Справа № 2-1174/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 травня 2007 року                                                                             м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі

головуючого судді                                                                               Гончар М.С.

при секретарі                                                                                      Сікорі І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому зазначає наступне. Позивач та
відповідачі є співвласниками домоволодіння, яке розташовано на земельній ділянці загальною площею 1056 кв. м., за АДРЕСА_1. На
теперішній час між позивачем та відповідачами виник
спір щодо питання користування зазначеною земельною ділянкою. У 1996 році Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
вже приймав рішення щодо визначення порядку користування зазначеною земельною ділянкою між відповідачами та попереднім
власником 23/50 часток вищезазначеного домоволодіння
ОСОБА_4, які на теперішній час придбані позивачем на підставі договору міни. Однак, рішення суду до теперішнього часу не
виконано. В зв'язку із чим, позивач на сьогодні позбавлений права користування земельною ділянкою, визначеною для
користування для ОСОБА_4 за рішенням суду 1996 року. Тому, позивач, просить усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою площею 2-229 кв. м. та земельною ділянкою площею 3-291 кв.м. та
частиною надлишок площею 6-34,5 кв. м., всього 554,5
кв. м., виділених в користування на підставі висновку комісійної
судово-технічної експертизи згідно із рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.1996 року;
зобов'язати відповідачів звільнити земельну
ділянку виділену у користування згідно долі у домоволодінні мені та не чинити
перешкод у користуванні нею, дати мені можливість встановити паркан поділяючий
земельну ділянку виділену мені та відповідача у користування;
стягнути з відповідачів понесені судові витрати на сплату судового збору,
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та юридичну
допомогу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягав в повному обсязі, просили їх задовольнити. Пояснив, що підтримує викладене у своїй позовній
заяві. Додатково зазначив, що будь-якого правоустановчого документу на земельну
ділянку (акту на право власності на земельну ділянку, договору оренди земельної ділянки), крім вищезазначеного рішення суду та
договору міни, у нього немає. Власник 23/50 часток вищезазначеного домоволодіння
ОСОБА_4 помер ще десь у ІНФОРМАЦІЯ_1 році. Він
отримав право власності на частку
вищезазначеного домоволодіння на підставі нотаріально посвідченого договору
міни, укладеного з ОСОБА_5 05.06.2003 року, який ця частка належала на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого Першою
Запорізькою державною нотаріальною конторою 07.05.2003 року.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги позивача не визнав в
повному обсязі, просив залишити їх без задоволення в зв'язку з наступним.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.1996 року дійсно мале місце. З цим рішенням він не погодився і
тому оскаржував його в апеляційному порядку, але апеляційним судом рішення суду
першої інстанції було залишено в силі. Зазначене рішення суду не задовольняло жодну із сторін по справі, зокрема й ОСОБА_4 -
його родича, з яким вони після набрання законної сили
рішенням суду домовились в усній формі залишити усю земельну ділянку під
домоволодінням у спільному користуванні. В підтвердження цього факту є те, що
ОСОБА_4 не звертався до суду за отриманням виконавчого листу для виконання
рішення суду. Вперше виконавчий лист було отримано самим ОСОБА_2 25.01.2005 року, з яким він звернувся до
державної виконавчої служби для його виконання.
Однак, йому було відмовлено з боку державної виконавчої служби у відкритті
виконавчого провадження за цим листом 10.02.2005 року в зв'язку із порушення строків його пред'явлення до
виконання. Таким чином, межі земельної ділянки кожного із співвласників
відповідно до варіанту висновку експертизи щодо визначення порядку користування
земельною ділянкою за рішенням суду не виносились в натурі, користувачами не
отримувались будь-які правоустановчі документи, в тому числі до моменту
придбання позивачем ОСОБА_1 права власності на частину домоволодіння 05.06.2003 року. Позивач ОСОБА_1 поселився у своїй частині домоволодіння спочатку як
наймач будинку (квартирант), приховавши факт придбання ним права співвласника. Пізніше ОСОБА_3 стало відоме про договір
міни, яким він вважав прихованою угодою купівлі-продажу, тому оскаржував цей
договір в суді, просив перевести на нього права співвласника 23/50 часток домоволодіння. Однак йому
було відмовлено у задоволенні позову з причини недодержання цивільно-процесуальних норм (невнесення грошей на депозитний
рахунок суду). Крім того, він зазначив, що надлишки земельної ділянки
оформлювались ним, а ні ОСОБА_4, тому він не погоджувався із виділенням їх ОСОБА_4 Позивач ОСОБА_1 утворює йому
перешкоди у користуванні земельною ділянкою,
самовільно поставив паркан на земельній ділянці тощо. Це він вважає неприпустимим,
так як

порядок користування земельною ділянкою й досі не визначений, вона є предметом спільного
користування всіх співвласників.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги позивача не визнав
повністю, просив відмовити у їх задоволенні, повністю підтримав заперечення
проти позову свого батька - відповідача ОСОБА_2

У судовому засіданні представник відповідачів з а усною заявою ОСОБА_6
підтримала заперечення проти позову відповідачів,
зазначила, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. У позивача на теперішній час немає жодного
право установчого документу на будь-яку земельну ділянку під вищезазначеним домоволодінням (договору оренди, акту про право
на земельну ділянку тощо), тому він є неналежним позивачем за
позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Також наголосила, що чинним земельним законодавством не
передбачено автоматичного переходу права користування
земельною ділянкою разом із придбанням права власності на частину домоволодіння.
Договір міни та рішення суду не є право установчими документами
на земельну ділянку.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачів та їх представника, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 належить: 23/50 частки - позивачу ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 05.06.2003 року /1034/, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП «ЗМБТІ» від 01.07.ІНФОРМАЦІЯ_1 року; по V* частці кожному - відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на
підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 26.11.1986 року Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою р. НОМЕР_1; право власності зареєстровано у ОП
«ЗМБТІ», що підтверджується реєстраційним посвідченням ОП «ЗМБТІ» від 20.02.1987 року.

