УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада
2007  року  колегія суддів судової палати  в
цивільних  справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у складі: головуючого,  судді
М'ясоєдової Т.М. ,  суддів   Берзіньш B.C.,

Шестакової
Н.В.,  при секретарі    Дігаловій Г.Е-У.,  з участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,  третьої особи ОСОБА_3,  її представника ОСОБА_4,  третіх осіб ОСОБА_5,  ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ДП НАК Надра України «Кримгеологія»,  ДП ЖКУ «ДП «Кримгеологія»,  треті особи: ОСОБА_5,  ОСОБА_7,
ОСОБА_6,  ОСОБА_3,  ОСОБА_8,
орган опіки та піклування Сімферопольського міськвиконкому про визнання
недійсною приватизації,  за апеляційною
скаргою ОСОБА_3,  ОСОБА_8 на рішення
Київського районного суду м.  Сімферополя
АР Крим від 22 червня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

23
квітня 2007 року Делікатний Вячеслав Володимирович звернувся до суду з позовом
до ДП НАК Надра України «Кримгеологія»,
ДП ЖКУ «ДП «Кримгеологія». треті особи: ОСОБА_5,  ОСОБА_7,
ОСОБА_6,  ОСОБА_3,  ОСОБА_8,
орган опіки та піклування Сімферопольського міськвиконкому про визнання
недійсною приватизації,  Позовні вимоги
мотивовані тим,  що його матір ОСОБА_5 як
основний наймач квартири АДРЕСА_1 09.12.1998 року приватизувала квартиру на
себе,  свого чоловіка ОСОБА_7 дружину
позивача ОСОБА_3,  сина позивача ОСОБА_8
та сестру ОСОБА_6,  не включивши в
приватизацію житла його,  який є її сином
та постійно проживав в квартирі за вказаною адресою з моменту отримання матір'ю
ордеру на це житло. Про це йому стало відомо у травні 2006 року. У зв'язку з
вищевикладеним просить визнати приватизацію житла недійсною.

Рішенням Київського районного суду м.
Сімферополя від 22 червня 2007 року

позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнана недійсною приватизація квартири

АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5,  ОСОБА_7
,  ОСОБА_6,  ОСОБА_3 та ОСОБА_8 Визнано недійсним

розпорядження (наказ) Кримської комплексної геологорозвідувальної партії
від 09

грудня 1998 року НОМЕР_1 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_5,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_6,
ОСОБА_3 і ОСОБА_8 та свідоцтво про право власності,  яке видано на його підставі.

Справа № 22ц-5744/07 Головуючий суду
першої інстанції      Харченко І. О.

Доповідач                                                                                   М'ясоєдова
Т.М.

Не
погодившись з вказаним рішенням суду,
ОСОБА_3,  ОСОБА_8 подали
апеляційну скаргу,  в якій ставиться
питання про скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд до
суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим,  що рішення суду ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи,  не повно з'ясовані обставини,  що мають значення для справи,  не враховано,
що позивачем пропущений строк позовної давності,  і позов подано з метою зменшити частку її і
сина у спірній квартирі.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення _
позивача ОСОБА_1. представника
позивача ОСОБА_2,  третіх осіб
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_3,
її представника ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги третіх осіб,  судова колегія вважає.  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі статтею 303 Цивільного процесуального кодексу України при
розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених в суді першої
інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги,  якщо під час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм
процесуального права,  які є обов'язковою
підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1. суд першої інстанції виходив з того,  що позивач був членом сім'ї наймача спірної
квартири і постійно проживав в ній не будучи зареєстрованим в ній і при
проведені приватизації квартири були порушені його права,  про що йому стало відомо тільки у травні 2006
року.   Між тим з такими висновками суду
не можна погодитися з наступних підстав.

Стаття
11 Цивільного процесуального кодексу України зобов'язує суд розглянути справу в
межах заявлених вимог,  а стаття 214 ЦПК
України - визначитись у наявності обставин (фактів),  якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення,  правовідносин,  зумовлених встановленими фактами та правових
норм,  які регулюють ці правовідносини.

Наведеним
вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Згідно з
вимогами ч. 1  ст.  5 Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни,  які постійно проживають в квартирі (будинку)
разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

У
відповідності з вимогами статей 257 і 261 Цивільного кодексу України загальна
позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної
давності починається від дня,  коли особа
довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,  яка його порушила.

