Справа №2-272/2007р.
(№2-4703/2006р.)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 червня 2007 року               Харцизький
міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді                              Кудіної
А.С.

при секретарі                                       Ільїної
Л.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Харцизьку цивільну сраву за позовом
ОСОБА_1 до ВАТ «Сілур» про визнання звільнення незаконним, поновлення на
роботі,  стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.12.2006 року звернувся з позовом до керівництва відповідача
вимогою про визнання його звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України незаконним,
поновити його роботі, стягнути заробіток за весь час вимушеного прогулу, а
також витрати, пов'язані з проїздом на медичне засвідчення до м. Донецька, та
взискати моральну шкоду в розмірі 1500 грн. за незаконне звільнення з роботи,
за його моральні переживання у зв'язку з звільненням.

Позов мотивує тим, що наказом №3591/к від 07.12.2006 року в.о. Генерального
директора І.В. Молчанова він (ОСОБА_1) був звільнений з посади електромонтера
по ремонту та обслуговуванню електрооснащення СПЦ-1 у зв'язку з неможливістю
подальшого виконання роботи за станом здоров'я, зазначений наказ вважає
незаконним і таким, що не відповідає дійсності з наступних підстав. 17.11.2006
року він був відсторонений від роботи на підставі довідки ВКК №333 від
03.10.2006 року, в той же день він її отримав, проте розпорядження про
вісторонення від праці йому не було видане. В наказі зазначено, що йому були
запропоновані інші види більш легкої роботи, проте позивач зазначає, що жодних
заходів по забезпеченню його більш легкою роботою відповідач не вчиняв, від
жодних робіт позивач не відмовлявся. За станом свого здоров'я виконує роботу
належним чином, жодні захворювання не заважають йому виконувати свої трубові зобов'язання.
Також зазначив, що ним було подано декілька рацпропозицій для впровадження у
виробництво, які успішно застосовувались відповідачем. 10.11.2006 року ним була
подане чергова рацпропозиція «Автоматизація безпеки проволочно-волочильного
стану», по якому не було ухвалене рішення. Вважає, що його звільнення диктоване
небажанням відповідача просувати його по роботі в порядку ст. 145 КЗпП України,
та привласненням запропонованих ним рацпропозицій після звільнення. В
підтвердження своїх вимог позивач посилається на довідки медогляду за 1996,
2005-2006 роки, із яких вбачається, що позивач страждає на дальнозоркість 1
ступеню, проте придатний до роботи в окулярах, окрім висоти. Проте висотні
роботи він не виконує, оскільки обслуговує електрооснащення, що встановлені на
землі. Ці роботи він постійно виконував з березня 1985 року, а з 1996 року - в
окулярах. Позивач вважає, що він є кваліфікованим робітником з вищою освітою з
багатьма рацпропозиціями. Своїм незаконним звільненням відповідач позбавляє
його права на працю, на розвиток своєї особитості та інше.

Представник відповідача заявлений позов не визнав та суду показав, що
підставою для звільнення позивача з посади електромонтера по ремонту та
обслуговуванню

2

електрооснащення
була довідка ВКК №333 від 03.10.2006 року, згідно якої позивач визнаний
придатним до роботи в окулярах с обмеженням без висоти та обслуговуванням
підйомних споруджень, без підвищеної температури, без робіт, пов'язаних з
шумом. Проте виконання посадових обов'язків позивача з огляду обмежень,
встановлених довідкою ВКК, протипоказане ОСОБА_1 за станом його здоров'я. а
відповідно і розірвання трудового договору з позивачем було здійснене на
підставі фактичних даних, підтверджуючих, що внаслідок стану здоров'я позивача
він не в змозі належним чином виконувати покладені на нього трудові
зобов'язання, а також їх виконання протипоказане йому за станом здоров'я.

Відповідачем сприймались усі необхідні заходи до переведення позивача на
іншу роботу, були запропоновані ряд інших посад, проте виявилось, що ОСОБА_1
рзнову не в змозі їх обіймати або за станом свого здоров'я, або внаслідок
невідповідності кваліфікаційним вимогам.

З огляду на вищевикладене представник відповідача вважає позов ОСОБА_1
необгрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити в його задоволенні а що
стосується виплати йому витрат на дорогу в лікарні на медогляд, то вони давали
йому  машини і він свої кошти не тратив.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, вважає позов
необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволннюз наступних підстав.