За договором міни від 05.06.ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
укладеного із ОСОБА_5, позивач ОСОБА_1 набув права власності лише на 23/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1, без надбання будь-якого права на земельну ділянку під ним.

В самому договорі міни зазначено, що сторонам цього
договору роз'яснено зміст ст. 120 Земельного кодексу
України. На договорі стоїть підпис позивача ОСОБА_1

Згідно із ст. 120 ЗК України, який є чинним з 01.01.2002 року, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а
право користування -  на підставі договору оренди.

Таким чином, чинне законодавство не передбачає автоматичного переходу права
на земельну ділянку разом із переходом права власності на будівлю, що
розташована на цій земельній ділянці.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного
користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує право власності
чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної
реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і
його державної реєстрації.

На момент укладення зазначеного договору міни ОСОБА_5 не була власником
будь-якої частини земельної ділянки під домоволодінням, і, відповідно будь-які
цивільно-правові угоди щодо передачі права власності на земельну ділянку від неї позивачу ОСОБА_1 не укладались, що позивач сам підтвердив в судовому
засіданні.

На теперішній час власником земельної ділянки під домоволодінням АДРЕСА_1 залишається територіальна громада м. Запоріжжя,
представницьким органом якої є Запорізька міська рада. Площа земельної ділянки 1056 кв. м. взята позивачем із технічного паспорту на
домоволодіння, складеного ОП «ЗМБТІ» 02.02.2007 року.

Позивач ОСОБА_1 пояснив в судовому засіданні, що
він не укладав договору оренди будь-якої частки
земельної ділянки під вищезазначеним домоволодінням з будь-ким коли-небудь.

Згідно із ст. 126 ЗК України право власності на
земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється
договором, який реєструється відповідно до закону.

Ч. З ст. 125 ЗК України передбачено, що
приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Встановлено, що дійсно мале місце рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 24.06.1996 року щодо визначення порядку
користування земельною ділянкою під домоволодінням між відповідачами ОСОБА_3 та
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Однак, сторони не звертались до відповідних органів
за його виконанням до січня 2005
року.

Вперше виконавчий лист № 2-60/96 було отримано відповідачем ОСОБА_2 25.01.2005 року, з яким він звернувся
до державної виконавчої служби для його виконання. Однак, йому було відмовлено
з боку державної виконавчої служби у
відкритті виконавчого провадження за цим листом постановою від 10.02.2005 року в
зв'язку із порушенням строків його пред'явлення до виконання.

Таким чином, межі земельної ділянки кожного із співвласників (ОСОБА_3,
ОСОБА_3, ОСОБА_4), визначені згідно одного із
варіантів висновку експертизи щодо визначення порядку користування земельною ділянкою за рішенням суду не виносились в
натурі, користувачами не отримувались будь-які

правоустановчі документи з моменту
набрання чинності рішенням суду від 24.06.1996 року до теперішнього часу.

З позовом до суду про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою
має право лише особа, яка має належним чином оформлене
право власності або право користування цією земельною ділянкою.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду будь-яких належних
доказів в підтвердження факту належності йому права користування будь-якої
земельної ділянки під домоволодіння АДРЕСА_1 або його часткою.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.1996 року щодо визначення порядку користування земельною ділянкою під домоволодінням між
відповідачами та ОСОБА_4 або нотаріально посвідчений договір міни
частки домоволодіння на інше майно від 05.06.2003 року не належать до правоустановчих
документів на земельну ділянку в силу ст. 126
ЗК України.

Звідси, ОСОБА_1 є неналежним позивачем за позовом до відповідачів «про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 2-229 кв. м. та земельною ділянкою площею 3-291 кв. м. та частиною надлишок площею 6-34,5 кв. м., всього 554,5 кв. м., виділених в користування на
підставі висновку комісійної судово-технічної
експертизи згідно із рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя
від 24.06.1996
року; зобов'язати відповідачів звільнити земельну
ділянку виділену у користування згідно долі у домоволодінні мені та не чинити перешкод у користуванні нею, дати мені
можливість встановити паркан поділяючий земельну ділянку
виділену мені та відповідача у користування». Тому, йому слід відмовити у задоволенні
цих позовних вимог.

Крім того, за загальним правилом, згідно із ч. З ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян.

Однак, в силу ст. 124 Конституції України позов було
прийнято до провадження судом, так як юрисдикція
судів поширюється на всі правовідносини,
що виникають у державі

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини
позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відмовляючи позивачу ОСОБА_1 в ухваленні на його користь рішення,
суд відмовляє йому також у стягнення з відповідачів понесених
судових витрат на сплату судового збору у сумі 8,50 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільної справи у сумі 7,50 грн. та оплату правової допомоги у сумі 250 грн.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 120, 125-126,
158 ЗК України, ст. ст. 10, 11, 81, ст. 88, 209,212,214-215,218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або шляхом
безпосередньої подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.