справа №
33ц-66807                                                   Головуючий
в апеляційній інстанції: Бондарчук
Категорія: 32                                                                  Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада
2007 року                                                                                                  м.
Рівне

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Василевича B.C. Мельника Ю.М.
Хилевича С.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2. ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 9 грудня
2005 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 лютого
2006 року,

встановила:

14 липня 2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2 й ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики сумою у 64 640
гривень, обґрунтовуючи тим, що протягом 1997-1998 років, знаходячись на
заробітках у Греції, вона позичила відповідачам суму у 6 800 доларів США. Також 10 грудня
1997 року позичила згідно із розпискою суму у 6 000 доларів США. На забезпечення
договору позики відповідачі надали доручення на розпорядження житловим будинком
АДРЕСА_1. У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 умов позики позивач
лплатно відчужила будинок. Однак апеляційним судом 25 травня 2005 року договір
купівлі-продажу будинку розірвано, а відповідачі у добровільному порядку
повернути суму боргу у 12 800 доларів США,
що становить за курсом Національного банку України 64 640 гривень,
відмовляються.

Рішенням Снятинського районного суду від 9 грудня 2005
року позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 й ОСОБА_3 на користь
позивача суму боргу за договором позики у 12 000 гривень, в решті позову -
відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від
8 лютого 2006 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, а
апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - залишено без задоволення.

ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі просить скасувати
рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу
напарвити на новий розгляд до Снятинського районного суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що рішення та
ухвалу, що оскаржуються, вважає незаконними, такими, що підлягають скасуванню,
оскільки постановлені з недотриманням норм матеріального й процесуального права
та без дослідження й належної оцінки всіх доказів у справі.

Так, вказувала, що на розгляді Верховного Суду України перебуває справа за
позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на цей будинок. В
даній справі апеляційним судом скасовано рішення Снятинського районного

суду про відмову
в позові і ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. В цій справі
міститься певний ряд письмових доказів, які підтверджують вимоги позивача.
Натомість попередніми судовими інстанціями позбавлено позивача доказати свої
вимоги, а саме не взято до уваги наявність оригіналів документів про отримані
гроші згідно з поштовими переведеннями із Греції, які знаходяться в іншій
цивільній справі.

Ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом залишено поза увагою та
обставина, що предметом позики була сума у 6 000 доларів США, яка на час
укладення договору становила 12 000 гривень. Оскільки на той час операції у
іноземній валюті заборонялись і за їх вчинення передбачалася кримінальна відповідальність,
то в розписці умисно зазначено по першій позиції суму в національній валюті з
розшифровкою у доларах США.

В поданих касаційному суду запереченнях на скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
заперечуючи проти її задоволення, покликалися на законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду.

Колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
та справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє
законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Згідно з положеннями ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, і
доводи скарги висновків суду не спростовують. Відсутні й передбачені ст. 338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись п.п. 5,6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про
внесення змін до Закону України „Про судоустрій України" щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, ст.ст. 331,
332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області,

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 9 грудня 2005 року та ухвалу
Апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 лютого 2006 року - залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.