Справа № 22ц -6804   2007 рік                                    Голов. в 1-й інстан. Ткачов О.М.
40                                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

4
вересня 2007 року                   Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді   Пономарьової О.М. ,

суддів                                          Бондаренко
Л.І.,  Бабенка П.М. ,

при
секретарі                              Артамоновій
C.O.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку

цивільну справу
за позовом ОСОБА_1   до Першого воєнізованого

гірничорятувального
загону про поновлення на роботі,  -

встановив:

ОСОБА_1
звернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на
рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 березня 2007
року,  яким відмовлено в задоволенні його
позову до Першого воєнізованого гірничорятувального загону про поновлення на
роботі.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення вимог,
оскільки суд першої інстанції не врахував всі обставини справи та надані
позивачем докази,  зробив висновки,  які не відповідають обставинам по
справі,  вимогам закону.

В судове
засідання апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1
не з'явився,  про час та місце
судового засідання повідомлений належним чином.
Подав заяву до суду,  в якій
просив розглядати справу в його відсутність.

Представник
відповідача Курта В.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив її
відхилити,  рішення суду залишити без
змін,  оскільки воно правильне та
законне.

Судом
першої інстанції встановлено,  що позивач
наказом відповідача 25-к від 23 лютого 1999 року прийнятий на роботу до
відповідача з 23 лютого 1999 року.

Згідно з
наказом № 2 від 2 січня 2003 року по Першому ВГЗ його робітники переведені на
регулювання трудових відносин за контрактом за їх згодою з 2 січня 2003
року,  на що відповідач дав згоду і з цим
погодився позивач та на підставі цього між позивачем та відповідачем укладено
контракт від 2 січня 2003 року,  в якому
зазначено :

п.15 -
зміни до контракту вносяться тільки за погодженням сторін,  складеним в письмовій формі;

п.16 - дія
контракту закінчується:

а) у зв'язку з
закінченням строку дії контракту;

та з інших
підстав до закінчення строку його дії;

п. 19 -
за два місяця до спливу строку дії контракту він може бути,  за згодою сторін продовжений або укладений на
новий термін;

п.20
-строк дії контракту з 2 січня 2003 року по 3 січня 2004 року. Контракт вступає
в силу з дня його підписання сторонами.

8 грудня
2003 року сторонами укладено угоду про зміну умов контракту в п. 20 розділу
„Строк дії та інші умови контракту" зазначений строк дії контракту до 2
січня 2005 року.

1 жовтня
2004 року сторонами укладено угоду про продовження строку дії контракту до 31
грудня 2006 року.

18
грудня 2006 року видано наказ № 120к про звільнення позивача з роботи у зв'язку
з закінченням строку дії контракту. Суд дійшов висновку,  що звільнення позивача за  ст.  36
п.2 КЗпП України проведено правильно,  на
законних підставах,  тому відмовив в
задоволенні його позову.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає ,  що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,  а
рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним
є рішення,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно із
законом.  Обґрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень ,
підтверджених тими доказами,  які
були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_1,  суд повно та
всебічно з'ясував обставини справи,
перевірив доводи та заперечення сторін,
правильно встановив правовідносини,
які склались між ними і дійшов обгрунтованого висновку про відмову в
задоволенні вимог позивача.

Суд
правильно встановив,  що позивач працював
у відповідача за контрактом,  строковим
трудовим договором,  який був укладений 2
січня 2003 року.

8 грудня
2003 року сторонами укладено угоду про зміну умов контракту в п. 20 розділу
„Строк дії та інші умови контракту" зазначений строк дії контракту до 2
січня 2005 року.

1 жовтня
2004 року сторонами укладено угоду про продовження строку дії контракту до 31
грудня 2006 року.

З
вказаними документами позивач був ознайомлений,
про що свідчить його підпис на них.

Відповідно
до вимог  ст.  21 КЗпП України контракт є особливою формою
трудового договору ,  в якому строк його
дії,  права,  обов'язки і відповідальність сторін (в тому
числі матеріальна),  умови матеріального
забезпечення і організації праці працівника,
умови розірвання договору,  в тому
числі достроково,  можуть встановлюватися
угодою сторін,  сфера застосування якого
визначається Законами України.

Згідно
із  ст.
12 Закону України „Про аварійно-рятувальну службу" особовий склад
професійних аварійно-рятувальних служб комплектується на контрактній основі.
Форма контракту,  що укладається з
рятувальниками,  встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

В
судовому засіданні встановлено,  що
контракт між позивачем та відповідачем укладено відповідно до діючого
законодавства,  за їх взаємною
згодою,  відповідно до укладеного
контракту до нього вносились лише зміни,
які не переривали його дію,
позивач не наполягав на укладенні нового чи переукладенні існуючого
контракту,  тому суд дійшов правильного
висновку про те,  що звільнення позивача
проведено у відповідності до вимог законодавства і підстави для його поновлення
на роботі відсутні.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог,  суд
врахував всі обставини справи,  надані
сторонами докази і зробив правильні висновки,
мотиви яких навів в рішенні суду.

Виходячи
з наведеного,  апеляційний суд
вважає,  що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи,  дана їм
належна правова оцінка і правильно вирішений спір.

Рішення
суду першої інстанції постановлено на підставі наданих сторонами доказів у
відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства.

Доводи апеляційної
скарги не можна визнати обгрунтованими,
вони є непереконливими і не спростовують висновків суду.

Згідно
зі  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст. , 303,  307,  308,
313-315 ЦПК України,  апеляційний
суд,

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Краснолиманського міського суду м.
Донецька від 19 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили .