РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„06" серпня
2007 року                                                                                       м.
Донецьк

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

Головуючого:     Краснощокової Н.С.

Суддів:                  Новосядлої В.М.

Лоленко А.В. Осипчук О.В.
Олейнікової Л.С.

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня
2004 року і ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2005 року, -

встановила:

У липні 2004 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
додаткових витрат на утримання повнолітнього сина.

В обґрунтування позову посилалися на те, що ОСОБА_2 після досягнення повноліття продовжує перебувати на
утриманні у своєї матері, оскільки продовжує навчання у вищому учбовому
закладі. ОСОБА_1 з учбовим закладом був укладений договір про надання освітньої
послуги та додатковий договір про оплату послуг за вивчення додаткової
іноземної мови. Загальна вартість навчання складає 67 900 грн. оскільки
відповідач добровільно відмовляється надавати допомогу, просили задовольнити їх
позов.

Позивачка ОСОБА_1 в
судовому засіданні просила стягнути з відповідача витрати, які вона понесла,
сплативши за 2 роки навчання сина в вищому учбовому закладі, та витрати, які
повинні бути сплачені за навчання сина протягом двох наступних років у
відповідності до договору про надання освітньої послуги.

Справа
№33ц-1456кс-07

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21
грудня 2004 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частини понесених нею додаткових
витрат на навчання сина в розмірі 16480 грн. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 Уг частину
необхідних витрат за навчання, передбачених договором НОМЕР_1про надання
освітньої послуги Київським національним університетом ім.. Т.Г. Шевченко від
21.07.2003 року та договором від 30.06.2004 року в розмірі 17480 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2005 року апеляційна
скарга ОСОБА_4
задоволена частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня
2004 року в частині стягнення з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 17480
грн. скасовано і в цій частині в позові відмовлено. В решті рішення залишено
без змін.

В касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2004 року
та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2005 року, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

В обґрунтування доводів касаційної скарги відповідач посилається на те, що
при ухвалені рішень суди першої та апеляційної інстанції застосували статтю 185
Сімейного кодексу України, яка регулює питання участі батьків у додаткових
витратах на неповнолітню дитину. Між тим, утримання повнолітніх дочки чи сина
регламентуються главою 16 Сімейного Кодексу України, а зокрема ст. 199 цього
Кодексу. Крім того, згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від
19.10.2004 року з нього стягнуті аліменти на користь сина у розмірі 1/4 частини
щомісячно з усіх видів його заробітку, починаючи з 15.04.2004 року і до
припинення навчання або досягнення сином 23 річного віку.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір,
суди виходили з наступних обставин.

ОСОБА_2
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1.
Відповідно до довідки НОМЕР_2 від 24.06.2004 року ОСОБА_2 є студентом інституту
міжнародних відносин Київського національного університету ім.. Т.Г. Шевченко.
Згідно договору НОМЕР_1про надання освітньої послуги від 21.07.2003 року розмір
плати встановлюється за весь строк надання освітньої послуги і не може
змінюватися, загальна вартість становить 64 920 грн. У відповідності до п.2.1
договору про вивчення другої іноземної мови від 30.06.2004 року повинно бути
сплачено за вивчення іноземної мови за весь період навчання 3000 грн. Згідно
довідок, наданих позивачкою ОСОБА_1 нею було сплачено кошти за навчання сина за
2 роки (2003-2004 роки), що становить 32460 грн. Крім того, нею сплачено 500
грн. по договору за вивчення іноземної мови. Відповідно до рішення суду з
відповідача стягнуто аліменти згідно ст. 199 СК України, що становлять 1/4
частину від його доходу, а саме 782 грн. 50 коп.

Задовольняючи
позов в повному обсязі, суд першої інстанції керувався статтею 185 Сімейного
кодексу України і виходив з того, що відповідач повинен нести додаткові витрати
на дитину, що викликані особливими обставинами; він має можливість щомісячно
сплачувати кошти як додаткові витрати до 1000 грн., що буде становити лише
половину отриманих ним доходів (виходячи із довідок про заробітну плату та
довідки про пенсію).

Апеляційний суд м. Києва погодився з рішенням суду першої
інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 16480 грн., що
складає половину суми понесених нею витрат на оплату навчання і які фактично
нею понесені. В частині стягнення з відповідача 17480 грн. на користь
повнолітнього сина, апеляційний суд скасував рішення суду і відмовив в цій
частині позову, оскільки ця сума може бути стягнута з відповідача після
фактичної її сплати.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна, оскільки застосовано
матеріальний закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має
особа до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч.1 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога
про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Суд першої інстанції та Апеляційний суд м. Києва помилково прийшли до
висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються саме цією
нормою матеріального закону.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_2 12 лютого 2004
року досяг повноліття і з цього часу правовий статус дитини на нього не
розповсюджується.

Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

19 жовтня 2004 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено судове
рішення про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2
аліменти на його утримання в розмірі ¼  частини
щомісячно, з усіх видів заробітку, починаючи з 15 квітня 2004 року до
досягнення ним двадцяти трьох років або припинення навчання. При визначені суми
матеріальної допомоги у розмірі % частини щомісяця, судом враховувалися надані
позивачем докази про вартість навчання.

Таким чином вказаним рішенням суд відповідно до ст. 199 СК України вирішив
питання про обов'язок ОСОБА_3
утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Статтею 201 Сімейного кодексу України зазначено, що до відносин між
батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей
187,189-192,194-197 цього Кодексу. Стаття 185 Сімейного кодексу України, яку
застосували суди, до цього переліку не входить.

Таким
чином, суд першої інстанції при розгляді справи невірно з"ясував
обставини, що мають значення для її правильного вирішення; дав неправильну
правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, а також застосував
закон, дія якого не поширюється на спірні правовідносини.

Апеляційний суд належним чином не перевірив всіх доводів апеляційної скарги
відповідача та залишив поза увагою вказані порушення.

Згідно до ст. 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати
судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який
підлягав застосуванню.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції та рішення Апеляційного суду м. Києва - скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 333,336,341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Донецької області, -

Вирішила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2004 року та
рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2005 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
витрат на утримання повнолітньої дитини.

Рішення
оскарженню не підлягає.