Справа № 22-ц-1400                                    Головуючий у
суді 1 інстанції Ярошенко Т.О.
Категорія 26                                                  Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем   України

13 листопада 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого
- „Попруги С.В.,

суддів           - Сибільової Л.О., Гагіна М.В.,

з участю
секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

та осіб,
які беруть участь у справі-позивачки за первісним   позовом ОСОБА_1, відповідачки
ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської
області від 02 березня 2006 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
заповіту недійсним,

встановила:

Зазначеним рішенням суду в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

Знято арешт з будинку АДРЕСА_1, накладений ухвалою
Охтирського міськрайонного суду від 17.11.2004 року.

В апеляційній скарзі на рішення суду в частині відмови в задоволенні її
позову ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст. 551 ЦК
України 1963 року, неповне з'ясування обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення
частково скасувати та визнати частково недійсним видане ОСОБА_2 15.07.2004 року
свідоцтво про право на спадщину за законом, визнати за нею право власності на
1/2 частину будинку з відповідною частиною господарських споруд, що знаходяться
АДРЕСА_1, а в разі відсутності даного майна на час розгляду справи в суді
стягнути на її користь з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини
зазначеного будинку з відповідною частиною господарських споруд. В іншій
частині рішення просить залишити без зміни.

Посилається на неврахування судом її позовних вимог про визнання за нею
права власності на 1/2 частину спірного будинку, оскільки вона уточнювала свої
позовні вимоги в своїх поясненнях, неналежну оцінку доказів в справі, в тому
числі показань свідків, про те, що її мати могла не знати про заповіт на її
користь, але фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4,
забрала речі, які належали покійному. Вважає, що після смерті її матері
відкрилась спадщина і на 1/2 частину будинку, яку заповів їй ОСОБА_4

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта,
яка підтримала скаргу з викладених в ній мотивів, заперечення проти скарги
відповідачки та її представника, які вважають рішення суду вірним, дослідивши
матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню в зв'язку з наступним.

ОСОБА_1, звернувшись до суду в листопаді 2004 року, свої
позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5, і
після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1, яку вона отримала за заповітом від 6 листопада 1998 року

ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. З ОСОБА_4 мати проживала в незареєстрованому шлюбі сім
років. ОСОБА_5 не встигла прийняти спадщину після смерті ОСОБА_4, за життя
залишила на її користь заповіт. У встановлений законом термін вона подала заяву
про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Через 6 місяців вона
звернулась до нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на
спадщину на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2, і дізналася, що свідоцтво про право
на спадщину за законом на весь будинок отримала ОСОБА_2

Посилаючись на ст.
ст. 1268, 1301 ЦК України,
просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом,
видане ОСОБА_2 ( а.с.2-3).

В січні 2005 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1
про визнання заповіту від 6 листопада 1998 року її діда ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 недійсним внаслідок нерозуміння заповідачем значення своїх дій
(неграмотності), введення в оману і примушування підпису заповіту під погрозою
та збігом тяжких обставин (психічний тиск на людину похилого віку) ( а.с. 69,
123-124).

Вирішуючи спір, суд прийшов до висновку, що позивачка ОСОБА_1 сама не
скористалась правом оформлення спадщини за заповітом ОСОБА_4, а тому відсутні
законні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за
законом від 15.07.2004 року, отриманого ОСОБА_2

Висновок суду в цій частині узгоджується з матеріалами справи та відповідає
вимогам матеріального права, зокрема, ст. ст. 549, 551 ЦК України 1963
року, ст. ст. 1268 -
1270, 1276 ЦК України
2003 року.

Зокрема, відповідно до зазначених норм закону, якщо спадкоємець, закликаний
до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не
встигнувши її прийняти в установлений строк, право на прийняття належної йому
частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Судом першої інстанції встановлено, що мати позивачки ОСОБА_1 (до шлюбу
ОСОБА_6) ОСОБА_5  11 лютого 1994 року
склала на її користь заповіт на все своє майно. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали в
незареєстрованому шлюбі з 1996 року. ОСОБА_4 склав заповіт 06.11.1998 року на
1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 на ОСОБА_5 ( а.с.6-12, 55).

ОСОБА_4 помер 23.10.2003 року. Відкрилася спадщина на житловий будинок з
господарськими спорудамиАДРЕСА_1 ( а.с.42, 45).

Після смерті ОСОБА_4 в той же день ОСОБА_1 забрала свою матір ОСОБА_5 до
себе додому. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла ( а.с.52).

ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_4 - донькою його померлого в 2001 році сина ОСОБА_7.
13 лютого 2004 року вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про
отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 Інші
спадкоємці ОСОБА_4 за законом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовилися від прийняття
спадщини на користь ОСОБА_2, і вона 15 липня 2004 року отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом після смерті свого діда ОСОБА_4 - на будинок з
господарськими спорудами АДРЕСА_1 вартістю 20128 гр. (а.с. 5, 37-39, 46, 47,
83-93).

10 березня 2004 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної
контори з заявою про прийняття спадщини після своєї матері ОСОБА_5 на підставі
її заповіту. 25 травня 2004 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з
заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері за її
заповітом - на земельну частку (пай) і майновий пай. В обох заявах зазначала,
що місцем відкриття спадщини є її адреса - АДРЕСА_3. 25 травня 2004 року
ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_5 - на майновий пай та земельну частку ( пай) ч.1ена колективного
сільськогосподарського підприємства ( а.с. 44, 50-51, 56-60).

