Справа № 5593                                          Суддя
-                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області у складі

Головуючої -
Шабанової В.О.

Суддів -
Стратіло В.І.,  Постолової В.Г.

При секретарі -
Кошмак Т.С.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу
Красноліманського міського суду від 21 травня 2007 року

За
скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про накладання арешту на
кошти боржника та заборону відчуження майна.

Зацікавлені
особи: відділ Державної виконавчої служби Красноліманського міського управління
юстиції;

ОСОБА_1;

ВАТ Райффайзен
Банк «Аваль»,  -

ВСТАНОВИВ:

03.05.2007
року ОСОБА_2 звернувся із скаргою на постанову державного виконавця про
накладання арешту на кошти боржника та заборону відчуження майна.

Зазначав,  що він являвся платником аліментів на
утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  які стягувались на
користь ОСОБА_1.

У лютому 2007
року дитина досягла повноліття.

Після
проведення відповідних розрахунків державна виконавча служба встановила
заборгованість по аліментам в розмірі 20000 грн.

З метою
стягнення заборгованості державним виконавцем були винесені

постанова
від 29.03.2007 року про накладання арешту на кошти,  які розташовані на розрахунку НОМЕР_1 філії
Артемівського відділення « ВАТ Державний Ощадбанк України»,  а також винесена

постанова
від 20.04.2007 року про оголошення заборони на відчуження майна,  яке складається з автомобіля ІЖ 21216,  жилого будинку,  розташованого АДРЕСА_1.

Вважав дії
державного виконавця,  пов»язані з
прийняттям даних постанов неправомірними,
оскільки на вказаному вище розрахунку,
містяться цільові кошти-страхове відшкодування на народження дитини від
другого шлюбу; автомобіль ІЖ 21216 перебуває в заставі з 26. 05.2005 р. по
забезпеченню кредитного договору,
укладеного між ним та ВАТ Райффайзен Банк «Аваль».

Просив скасувати
вказані вище постанови.

Ухвалою
Красноліманського міського суду від 21 травня 2007 скарга ОСОБА_2 задоволена.
Дії державного виконавця визнані неправомірними. Зазначені постанови скасовані.

На дану
ухвалу подана апеляційна скарга ОСОБА_1,
в якій ставиться питання про її скасування .

Апелянт
посилається на те,  що відповідно до  ст.
194 Сімейного кодексу України заборгованість по аліментам має
стягуватись незалежно від часу досягнення дитиною повноліття.

Визнаючи
дії державного виконавця,  пов»язані з
накладанням арешту на кошти боржника та забороною на відчуження майна
неправомірними,  суд не з»ясував повно та
всебічно обставини по справі.

Заслухавши
доповідача,  ОСОБА_1,  її представника за усною заявою,  представників Державної виконавчої служби ,  ВАТ Райффайзен Банк «Аваль» та перевіривши
матеріали справи,  апеляційний суд
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково,  ухвала
Красноліманського міського суду від 21 травня 2007 року підлягає частковому
скасуванню,  виходячи з наступних
підстав.

З
розрахунків державного виконавця вбачається,
що у ОСОБА_2 виникла заборгованість по аліментам,  які ним виплачувались на утримання доньки
ОСОБА_3,  1989 року народження на користь
ОСОБА_1 в розмірі 22206 грн.54 коп.

З метою
погашення заборгованості державним виконавцем прийнята

постанова
від 29.03.2007 року,  про арешт коштів
боржника на всіх банківських рахунках.

Крім
того державним виконавцем прийнята

постанова
від 20.04.2007 року ,  якою описане майно
боржника у вигляді автомобілю ГЖ 21216- вартістю 38 820 грн:,  жилий будинок,  розташований АДРЕСА_1,  вартість якого на даний час складає 23000
грн. (а.с.  13, 17, 11).

Судом
першої інстанції встановлено,  що згідно
з кредитним договором від 23.05.2005 р. укладеним між Акціонерним банком
«Аваль»,  та ОСОБА_2,  останній отримав від банку кредит на 38820
грн. на споживчі цілі,  з метою придбання
автомобілю.

З метою
забезпечення кредитного договору,  між
ОСОБА_2 та банком був укладений також договір застави від 26.05.2005 р. на
транспортний засіб автомобіль ІЖ 21216.

Даний
транспортний засіб внесений в реєстр обтяжень рухомого майна 01.06.2005 року (а.с.
11, 15).

Згідно з
договором,  укладеним між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_2,
останньому відкрито поточний рахунок НОМЕР_1.

