АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № - 22 ц
- 1991                                             Головуючий
2007 року                                                                                          Кобзій
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року жовтня
місяця 09 дня м. Полтава Колегія суддів судової палати у цивільних

справах
апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого:
судді Омельченко Л.М.

Суддів: Петренка
В.М., Бондаревської С.М.

при секретарі:
Буряк С.М.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною

скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2

на рішення
Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 грудня
2004 року

по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим
приміщенням і зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Омельченко Л.М.,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2004
року ОСОБА_3 звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Посилався на те,
що згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області
від 01.06.2004 року йому належить 1/3 частина, а відповідачкам - по 1/12
частині домоволодіння № 21-а поАДРЕСА_1

Так як з
бокуОСОБА_1 та ОСОБА_2 створюються перешкоди у користуванні ним - позивачем
своєю власністю і в добровільному порядку визначити порядок користування
спільною власністю сторони не змогли, ОСОБА_3 просив суд виділити йому в
користування приміщення житлового будинку загальною площею 39,6 кв. м, а відповідачам -
житлову будівлю площею 35,7 кв.м та зобов'язати останніх не чинити йому
перешкод у користуванні жилим будинком і підсобними будівлями.

Рішенням
Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 грудня
2004 року позовні вимоги задоволено.

Постановлено
встановити порядок користування жилим приміщенням у будинковолодінні
поАДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_3 приміщення житлового будинку загальною площею
39,6 кв.м, а ОСОБА_2 іОСОБА_1 - жилу будівлю площею 35,7 кв. м. Надвірні
будівлі - залишити в загальному користуванні.

Зобов'язати
ОСОБА_2. таОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні виділеним йому
жилим приміщенням та надвірними будівлями.

Стягнути з
ОСОБА_2таОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_3судові витрати та витрати на
юридичну допомогу в сумі 48 грн. 50 коп.

В апеляційному
порядку рішення оскаржилиОСОБА_1 і ОСОБА_2 Апелянти просять рішення скасувати і
постановити нове рішення про відмову позивачу ОСОБА_3 в задоволенні його вимог,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення
норм матеріального права.

Колегія суддів,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку,
що скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 309
ч.1 п.п.3, 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального
або процесуального права.

Відповідно до
вимог ст. 358 ЦПК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння
та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із
співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної
часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної
матеріальної компенсації.

Як вбачається з
матеріалів справи і встановлено в засіданні апеляційного суду, позивач ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом про встановлення порядку користування жилими
приміщеннями у будинковолодінні поАДРЕСА_1, Полтавської області та усунення
перешкод у користуванні ним, хоча фактично він поставив питання про виділ
частки із майна, що є у спільній частковій власності (а.с. 4-5).

Постановляючи
рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3місцевий суд не звернув увагу на
те, що даним рішенням він позбавив інших власників спірного будинковолодіння -
відповідачівОСОБА_1 та ОСОБА_2. права володіння і користування жилим будинком,
на 1/12 частину якого кожна з них має право власності (а.с. 6-7).

Відповідно до
ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є
неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація
співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно п.6
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 із змінами до
нього „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок" при вирішенні справ про
виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам
належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також
може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в
ізольовані квартири.

Якщо виділ
частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом
встановити порядок користування відособленими приміщеннями (кімнатами) такого
будинку.

При неможливості
виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним
власнику, що виділяється, за його згодою присуджуються грошова компенсація.

Місцевим судом
при розгляді даної справи обговорювалося питання про можливість призначення
судово-технічної експертизи відповідно до ст. 57 ЦПК України для вирішення
спірного питання, однак позивач відмовився, пояснюючи відсутністю коштів (а.с.
20 на звороті).

На грошову
компенсацію сторони не погоджуються.

Крім того,
ОСОБА_3 не надав доказів щодо наявності перешкод, які створюють йому
відповідачі в користуванні спірним будинковолодінням.

За таких
обставин, коли позивач належним чином не обґрунтував своїх вимог, а вимога про
виділ йому жилого будинку ущемляє права інших власників, колегія суддів
приходить до висновку, що його позов не підлягає задоволенню.

Тому рішення
місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309 ч.1 п.п.3, 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 грудня
2004 року скасувати.

Постановити нове
рішення.

У позові ОСОБА_3
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим приміщенням і
зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двох
місяців з дня набранням ним чинності шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.