РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
листопада 2007 р.                                                                м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                  БойчукаІ.В.,

суддів                                                              Матківського
Р.И.,  Соколовського В.М. ,

секретаря                                                        Юрків
І.П.,

сторін                                                             ОСОБА_1  та її представника

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення
Коломийського міськрайонного суду від 07 вересня 2007 року, -

встановила:

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від
07 вересня 2007 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2. Стягнуто на її користь
з ОСОБА_1  54006 грн. матеріальної
шкоди,  650 грн. витрат за експертизу та
540 грн. судових витрат.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  вказала,  що судом стягнуто на користьОСОБА_2 вартість
ремонту тієї частини будинку,  яка їй
належить на праві власності та повну вартість огорожі,  яка була і залишається у спільному
користуванні співвласників будинку. Суд не встановив фактичної вартості

Справа
№22-ц-1282/2007 р.                       Головуючий
у 1 інстанції Обідняк В.Д.

Категорія
23                                                  Доповідач
Бойчук І.В.

2

матеріалів   та
робіт,    оскільки   будь-яких
документів   чи   доказів,
які   б підтверджували факт оплати
за матеріали,  позивачкою не подано.

Висновки
експерта є однобічними,  оскільки
збільшуючи початкову вартість ремонту,
експерт мав би враховувати і вартість зносу майна з 2002 року. Всі
ремонтні роботи проведені позивачкою за власною ініціативою,  на власний розсуд та без відповідного дозволу
міськвиконкому.

Крім
того,  договір довічного утримання
розірвано внаслідок неналежного виконання позивачкою своїх
обов"язків,  тому витрати,  понесені нею за договором,  у т.ч.1 на утримання нерухомого майна,  відшкодуванню не підлягають ( ст.  428 ЦК
України в ред. 1963 p.).

Позивачкою
визначено позовну вимогу в розмірі 18000 грн.,
яка в ході судового розгляду залишилася незмінною,  а суд постановив рішення,  яке виходить за межі позову. Порушено її
право на надання зустрічного позову чи письмових заперечень з приводу
збільшення ціни позову.

Просить
рішення суду скасувати,  ухвалити нове
рішення,  яким у позові відмовити.

В
засіданні апеляційного суду апелянт та її представник підтримали доводи
апеляційної скарги з мотивів,  наведених
у ній.

ОСОБА_2  в судове засідання не з'явилася,  хоча належним чином повідомлена про час і
місце слухання справи.

Вислухавши
доповідь судді,  пояснення апелянта та її
представника,  перевіривши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає до задоволення
з таких підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що
22.04.1999 року позивачка уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання. За
даним договором остання передала у власністьОСОБА_2 4/5 частини у буд.  АДРЕСА_1,
а інших 1/5 належить позивачці на праві власності згідно договору
дарування від 23.04.1999 року.

Рішенням
Коломийського міського суду від 02.12.2002 р. договір довічного утримання,  укладений
22.04.1999 р.  між ОСОБА_3  та

3

ОСОБА_2
,  посвідчений у Коломийській державній
нотконторі,  зареєстрований у реєстрі №
21-115- розірвано. Дане рішення суду вступило в законну силу.

У
відповідності до вимог ч. 2  ст.  428 ЦК
України в ред. 1963
року при розірванні договору довічного утримання з підстав,  передбачених у ч. 1 даної статті,  будинок повинен бути повернутий
відчужувачеві. Витрати по утриманню відчужувача,  зроблені набувачем майна до розірвання
договору,  не відшкодовуються.

Як
наслідок,  не відшкодовуються в контексті
даної норми і витрати,  зроблені
набувачем і в зв"язку з утриманням будинку. При цьому строк використання майна
немає значення.

Колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції з
порушенням норм матеріального та процесуального права дійшов до неправильного
висновку про задоволення позовних вимог позивачки.

Крім
того,  з матеріалів справи
вбачається,  що у своїх письмових
поясненнях суду ОСОБА_3 стверджувала,  що будь-яких угод про переобладнання чи
реконструкцію житлового будинку додатково вона з позивачкою не укладала.
Відсутня така умова і у самому договорі довічного утримання від 22.04.1999 р.

За таких
обставин колегія суддів приходить до висновку,
що постановлене в даній справі рішення суду не може залишатися в силі і
підлягає скасуванню.

В даній
справі слід постановити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимогОСОБА_2 відмовити.

На
підставі  ст.  428 ЦК
України в ред. 1963 р.,
та керуючись  ст.  ст.
307,  309,  316 ЦПК України,  колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити.

4

Рішення
Коломийського міськрайсуду від 07 вересня 2007 року скасувати. Ухвалити нове
рішення.

У задоволенні
позову ОСОБА_2 доОСОБА_1 про відшкодування вартості будівельних та ремонтних
робіт відмовити.

Рішення
набирає законної сили з часу його проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців у касаційному порядку.