Справа № 22 ц - 789- 2007р.                    Головуючий у
1 інстанції Кір'якова
15                                                                             Доповідач
УХВАЛА

Іменем     України

6  листопада
2007  року        колегія
суддів  судової палати  у
цивільних  справах Апеляційного
суду Донецькоі області в складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.

суддів
Кочегарової Л.М., Козлова О.М.

з участю
секретаря Стрілецької О.В.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні у місті
Маріуполі    справу за позовом
ОСОБА_1  до   закритого акціонерного товариства „Софт Сервіс
Холдінг" (далі ЗАТ "Софт Сервіс Холдінг"), ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_4, про визнання
договорів    оренди    і
суборенди    недійсними,    стягнення
неустойки, відшкодування матеріальної і моральної шкоди за апеляційною
скаргою позивачки на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 3 липня
2007 року, -

встановила:

Рішенням
Жовтневого районного суду М.Маріуполя від 3 липня 2007 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 , ЗАТ „Софт Сервіс Холдінг" про
визнання недійсними договорів оренди, суборенди, стягнення неустойки і
відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1708,50 грв. і витрати на
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грв.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права,
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_5 і третю особу
ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника
відповідачів Касьянова
М.М., перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів оренди і суборенди
та відшкодування збитків, суд першої інстанції виходив з того, що договір
оренди можливо визнати недійсним тільки на майбутній період, а позивачка на
момент звернення до суду з позовом у грудні 2005 року не була і не є на
теперішній час власницею спірних приміщень по вул..Енгельса,54 у М.Маріуполі у
зв"язку з відчуженням належної їй частки 29.04.2004 року ОСОБА_6, яка не
оспорює зазначені договори, а тому права її не порушені; стягнення неустойки
позивачка не має права вимагати, оскільки вона не була стороною за спірними
договорами.

Колегія суддів
вважає, що такий висновок суду є правильним, оскільки він узгоджуються з
фактичними обставинами, матеріалами справи та вимогами закону.

У відповідності
зі ст. 59 ЦК України
(в редакції 1963 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин)
угода, яка визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

2

Однак, якщо із
самого змісту угоди витікає, що вона може бути припинена лише на майбутнє, дія
угоди визнається недійсною і припиняється на майбутнє.

Згідно зі ст.178
ЦК України (1963
року) виконання зобов'язань може забезпечуватися відповідно закону або договору
неустойкою.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були
співвласниками будівлі В-3 , розташованої по вулиці Енгельса, 54 у м. Маріуполі
(нині вул. Митрополитьська,59/51).

ОСОБА_3 на
підставі договорів дарування від 10.09.2002 року №6858 і №6860, а також від
26.12.2002 року № 9956 належить 13/20 частини вказаної будівлі.

ОСОБА_1 на
підставі договору міни від 4.07.2002 року належало 7/20 частини даної будівлі.

29.04.2004 року
ОСОБА_1 продала належну їй частку -7/20 частини вищевказаної будівлі ОСОБА_6

11.03.2003 року
між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено договір оренди нежилих приміщень площею
3048,8 кв.м., розташованих у вищевказаній будівлі.

1.12.2003 року
ОСОБА_2 уклав з ЗАТ" Софт Сервіс Холдінг" договір суборенди частини
вказаних нежилих приміщень площею 1935 кв.м., розташованих на першому поверсі.

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, повно, всебічно і
об"єктивно перевірив доводи сторін, встановленим фактам і доказам дав
правильну оцінку і прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_1

З вимог закону
витікає, що угоди, якими передбачено строкове оплатне користування майном,
можливо визнавати недійсними та припиняти їх дію тільки на майбутній період.
Строк дії спірних договорів на момент звернення позивачки до суду за захистом
своїх прав сплинув, вона вже не була власницею спірних приміщень, тому суд
прийшов до обґрунтованого висновку, що законних підстав для визнання договорів
оренди і суборенди недійсними на майбутнє немає. Крім того, судом встановлено,
що реального розподілу приміщень між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, як співвласниками, не
було, а тому у позивачки немає підстав вважати, що саме її частку приміщень
було здано в оренду.

Висновки суду
щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення неустойки та
відшкодування моральної шкоди також є вичерпними і відповідають вимогам закону.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 не приведені нові доводи, факти та обставини, які не були
предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на правильність
його висновків при розгляді справи по суті.

З
урахуванням викладених обставин колегія суддів вважає, що суд першої

інстанції   постановив
рішення   у   відповідності   з      нормами   матеріального   і

процесуального
права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись
ст.ст.303,307, 308, 313-314 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 3 липня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців з моменту набрання чинності шляхом подачі
касаційної скарги   безпосередньо до
Верховного Суду України.