Після отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 відремонтувала
будинок, належний ОСОБА_4, чого не заперечує ОСОБА_1, та 12 жовтня 2004 року
продала спірний будинок ОСОБА_10(
а.с.32-36).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_5 після
смерті ОСОБА_4 не прийняла спадщину у встановленому законом порядку, а ОСОБА_1
також не вжила ніяких заходів та не скористалася своїм правом спадкоємної
трансмісії щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, заяви про прийняття
спадщини після його смерті не подала. її мати не перебувала в шлюбі з ОСОБА_4,
не проживала в його будинку після його смерті, не була прописана за вказаною
адресою.

В позовній заяві позивачка стверджувала, що вона звернулась до нотаріальної
контори протягом шести місяців після смерті матері та ОСОБА_4, щоб отримати
свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом і після ОСОБА_4 - на 1/2
частину спірного будинку, але їй відмовили, пояснивши, що свідоцтво на весь будинок
вже отримала ОСОБА_2

Зазначені твердження не відповідають дійсності. З матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з заявою про
отримання спадщини лише після смерті матері, отримала свідоцтво про право на
спадщину після смерті матері 25 травня 2004 року.   ОСОБА_2 отримала свідоцтво лише в липні 2004
року.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1, не підтвердила в судовому засіданні
і нотаріус, зокрема, про те, що ОСОБА_1 протягом шести місяців зверталась з
заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 і їй було відмовлено в
оформленні спадщини після нього. Навпаки, нотаріус пояснила, що ОСОБА_1 таку
заяву до нотаріальної контори не подавала, подала заяву лише про прийняття
спадщини після матері, не повідомляла про наявність заповіту ОСОБА_4 на користь
ії матері. В електронному реєстрі заповіт не був виявлений, а ОСОБА_1
повідомила про заповіт ОСОБА_4 на користь її матері лише після того, як
отримала сама свідоцтво після смерті матері і ОСОБА_2 отримала свідоцтво після
смерті ОСОБА_4 Лише після цього був виявлений заповіт ОСОБА_4 по алфавітній
книзі в нотаріальній конторі.

Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не повідомила про наявність заповіту
ОСОБА_4 на користь ії матері та не виявляла бажання приймати спадщину після смерті
ОСОБА_4, не повідомила про наявність заповіту нотаріальну контору, де не
виявили заповіту в електронному реєстрі, її мати покинула відразу після смерті
ОСОБА_4 його домоволодіння, підтверджуються поясненнями самої ОСОБА_1, даними в
судовому засіданні.

ОСОБА_1 пояснила суду, що через 4-5 днів після того, як в день смерті
ОСОБА_4 вона забрала матір до себе додому, мати їй повідомила про заповіт
ОСОБА_4 на її користь.

її доводи про те, що, подавши заяву про прийняття спадщини після матері,
вона тим самим подала заяву і про прийняття спадщини після ОСОБА_4 на підставі
його заповіту, складеного на користь її матері, є безпідставними. Не
грунтуються на законі і доводи апелянта про те, що після смерті її матері
відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку, яку матері заповів ОСОБА_4.,
оскільки на час своєї смерті її мати не була власницею цього майна, і позивачка
лише мала право скористатись правом прийняття спадщини після ОСОБА_4 замість
своєї матері в порядку спадкової трансмісії, чого вона не зробила. Відсутні в
справі і докази, що ОСОБА_5 фактично вступила в управління або володіння
спадковим майном.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що нотаріус 10
березня 2004 року повідомив їй про заповіт ОСОБА_4 на ім'я її матері. В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснила, що 10 березня 2004 року, коли
вона йшла до нотаріальної контори подавати заяву про прийняття спадщини після
матері, вона знала про заповіт ОСОБА_4 на користь її матері, що підтверджує, що
вона за власної волею не скористалась правом спадкової трансмісії, не подала
заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_1 не надала доказів тому, що її зорієнтував нотаріус на те, що для
отримання спадщини після ОСОБА_4 їй достатньо подати заяву лише про прийняття
спадщини після смерті матері.

З врахуванням зазначеного, того, що ОСОБА_1, знаючи про
наявність заповіту ОСОБА_4, звернулась до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини лише після матері, з заявою про прийняття спадщини після
ОСОБА_4 в порядку спадкової трансмісії не звернулась, хоча мала можливість це
зробити, і своє свідоцтво про право на спадщину після матері отримала раніше,
чим ОСОБА_2 - після ОСОБА_11, суд зробив вірний висновок про відсутність
підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Посилання позивачки ОСОБА_1 на неврахування її позову про визнання права
власності на 1/2 частину будинку є безпідставними. Вона, звертаючись до суду з
позовом про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за законом,
виданого на ім"я ОСОБА_2, не просила визнати за нею право власності на '/2
частину спірного домоволодіння, не зверталась у відповідності з ст. 119 ЦПК
України з позовною заявою такого змісту. Як вбачається з протоколу судового
засідання, вимог такого змісту і в поясненнях вона також не заявляла, навпаки,
в засіданні суду першої інстанції вона підтвердила, що з таким позовом до суду
не звертається ( а.с.64).

Суд першої інстанції вірно встановив обставини і відповідні їм
правовідносини, доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, а тому
його слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня
2006 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.