РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
листопада 2007 року                                                               їм.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого:     Кукурудза Б.І.

суддів:                                        Фединяка
В.Д.,  Соколовського В.М.

секретаря:                                  Довжинської
Н.Б.

сторін:                                        ОСОБА_1,
ОСОБА_2.,

представників
апелянтки та відповідача,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
в інтересахОСОБА_1 на рішення Івано - Франківського міського суду від 19 вересня
2007 року ,  -

встановила:

ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом доОСОБА_2. про визнання недійсним договору дарування
квартири.

Свої
вимоги мотивувала тим,  що укладала
спірний договір дарування під збігом тяжких обставин,  вважаючи,
що укладає договір довічного утримання.

Рішенням
Івано - Франківського міського суду від 19 вересня 2007 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Справа №
22-ц-1353/2007 р.                       Головуючий
у 1 інстанції Томин О.О.

Категорія
13                                                  Доповідач
Кукурудз Б.І.

2

Не
погоджуючись з даним рішенням,
ОСОБА_1,  через свого
представника,  оскаржила його в
апеляційному порядку.

В
поданій скарзі зазначили,  що суд першої
інстанції,  ухвалюючи оскаржуване
рішення,  не надав належної оцінки
доказам по справі,  прийшов до
неправильних висновків,  які не
відповідають обставинам справи та допустив порушення норм матеріального та
процесуального права.

Просили
оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Заслухавши
доповідача,  сторони,  їх представників,  дослідивши наявні докази по справі,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає до задоволення
з наступних підстав.

Ухвалюючи
оскаржуване рішення суд першої інстанції правильно встановив правовідносини між
сторонами,  однак не повно з'ясував
дійсні обставини справи та прийшов до помилкових висновків.

Зокрема,  суд першої інстанції залишив поза увагою
особливості змісту договору дарування.

Як
вбачається з матеріалів справи між сторонами 10 січня 2004 року укладено
договір дарування квартири.

Встановлено,  щоІНФОРМАЦІЯ_1 помер єдиний внук
позивачки,  якому ОСОБА_1 заповідала свою
квартиру,  а спірний договір укладений 10
січня 2004 року.

На
момент підписання договору дарування квартири 84-річна ОСОБА_1 переживала
сильні душевні страждання,  пов'язані зі
смертю внука,  що перешкоджало їй
зрозуміти значення своїх дій і правову природу укладеного договору та стало для
неї збігом тяжких обставин.

Таким
чином,  ОСОБА_1 підписала угоду про
дарування квартири під впливом тяжких обставин,
що мають істотне значення. Під такими обставинами,  в даному випадку слід розуміти смерть єдиного
онука,  похилий вік,  стан здоров'я,  внаслідок чого ОСОБА_1 неправильно сприйняла
зміст та істотні умови договору,  що
вплинуло на її волевиявлення.

3

Встановлено,  що ОСОБА_1 уклала спірний договір на вкрай
невигідних умовах,  оскільки вказаною
угодою вона позбавила себе,  не маючи на
це волевиявлення,  права власності на
квартиру,  яка є її єдиним місцем
проживання.

Відповідно
до вимог  ст.  233 ЦК
України,  правочин,  який вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних умовах,
може бути визнаний судом недійсним незалежно від того,  хто був ініціатором такого правочину.

Згідно  ст.
229 ЦК України,  якщо особа,
яка вчинила правочин,  помилилася
щодо обставин,  які мають істотне
значення,  такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Крім
того зі змісту спірного договору слідує,
що ОСОБА_1 позбавила себе права власності на квартиру,  не маючи при цьому на меті отримання будь -
яких вигод матеріального чи морального характеру з боку обдарованого,  а обдарований,  у свою чергу,
набув право власності на майно при відсутності з його сторони обов'язків
надання таких вигод.

Однак,  зазначене не відповідає дійсності,  оскільки між сторонами була домовленість про
надання матеріальної допомоги позивачці. Укладаючи договір дарування
квартири,  позивачка,  яка є людиною похилого віку,  мала на меті отримання від відповідача догляд
та необхідну допомогу.

Колегія
суддів,  належним чином визначивши
характер спірних правовідносин,  дійсні
обставини справи,  повно та всебічно
оцінивши факти по справі,  приходить до
обгрунтованого висновку про відсутність у ОСОБА_1 волевиявлення на безоплатне
відчуження квартири,  а також на
наявність того факту,  що вона,  укладаючи спірний договір,  діяла під впливом тяжкої обставини.

За таких
умов оскаржуване рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення,  оскільки
судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини,  що мають значення для справи та порушено
вимоги матеріального та процесуального права.

Враховуючи
вищенаведене,  керуючись  ст.
ст.  233 ЦК України,  307,
309,  311, 313, 314, 316 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_3 в інтересахОСОБА_1 задоволити.

Рішення
Івано - Франківського міського суду від 19 вересня 2007 року скасувати.

Ухвалити
нове рішення,  яким визнати договір
дарування квартири укладений 10.01.2004 року між ОСОБА_1та ОСОБА_2 недійсним.

Визнати
право власності наАДРЕСА_1 заОСОБА_1.

Рішення
набирає чинності з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена протягом двох місяців з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.