Справа № 33ц-77307                                                     Головуючий у 1 інстанції: Лицур І.М.
Категорія: 13                                                                                     Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада
2007 року                                                                                                м. Рівне

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Василевича B.C. Мельника Ю.М.
Хилевича С.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування жилим
приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1   про   усунення
перешкод   в   користуванні   жилим приміщенням та вселення за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 6 квітня 2006 року та
ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 червня 2006 року,

встановила:

28 лютого 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що
втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи тим, що в
квартирі, де він мешкає, зареєстрована дочка його колишньої дружини. Відповідач
протягом тривалого часу - понад шість місяців - не проживає в квартирі, що
стверджено належними доказами. Реєстрація місця проживання відповідача у
квартирі, яка належить ОСОБА_1, без фактичного проживання у цій квартирі,
створює для нього додаткові зобов'язання із сплати витрат на комунальні послуги
за ОСОБА_2.

14 березня 2006
року відповідач подала зустрічний позов до ОСОБА_1 із вимогою про усунення
перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, покликаючись на ті
обставини, що позивач умисно не допускає її до проживання в квартирі, створюючи
штучні перепони.

Рішенням
Долинського районного суду від 6 квітня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено й
визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У
зустрічному позові - відмовлено за недоведеністю.

Ухвалою Апеляційного
суду Івано-Франківської області від 1 червня 2006 року апеляційну скаргу
ОСОБА_2 відхилено, а рішення суду першої інстанції - залишено без змін.

ОСОБА_2 у
поданій касаційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції й
ухвалу апеляційного суду, ухваливши нове рішення, яким задовольнити зустрічний
позов.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що судом першої інстанції та
апеляційним судом невірно застосовано норми матеріального права й порушено
норми процесуального права, що призвело до ухвалення неправосудних судових
рішень.

Так, указувала,
що судом неправильно застосовано норми ст. 70 ЖК Української РСР, ухвала
апеляційного суду не підписана жодним із колегії суддів, що суперечить ст.

2

311 ЦПК України, не
взято до уваги обставину укладення правочину між сторонами про купівлю
відповідачу за рахунок позивача жилого приміщення. Крім того, попередніми
судовими інстанціями зроблено невірні висновки про те, що квартира придбана ОСОБА_1, натомість квартиру отримала матір
відповідача; не з'ясовано, що позивач всілякими способами намагався
створити перешкоди ОСОБА_2 у проживанні, вважаючи себе особою, яку удочерив
позивач, наполягала при вирішенні спору на застосуванні положень ст.. 64 ЖК
Української РСР стосовно переважного права проживання членів сім'ї наймача.

Стверджувала, що протягом часу, коли не проживала у спірній квартирі,
мешкала разом із тіткою, яка проживала в квартирі за договором
піднайму. її речі із спірної квартири зникли, їй було не відомо про те, що
варто було звертатись до органів внутрішніх справ з приводу перешкод, які
створив ОСОБА_1.

Колегія суддів
прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з
такого.

Згідно із ч. 2
ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне
застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє законність судових
рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з
положеннями ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну
скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Встановлено, і
це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням
судом норм матеріального та процесуального права, і доводи скарги висновків
суду не спростовують. Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись п.п.
5,6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про внесення змін до
Закону України „Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, ст.ст. 331, 332,
335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення
Долинського районного суду від 6 квітня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від
1 червня 2006 року - залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.