПО «Вільськ» про що складено
акт прийняття-передачі справи від 09.06.03
№45. Постановою відділення від 10.06.03
№0626-445 потерпілій продовжено раніше призначену страхову виплату.

Перевіркою
особової справи ОСОБА_1 проведеною Управлінням виконавчої дирекції Фонду у
Житомирській області виявлено, що акт Н-1 про нещасний випадок на виробництві,
який стався з потерпілою, не відповідає формі, встановленій Положенням про
розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затвердженим
Постановою Президії ВЦРПС від 20.05.1966
року, яке було чинне на той час.

Відповідно до
п.12 цього Положення начальник цеху (керівник відповідної дільниці), де стався
нещасний випадок, спільно із старшим громадським інспектором з охорони праці
цеху та інженером з техніки безпеки протягом 24 годин повинен розслідувати нещасний випадок, скласти акт
про нещасний випадок за формою Н-1 в чотирьох примірниках та надати його
головному інженеру організації. Акт Н-1 про нещасний випадок на виробництві із
ОСОБА_1, який знаходиться в її особовій справі, не підписаний комісією з
розслідування нещасного випадку, а лише затверджений головним інженером, отже
він не відповідає формі, встановленій на час його складання, а тому не може
бути підставою для страхових виплат. На підставі викладеного, позивач просив
винести рішення про визнання зазначеного акту Н-1 таким, що не відповідає
встановленій формі, і таким, що не дає права на страхові виплати.

Відповідачка
даний позов в судовому засіданні не визнала і в його задоволенні просила
відмовити з тих підстав, що позивач пропустив без поважних причин встановлений
законом трирічний строк на звернення до суду за захистом своїх прав.

Також вказувала
на те, що з нею дійсно стався нещасний випадок на виробництві 30.04.1971 року під час її
роботи у колгоспі «Жовтень», з того часу колгосп «Жовтень» був реорганізований
у ПСПО «Вільськ», померла більшість свідків та службових осіб даного колгоспу,
які могли б підтвердити факт цього нещасного випадку, всі ці обставини
позбавляють її можливості доводити факт нещасного випадку на виробництві, тому
просила суд застосувати до даного позову строк позовної давності та відмовити в
його задоволенні.

2

Заслухавши
пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про
те, що даний позов задоволенню не підлягає з слідуючих підстав.

Відповідно до
вимог ст.ст.256-257 ЦК України
особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або
інтересу у трирічний термін, який починає перебіг згідно ст.261 ЦК України від дня,
коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (позовна
давність). Частиною 4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для
відмови у позові.

З пояснень
представника позивача в судовому засіданні судом достовірно встановлено те, що
особова справа потерпілої на виробництві ОСОБА_1 відділенням Фонду була
прийнята від ПСПО «Вільськ» 09.06.03,
що також підтверджується відповідним актом прийняття-передачі №45 (а.с.7). Як
вказувала представник позивача в судовому засіданні після прийняття даної
особової справи вона вивчалася компетентними працівниками відділення Фонду і за
наслідками її розгляду постановою начальника відділення виконавчої дирекції
Фонду у Володарськ-Волинському районі №0626-445
від 10.06.03 прийнято
рішення про-продовження потерпілій раніше призначеної виплати. Дані обставини
підтверджуються відповідною постановою, яка є в матеріалах справи (а.с.8). Як
слідує із цієї постанови вона також була затверджена начальником управління
виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області 02.09.03. На думку суду ці документи та пояснення представника
позивача вказують на те, що саме 09.06.03
позивач дізнався про невідповідність оспорюваного акту Н-1 встановленій
формі, а отже і про порушення свого права. За таких обставин з 10.06.03 для позивача
став спливати трирічний строк на звернення до суду за захистом своїх прав, який
закінчився 10.06.06.

Із позовної
заяви відділення фонду (а.с.3-4) видно те, що подана до суду вона 28.02.07, тобто після
спливу встановленого законом строку позовної давності.

При цьому ні в
своїй заяві, ні в судовому засіданні позивач не звертався до суду із заявою про
поновлення пропущеного ним строку позовної давності, пояснивши, що ніяких
поважних причин на обгрунтування цього у нього немає.

Оскільки
позивачем пропущений встановлений законом строк на звернення до суду за
захистом своїх прав і від нього суду не надійшло ніяких заяв про його
поновлення та не було представлено відповідних доказів про поважність причини
його пропуску, суд з врахуванням того, що сам, по своїй ініціативі він не
вправі вирішувати питання про поновлення строку позовної давності, відмовляє в
задоволенні даного позову саме в зв'язку із пропуском позивачем встановленого
законом строку на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, не
аналізуючи при цьому в даному рішенні обгрунтованості позовних вимог по суті.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.З, 10,
11, 60, 212-216 ЦПК України, ст.ст.256-257, 267 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Володарськ-Волинському районі Житомирської області до ОСОБА_1 про визнання акту
Н-1 про нещасний випадок на виробництві таким, що не відповідає встановленій
формі, і таким, що не дає права на страхові виплати - відмовити в
зв'язку із пропуском без поважних причин строку звернення до суду.

На рішення може
бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня його
проголошення.

На рішення може
бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області через
Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 20-ти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Головуючий
- суддя(підпис)                                   Б.С.Моніч

Копія вірно:

Суддя: