Справа № 22 - 2005 / 2007                                Рішення ухвалено під головуванням
Категорія 36                                                                       судді
Доповідач : Морозовський В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

3 жовтня 2007 року                                                                              місто Вінниця

Колегія  суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду  Вінницької області у
складі:

головуючого: Морозовського В.І.

суддів:              Цюри Т.В. та Чуприни В.О.,

при секретарі:
Устюговій Л.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2007 року за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, визначення їх у твердій грошовій сумі та припинення
стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного
віку, -

встановила:

2 липня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив зменшити
до 50 грн. розмір щомісячних аліментів, що згідно рішення Ямпільського район­ного суду Вінницької області від 25 серпня 2005
року підлягають стягненню з нього в розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку на користь колишньої дружини ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього
сина. Одночасно позивач просив визначити ці аліменти у твердій грошовій сумі та
припинити стягнення аліментів на утримання самої ОСОБА_2, які в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною
трьохрічного віку стягувались з нього відповідно до вказаного вище
судового рішення.

Позов
обґрунтований положеннями ч.3 ст.80, ст.82, ч.3 ст.184 Сімейного Кодексу
України. При цьому ОСОБА_1
посилається на те, що має мінливий заробіток, у теперішній час перебуває в
другому шлюбі з громадянкою ОСОБА_3, яка знаходиться
в стані вагітності. Також позивач вказує на наявність у колишньої дружини співмешканця,
який працює і повинен утримувати сім'ю.

Рішенням
Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2007 року позов
задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі 50
грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також вирішено стягувати з
ОСОБА_1 на утримання дружини ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьохрічного
віку. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідач просить судове рішення змінити і постановити нове рішення про
відмову в позові в частині щодо зменшення розміру аліментів на утримання

2

дитини. В обгрунтування цього
ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, зокрема, на те, що позивач має постійне місце
роботи, стабільний заробіток і підсобне господарство та не надав доказів про погіршення його матеріального становища, тоді як
вона через хворобу перебуває у скрутних матеріальних умовах.

У судове
засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з'явилась, але завчасно направила
телеграму, в якій просила задовольнити апеляційну скаргу та розглянути справу
без її участі. Тому, відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів
прийняла рішення про розгляд справи у відсутність відповідача.

У письмових
запереченнях на скаргу та в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції
ОСОБА_1 доводів
відповідача не визнав, вважаючи їх безпідставними, тому просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача і пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню частково, при цьому виходить з наступного.

* Матеріалами справи
встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 27 вересня 2005 року був
розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_1 року від шлюбу народився син - ОСОБА_4.

За рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 серпня
2005 року постановлено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь
ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина -
в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, а також на утримання'дружини
ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьохрічного віку - в розмірі 1/5 частини всіх
видів заробітку.

Суд першої інстанції, правильно встановивши дані обставини справи, дійшов
вірного висновку про необґрунтованість позову в частині
припинення стягнення аліментів на утримання
колишньої дружини до досягнення дитиною трьох років, що відповідає положен­ням
ст.ст.84 і 85 Сімейного Кодексу України.

Проте,
зазначаючи про часткове задоволення позовних вимог, суд в резолютивній частині рішення помилково постановив про
стягнення з ОСОБА_1 на утримання дружини ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/5
частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьохрічного віку,
продублювавши таким чином попереднє судове рішення.

Таке
формулювання висновку суду першої інстанції суперечить нормам процесуаль­ного
права, а саме вимогам п.4 ч.1 ст.215
ЦПК України, а також розясненням Пленуму Верховного
Суду України, що містяться в п.7 постанови від 29 грудня 1976 року № 11
"Про судове рішення", згідно яких резолютивна частина рішення повинна
мати вичерпні, чіткі, безумовні і такі, що випливають з встановлених
фактичних обставин, висновки по суті кожної з розглянутих вимог.

Виходячі з
цього, в резолютивній частині рішення суд мав зазначити про відмову в позові
ОСОБА_1 щодо припинення стягнення аліментів на утримання колишньої дружини.

Оскільки судове
рішення в цій частині не оскаржується, колегія суддів апеляційного суду відповідно до наданих йому ч.3 ст.303 ЦПК
України повноважень вважає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги, скасувати рішення суду першої
інстанції у вказаній вище частині та ухвалити нове рішення про відмову в
позові ОСОБА_1

Крім того, маючи
дані про те, що позивач постійно працює в СВК «Поділля» та на протязі 2005 -
2007 років стабільно щомісячно отримує заробітну плату (а.с.15-16), суд дійшов
помилкового висновку про мінливий характер його заробітку та визначив аліменти
у твердій грошовій сумі, чим порушив вимоги ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу
України.

Висновок суду
про погіршення матеріального становища ОСОБА_1, крім зміни його
сімейного стану, фактично нічим не обгрунтований. Між тим. середньомісячна заробітна
плата позивача з моменту ухвалення Ямпільським районним судом Вінницької

3

області
рішення від 25 серпня 2005 року значно збільшилась, про що свідчать зазначені
вище відомості про розмір його заробітку.

Пославшись на ч.5 ст. 181 Сімейного Кодексу України, суд не зазначив в
рішенні про неможливість для ОСОБА_1 утримувати
дитину та в порушення вимог п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України не мотивував, з яких
підстав частково задоволив позовні вимоги та встановив розмір аліментів, що
менший, ніж визначений ч.2 ст.182
Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину.

За таких
обставин рішення суду не може бути визнано законним та обгрунтованим, тому
підлягає скасуванню.

У той же час, у
справі достатньо наявних доказів та немає потреби в їх додатковому збиранні та
дослідженні, тому колегія суддів вважає за необхідне постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.
307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів. -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - частково задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2007
року -скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зменшення розміру аліментів на утримання неповноліт­нього сина ОСОБА_4,
визначення їх у твердій грошовій сумі та припинення стягнення аліментів на
утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьохрічного віку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути
протягом двох місяців оскаржено в касаційному порядку до
Верховного Суду України.