Наказом №583 від 28.03.1985 року позивач був прийнятий на роботу на посаду
електромонтера (а.с.74-75).

Згідно наказу №3591/3 від 07.12.2006 року позивач був звільнений з посади
електромонтера по ремонту та обслуговуванню СПЦ-1 у зв'язку з виявленою
невідповідністю робітника займаній посаді , виконуваній роботі внаслідок стану
здоров'я, що перешкоджає продовження даної роботи (а.с. 10).

Підставою для звільнення ОСОБА_1 став висновок ВКК №333 від 03.10.2006
року, із якого вбачається, що він придатний до роботи в окулярах з обмеженнями:
без висоти та обслуговування підйомних споруджень, без підвищеної тепмератури,
без робіт, пов'язвних з шумом. Позивачу був встановлений діігноз: церебральний
атеросклероз з артераільною гіпертонією, хронічний криптогенний гепатит без
порушення функцій, дальнозоркість 1 ступеню обох очей, факосклероз обох очей,
ангіопатія сітчатки (а.с.78).

03.07.2005  року
проведеним професійним медичним оглядом було встановлено,

що позивач придатний до роботи зі шкідливими умовами
праці (а.с.74), проте із висновку

періодчиного медичного огляду від 11.06.2006 року
вбачається, що ОСОБА_1

придатний до роботи в окулярах з певними обмеженнями: без
висоти та обслуговування

підйомних споруд, без підвищеної темперетури, без впливу
шуму (а.с.80-81).

З цієї підстави, а також з огляду на довідку ВКК №333 від 03.10.2006 року
розпорядженням в.о. керівника СПЦ-1 Мигачова А.Г. позивач з 28.11.2006 року був
відсторонений від виконання обов'язків по своїй професії та направлений до
відділу кадрів для вирішення питання про його працевлаштування (а.с. 106).

16.11.2006    року
ОСОБА_1 був ознайомлений з переліком вакансій

службовців, ІТР та в цілому на підприємстві. Позивач
почергово обирав вакансії

заступника головного енергетика ВАТ «Сілур», майстра по
ремонту технічного

обладнання (в тому числі грузопідйомного) в СПЦ-4,
майстра по ремонту технічного

обладнання (елетрочастина) в ЦМК, начальника дільниці (цехових підстанцій)
в ЕЦ,

3

волочильщика проволоки. Проте перевести
позивача на інші запропоновані та обрані ним вакансії не
надалось можливим або внаслідок професійної невідповідності, або за станом його
здоров'я.

За таких обставин суд вважає доведеними та обгрунтованими доводи
відповідача про те, що ним були застотовані усі необхідні заходи по переведенню
робітника на іншу більш легку роботу з його згоди. За таких підстав суд дійшов
висновку про те, що відповідачем  були
дотримані вимоги ч.2 ст.40 КЗпП України.

Допрошений у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 - енергетік СПЦ-1 пояснив,
що позивач порушень трудової дисципліни не мав, свою роботу виконував, у
ОСОБА_1 були тільки спори відносно рацпропозицій. У 2006 році служби СПЦ-1
проходили медичний огляд, він був у відпусці, а майстру сказали, що ОСОБА_1 за
станом здоров'я не може виконувати роботу, щоб його не допускали до роботи і відправили в
відділ кадрів.

Проведеною у справі комісійною судово-медичною експертизою було
встановлено, що у ОСОБА_1 мається комплекс порушень стану здоров'я
(церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензій дисциркуляторная
єнцефалопатія 1-ї ступені з розсіяною невролгічною симптоматикою, навчальне помутнения хрусталіків, гіперметропатія слабкой стєпєні, пресбеопія обох глаз), що є протипоказанням к виконанню ним роботи електромонтера по
ремонту та обслуговуванню електроосновщення 5 розряду, а саме - робота на
висоті, обслуговування електрооснащення.

Суд вважає, що продовження роботи створить погрозу його життю та здоровью, а також може негативно відобразитися на інтересах забезпечення безпеки
інших громадян.

У зв'язку з викладеним суд вважає, що порушень закону при звільненні ОСОБА_1 не
має міста.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 76, 212, 174, 213, 215, 225 ЦПК України , ч. 2
ст. 40 КЗпП України, суд

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ «Сілур» про визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через
Харцизький міський суд.

Заява про оскарження рішення може бути подана протягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а апеляційна скарга протягом 20 днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.