Основна
сума,  яка знаходилась на зазначеному
рахунку на момент накладання державним виконавцем арешту на кошти,  було страхове відшкодування на народження
дитини за січень-березень 2007 року.

У
відповідності зі статтями 55,  73 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ч.3  ст.  152 ЦПК України - Види забезпечення позову
мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами. Постановою про арешт
майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений
арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами.

Стягнення не
може бути звернуто на допомогу по догляду дитини.

Розглядаючи
справу по суті,  з урахуванням
встановлених обставин та вказаних положень законодавства,  суд першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про неправомірність дій державного виконавця,  пов»язаних з накладанням арешту на
кошти,  які перебувають на поточному рахунку
НОМЕР_1,  оскільки основна сума,  яка на ньому знаходиться є страховим
відшкодуванням на народження дитини.

Крім того
коштів,  що перебувають на рахунку не
достатньо для погашення заборгованості.

Посилання
на те,  що цільова сума яка знаходиться
на вказаному рахунку не списувалась,  не
спростовують висновку суду.

Суд
також обґрунтовано дійшов висновку про неправомірність дій державного
виконавця,  пов»язаних з описом та
оголошенням заборони на відчуження автомобілю ІЖ-21216,  який на час винесення відповідної постанови
від 20.04.2007 року перебував в заставі з 26.05.2005 року та внесений в реєстр
обтяжень рухомого майна з 01.06.2005 р.

Згідно з
положеннями  ст. . 44 Закону України «Про виконавче
провадження»,  при задоволенні всіх вимог
за виконавчими документами,  у першу
чергу задовольняються вимоги забезпечені заставою.

Доводи
представника виконавчої служби про правомірність накладання на заставлене майно
не можна прийняти до уваги.

Крім
того,  у держвиконавця не було
необхідності накладати арешт на дане майно,
оскільки накладання арешту на кошти,
транспортний засіб,  жилий будинок
перевищує межі заборгованості,  що не
відповідає положенням  ст.  55 Закону України «Про виконавче
провадження»,   ст. . 152 ЦПК України.

Тому
заперечення в цій частині не спростовують правильність висновку суду першої
інстанції.

Ухвала
суду у вказаних частинах відповідає обставинам справи та положенням вказаного
вище законодавства і підстав для її скасування немає.

Разом з
тим,  суд не навів обгрунтованих мотивів
стосовно неправомірності дій державного виконавця,  пов»язаних з оголошенням заборони на
відлучення жилого будинку.

З
матеріалів справи вбачається,  що жилий
будинок АДРЕСА_1,  належить на праві власності ОСОБА_2,  згідно з договором дарування від 05.06.2004
року. Вартість будинку на теперішній час складає 23000 грн. Тобто вартість
даного майна перебуває в межах суми заборгованості 22 206. 54 грн.

Оскільки
у боржника відсутні достатні грошові кошти для погашення заборгованості,  а рухоме майно перебуває в заставі,  державний виконавець,  відповідно до положень ч.1  ст. 62 Закону України «Про виконавче
провадження» вправі звернути стягнення на будинок.

Тому дії
державного виконавця,  пов»язані з
оголошенням заборони на відчуження жилого будинку перебувають у відповідності з
вимогами вказаного вище законодавства.

Оскільки
рішення суду в частині визнання неправомірними дій державного виконавця та
скасування постанови від 20.04.2007 року в частині оголошення заборони на
відчуження жилого будинку не відповідає нормам матеріального права,  воно,
в даній частині підлягає скасуванню.

Скарга ОСОБА_2 у
вказаній частині задоволенню не підлягає.

Керуючись  ст.
ст. 307,  312 313-315 ЦПК
України,  апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Красноліманського
міського суду від 21 травня 2007 року суду в частині визнання неправомірними
дій старшого державного виконавця,
пов»язаних з оголошенням заборони на відчуження жилого будинку,  та скасування постанови від 20 квітня 2007
року в частині оголошення заборони на відчуження жилого будинку,  розташованого АДРЕСА_1 скасувати.

В задоволенні
скарги ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця,  пов»язаних з оголошенням заборони на
відчуження жилого будинку,  та про
скасування постанови від 20 квітня 2007 року в частині оголошення заборони на
відчуження жилого будинку,  розташованого
АДРЕСА_1 відмовити.

В іншій частині
ухвалу Красноліманського міського суду від 21 травня 2007 року залишити без
змін.

Дана ухвала може
бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її
проголошення.