При
розгляді справи судом належним чином не перевірені і не досліджені обставини
щодо пропуску позивачем строку позовної давності,  оскільки належних доказів на підтвердження
того,  що про приватизацію квартири
ОСОБА_1 стало відомо саме в травні 2006 року і тому строк позовної давності ним
не пропущений позивачем не надано.

Із
змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається,
що він звернувся до ДП НАК «Надра України» про визнання приватизації
недійсною (а.с.  4-5).

Під час
розгляду справи в суді першої інстанції позивач і його представник позовні
вимоги не уточнювали і не змінювали і підтримали їх в судовому засіданні.

Тільки в
судовому засіданні суду першої інстанції 22 червня 2007 року на стадії судових
дебатів представник позивача уточнив позовні вимоги і просив визнати свідоцтво
про право власності недійсним.  При цьому
суд не повернувся до з'ясування обставин справи,  копію уточненого позову ОСОБА_1 відповідачам
і третім особам надано не було,  чим
порушені їх процесуальні права,
передбачені  ст.  27 ЦПК України,  оскільки вони не отримали копії позову і не
мали можливості надати заперечення проти нього і відповідні докази.

Таким
чином,  місцевий суд порушив вимоги  ст.  11
ЦПК України і визнав недійсними розпорядження (наказ) про приватизацію і
свідоцтво про право власності на житло,
які ОСОБА_1 у встановленому
законом порядку заявлені не були.

Ухвалюючи
рішення,  суд визнав недійсним
розпорядження (наказ) Кримської комплексної геологорозвідувальної партії від 9
грудня 1998 року НОМЕР_1 про приватизацію квартири АДРЕСА_1,  яке у матеріалах справи відсутнє.

Під час розгляду справи судом першої інстанції належним чином не
перевірено. чи має позивач ОСОБА_1 право на житло у спірній квартирі з
урахуванням того,  що він постійно до
2002 року був зареєстрований за адресою проживання свого батька.

Із
матеріалів справи вбачається,  що
квартира АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про права власності на житло від 9 грудня
1998 року належить на праві загальної часткової власності ОСОБА_5 і членам її
родини ОСОБА_7 ,  ОСОБА_6,  ОСОБА_3,
ОСОБА_8 в рівних частках по 1/5 частині кожному (а.с.  30).

ОСОБА_1
з 1982 року проживав у спірній квартирі,
але після розлучення батьків у зв'язку з розміном квартири батьками був
зареєстрований у квартирі свого рідного батька ОСОБА_9 по АДРЕСА_2,  але з 2002 року фактично в ній не проживає
(а.с.  37).

З
пояснень сторін в судовому засіданні суду апеляційної інстанції слідує,  що на час приватизації спірної квартири
позивач разом з сім'єю в ній не проживав.

Згідно
копії паспорта ОСОБА_1 він зареєстрований з 04.06.2002 року у квартирі АДРЕСА_1
(а.с.  6 зворот).

В
особовому рахунку НОМЕР_2 на спірну квартиру також зазначено,  що ОСОБА_1 - син наймача прибув 04.08.2002
року.

У
договорі про участь у витратах на утримання будинку і території від 02.04.2001
року зазначено,  що в квартирі ОСОБА_5
проживає 5 осіб на них же і оформлене свідоцтво про право власності на житло в
рівних частках (а.с.  8. 30).

Співвласники
житла ОСОБА_5,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_6,
ОСОБА_3,  ОСОБА_8 необгрунтовано
залучені до участі у справі в якості третіх осіб,  а не співвідповідачів,  чим порушені їх законні права і охоронювані
законом інтереси. Не був залучений до справи і орган приватизації і в
матеріалах справи відсутні докази про його ліквідацію.

Виходячи
з викладеного,  колегія суддів приходить
до висновку,  що при розгляді цієї справи
суд першої інстанції допустив суттєве порушення норм процесуального права,  вийшов за межі заявлених ОСОБА_1 позовних
вимог і цей недолік не був і не може бути усунений ухваленням додаткового
рішення судом першої інстанції,  тому на
підставі п. 5 ч. 1  ст.  311 Цивільного процесуального кодексу України
рішення місцевого суду необхідно скасувати з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

З
урахуванням наведеного,  керуючись
пунктом 5 статті 311,  статтями 303,  308,
313,  315,  317 Цивільного процесуального кодексу
України,  колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3,  ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення
Київського районного суду м.  Сімферополя
АР Крим від 22 червня 2007 року скасувати і направити справу на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.