Справа за №2-1325
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

05 квітня 2007
року Білгород - Дністровський
міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - одноособово
судді Лозун О.Ю. при секретарі -
Качанюк Є.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Білгород - Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим
приміщенням, у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних
причин,

Встановив:

Позивачка
звернулася до суду 10.11.2006
року з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням, у зв'язку з відсутністю в ньому понад
шість місяців без поважних причин, вказуючи, що вона є власником 11/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1
її син ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2.

Свого
житла в них не було і позивачка дозволила їм тимчасово проживати в будинку АДРЕСА_1, який належить
їй на праві власності.

Спільне
життя в них не склалося і відповідачка добровільно вибула з житлового
приміщення в домі АДРЕСА_1,
забравши всі свої речі. З того часу вона втратила інтерес до вказаної житлової
площі.

Речей, які б
належали відповідачки в будинку не має.

Перешкод,
які б заважали відповідачки проживати в вищевказаному будинку позивачка не
чинить.

В
зв'язку з тим, що відповідачка добровільно не бажає знятися з реєстрації,
звернулася з позовом до суду.

Позивачка у
судовому засіданні позов підтримала повністю.

Відповідачка
з позовом позивачки не погодилася, просить суд в його задоволенні відмовити,
оскільки все що вказано в позовні заяві позивачки не відповідає дійсності, вона
не добровільно з неповнолітньою дитиною, сином ОСОБА_4, 31 грудня 1999 року, виїхала з
житлового приміщення, а в зв'язку з тим, що син позивачки вигнав її з дому,
протягував до неї руки, не впускав до житлового

приміщення, вона
неодноразово від сусідів визивала робітників міліції, тобто створив такі умови,
що вона з дитиною вимушена була виїхати з житлового будинку.

Іншого
житла в якому вона могла би проживати з неповнолітньою дитиною в неї не має,
вона не втратила інтересу до вказаної житлової площі.

Крім того, в
будинку маються також і належні їй та дитині речі.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши сторони, допитавши свідків, судом установлені такі
факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами
справи встановлено, що дійсно позивачка є власником 11/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, /л.с.
8-9/

ІНФОРМАЦІЯ_1
її син ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2.

Свого
житла в них не було і позивачка дозволила їм тимчасово проживати в будинку АДРЕСА_1, який належить
їй на праві власності.

Суд не
може погодитися з затвердженнями позивачки про те, що відповідачка добровільно
виїхала з житлового приміщення по АДРЕСА_1, що вона втратила інтерес до спірної
житлової площі, речей, які б їй належали в будинку не має, тому, що дані
затвердження позивачки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду
справи і доказів цього позивачка не надала.

Згідно
зі ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно
зі ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог
і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дійсно,
як посилається позивачка в своїй позовній заяві відповідно до ст. ст. 71,72 ЖК України,
житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або ч.1енами
його сім»ї на протязі шести місяців, особи, які відсутні у житловому приміщені
понад встановлених строків можуть бути визнані судом, такими, які втратили
право користування житловим приміщенням.

Однак,
як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідачка з неповнолітньою
дитиною не проживає у спірному будинку, з поважних причин, а саме в зв'язку з
тим, що син позивачки - ОСОБА_3
перешкоджає їй в цьому, іншого житла в неї не має, вона не втратила інтересу до
вказаної житлової площі, при визнанні відповідачки такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, будуть порушені права неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Допитані
в якості свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили,
що дійсно відповідачка виїхала з житлового приміщення і в ньому не проживає,
однак причина не проживання їм не відома.

Свідок ОСОБА_5. підтвердила, що
відповідачка декілька разів з її телефону дійсно визивала робітників міліції,
але з якої причини їй не відомо.

При
таких обставинах суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, у зв'язку
з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин необгрунтованими
і не підлягаючими задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 71,72 ЖК України, ст.
ст. 10, 11, 60, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила прав на користування
житловим приміщенням, у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без
поважних причин - відмовити.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений статтею 294
ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.