АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц
-1228 /2007р.                                         Головуючий
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007
року                                                                                                    м.
Полтава

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в

складі:

Головуючого
судді: Антонова В.М.

Суддів : Чічіля
В.А., Тимчук Л.А.

При секретарі :
Колодюк О.П.

Розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною

скаргою ОСОБА_1
на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2
домоволодіння,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_1, мотивуючи тим, згідно свідоцтва
№345 від 4 липня 1991 року, виданого виконавчим комітетом Полтавської міської
ради, ОСОБА_3 належить будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою
АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_3, стало відомо, що згідно заповіта, який вона
склала в квітні 1994 року, все майно заповідалось ОСОБА_2. В позовній заяві
ОСОБА_1 не погоджувався з даним заповітом і зазначав, що з ОСОБА_3 він прожив у
фактичному шлюбі понад 30 років, спірний будинок побудував сам, майже за свої
кошти. Право власності на домоволодіння було оформлено за спільною згодою в
1991 році на ОСОБА_3, але він продовжує проживати в даному домоволодінні в
даний час.

Просив визнати
за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2007 року у позові ОСОБА_1
до ОСОБА_2 відмовлено.

З рішенням не
погодився позивач і в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції
скасувати у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та
постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів,
заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове
засідання, перевіривши матеріали справи в межах позовних вимог, доводи апеляційної
скарги в

межах обсягу
оскарження, приходить до висновку, що остання підлягає задоволенню, за таких

обставин.

Відповідно до
ст.  303
ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно
ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом
встановлено, що в 1975 році ОСОБА_1розірвав шлюб зі своєю першою дружиною
ОСОБА_4 і почав проживати однією сім'єю разом з ОСОБА_3 У фактичному шлюбі вони
прожили понад 30 років, мали спільний бюджет, вели разом господарство. Шлюбні
відносини між ним та померлою офіційно зареєстровані не були.

В 1982 році
ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка для будівництва жилого будинку, який
позивач самостійно побудував за спільні кошти за адресою вул. АДРЕСА_1, що
підтверджується показами свідків.

В 1991 році,
після закінчення будівництва, за спільною згодою, було оформлено свідоцтво на
право власності на ім'я ОСОБА_3.

З 1991 року і по
цей час ОСОБА_1є зареєстрованим і проживає в спірному будинку за адресою вул.
АДРЕСА_1.

В 2006 році,
після смерті ОСОБА_3, позивач дізнався, що вона склала заповіт на ім'я
відповідачки, яким заповідала все належне майно і в тому числі спірний будинок
по АДРЕСА_1. З цим не погоджується позивач і наполягає на визнанні права
власності на 1/2 домоволодіння.

При вирішенні
справи в суді першої інстанції сторони не дійшли згоди про укладення мирової
угоди.

Вирішуючи справу
місцевий суд порушив норми матеріального права, тобто не застосував закон який
підлягав застосуванню, та порушив норми процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Зі змісту
п.п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду Украіни від22 грудня 1995 року «Про
судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»,
вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з
того, що відповідно до ст.13 Закону «Про власність» об'єктами права приватної
власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування та інше,
набуте з передбачених законом підстав.

При розгляді
судом позову про витребування власником свого майна слід враховувати, що згідно
ст.50 Закону «Про власність» і ч.3 ст. 145 ЦК (в редакції 1961 року) власник у будь - якому випадку має
право вимагати повернення свого майна з чужого незаконного володіння, а також
належного йому майна, безоплатно набутого володільцем від особи, яка не мала
права його відчужувати.

Відповідно п.1
ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Як вбачається з
матеріалів справи, між позивачем та померлою ніяких угод, договорів стосовно
майна не укладалося. Тобто, в даному конкретному випадку, майно повинно
ділитися між сторонами на загальних підставах за діючим сімейним
законодавством.

Згідно ст. 60 СК
України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя.

Оскільки будинок
був споруджений під час шлюбу, то незалежно від того хто з подружжя
зареєстрований його власником, він є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно заповіту
ОСОБА_1не є спадкоємцем після своєї дружини, але він є співвласником будинку,
тому предметом спадкування весь будинок бути не може. Отже, оцінюючи зібрані
докази по справі, враховуючи всі обставини справи, та глибоко їх
проаналізувавши колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1має право на ½ частину будинку
по АДРЕСА_1.

За вказаних
обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 317, 319 ЦПК України,
ст.ст.60, 74 СК України, ч.3 ст.145 ЦК
України (в редакції 1961 року), ст.ст. 13, 50 ЗУ «Про власність»,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2007 року - скасувати.

Визнати
заповітОСОБА_3 від 4 квітня 1994 року, яким вона заповіла належний їй будинок
по АДРЕСА_1 на випадок її смерті - ОСОБА_2 - частково недійсним.

Визнати за
ОСОБА_1право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1, а іншу 1/2
частину цього ж домоволодіння згідно заповіту залишити за ОСОБА_2.

Зобов'язати БТІ
м. Полтави зареєструвати за ОСОБА_1право власності на 1/2 частину домоволодіння
розташовану по АДРЕСА_1.

Рішення набирає
чинності негайно але може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду
України протягом 2 місяців.