Справа № 22-ц-10072007 рік                                Головуючий у 1
інстанції Кацаренко І.О.
Категорія    39                                                                     Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

22
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.

суддів
Козлова О.М., Кочегарової Л.М.

при
секретарі Фік К.В.

розглянувши у
судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю „Геліос-Плюс" (даль ТОВ
"Геліос-Плюс") про визнання недійсними записів в трудовій книжці,
зобов"язання внести зміни і доповнення до трудової книжки, стягнення
грошової компенсації за невикористану відпустку за апеляційною скаргою позивача
на рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 18 жовтня 2007
року,

встановила:

Рішенням
Новоазовського районного суду Донецької області від 18 жовтня 2007 року   у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач просить рішення скасувати та задовольнити його вимоги, посилаючись
на те, що суд висновки суду не відповідають обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника ОСОБА_2, які доводи
скарги підтримали, перевіривши законність і обгрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи
ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав
доказів на підтвердження своїх позовних вимог
до ТОВ "Геліос-Плюс".

З висновками
суду не можна не погодитися, оскільки вони відповідають обставинам справи.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 з 1 липня 2004 року до 31 грудня 2004 року та з 1
червня 2005 року і до 30 вересня 2006 року працював сторожовим в
ТОВ»Геліос-Плюс". У грудні 2004 року ОСОБА_1 звільнився з роботи за
власним бажанням, а у вересні 2006 року трудові відносини між ним та підприємством
припинені на підставі п.1 ст.36 КЗпП України - за домовленістю сторін. При
звільненні з підприємства за наказом від 29

2

вересня 2006 року
з позивачем було проведено повний розрахунок з виплатою коштів за
невикористану відпустку.

Це
підтверджуються поясненнями сторін, записами в трудовій книжці позивача,
довідкою ТОВ'Теліос-Плюс" про проведений розрахунок, наказами підприємства
та заявами ОСОБА_1 про прийняття на роботу та звільнення з роботи.

Таким чином,
вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно і об"єктивно
встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін
та наданим доказам дав належну оцінку і дійшов до правильного висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ'Теліос-Плюс" є необгрунтованими і тому
задоволенню не підлягають.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що суд встановив факт його роботи з 12 серпня
2000 року до 30 вересня 2006 року, однак зробив неправильний висновок про
відмову у позові до ТОВ'Теліос-Плюс".

Між тим, з
рішення вбачається, що суд першої інстанції перевірив доводи позивача і дійшов
обґрунтованого висновку, що в зазначений проміжок часу ОСОБА_1 працював не
тільки у відповідача по справі, але і в інших підприємствах -
ТОВ"Олімп" та ТОВ"Посейдон", що підтверджується записами в
трудовій книжці, однак позов до цих підприємств позивач не заявляв. Підстав для
покладення на ТОВ'Теліос-Плюс" обов'язків по внесенню змін та доповнень до
трудової книжки позивача, не пов"язаних з діяльністю товариства, немає.

Доказів того, що
ТОВ'Теліос-Плюс" є правонаступником зазначених підприємств і
зобов"язано вносити записи в трудову книжку позивача відносно його роботи
в цих товариствах суду не надано.

Посилання в
апеляційній скарзі на те, що суд не дав оцінки поясненням свідків є
неспроможними, оскільки з рішення вбачається, що висновки суду ґрунтуються на
поясненнях сторін, свідків та досліджених письмових доказах.

Не погоджуючись
з рішення, позивач посилався на те, що заяви про прийняття на роботу та
звільнення з ТОВ'Теліос-Плюс" він не писав і тому у суду не було підстав
вважати, що він припиняв роботу на цьому підприємстві. Однак ці доводи скарги
колегія суддів вважає непереконливими. З клопотанням про призначення
почеркознавчої експертизи до апеляційного суду позивач не звертався, а судовому
засіданні не заперечував, що підписи на заявах належить йому.

Доводи ОСОБА_1,
що підприємство не провело з ним повний розрахунок при звільненні
спростовується наданими довідками про виплату позивачу заробітної плати та
компенсації за невикористану відпустку.

Доказів на
спростування цих фактів позивач ні суду першої інстанції ні апеляційному суду
не надав.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення
норм права, які є підставою для скасування рішення.

Колегія суддів
вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення без змін,
оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

3

Керуючись
ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Новоазовського районного суду Донецької області від 18 жовтня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.