АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-5519/07                                        Головуючий
1 інстанції Бондарьова Г.М.
Категорія 39                                                           Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2007
року    Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого   Болтунової Л.М.

суддів               Кузнєцова
В.О., Чубукова О.П.

при секретарі Журавель
Ю.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою Першотравенської міської лікарні на рішення
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2007
року за позовом ОСОБА_1 до Першотравенської міської лікарні про укладення
трудового договору, зобов'язання допуску на роботу, стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2007
року Першотравенська міська лікарня була зобов'язана укласти з ОСОБА_1 трудовий
договір про роботу на посаді лікаря-терапевта терапевтичних територіальних
дільниць терапевтичного відділення поліклініки з 22 вересня 2006 року та
допустити її до роботи на вказаній посаді, а також стягнено на користь
позивачки з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі
6 571, 50 грн. та моральну шкоду - 500 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні вимог позивачки, оскільки воно є безпідставним,
необгрунтованим і таким, що не відповідає вимогам закону.

Перевіривши
матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивачка знаходилася в трудових відносинах з
відповідачем та працювала на посаді лікаря терапевта дільничного терапевтичного
відділення поліклініки згідно наказу № 142-к від 01.09.1989 року, а 31.05.2005
року наказом № 82-к була звільнена з лікарні по переводу до міського відділу
охорони здоров'я.

З 01.06. 2005
року ОСОБА_1 була
прийнята до міської лікарні лікарем терапевтом дільничним на 0,5 ставки за
сумісництвом .

У подальшому,
позивачка 01 вересня 2006 року була звільнена з основного місця роботи з посади
заступника начальника міського відділу охорони здоров'я в зв'язку з ліквідацією
відділу по п.1 ст.40 КЗпП України, з 03 серпня до 20 вересня 2006 року
знаходилася на лікарняному.

20 вересня 2006
року позивачка подала заяву про звільнення з посади лікаря терапевта за
сумісництвом за власним бажанням і звернулася з заявою про її прийом на роботу
на вакантну посаду дільничного терапевта терапевтичного відділення поліклініки.

Розглядаючи спір
по суті та задовольняючи вимоги позивачки про зобов'язання відповідача укласти
трудовий договір, допустити до роботи і стягнути середньомісячну заробітну
плату за час вимушеного прогулу та частково відшкодувати моральну шкоду,
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку
керуючись положеннями ст.ст. 22, 169 КЗпП України, а також наказом Міністерства
охорони здоров'я № 555 від 29 вересня 1989 року „ Про вдосконалення системи
медичних оглядів громадян та водіїв індивідуальних транспортних засобів" з
доповненнями та змінами, і т.д., оскільки рішення суду узгоджується з наявними
у справі доказами і відповідає вимогам закону.

Що стосується
позовних вимог ОСОБА_1  про визнання
наказу № 164-к від 20 вересня 2006 року про її звільнення з посади лікаря
терапевта дільничного як сумісника за власним бажанням, то і в цій частині
судом було обґрунтовано  ухвалено рішення
про відмову в позові.

Таким чином
колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну
скаргу Першотравенської міської лікарні відхилити.

Рішення
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2007
року  залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.