Справа №4-с-1/2007р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2007
року

Богуславський
районний суд Київської області в складі:

головуючого
судді                                      Тітова
М. Б.

при
секретарі                                               Ведмеденко
І.В.

з участю
заявника                                       ОСОБА_1

представника
заявника                              ОСОБА_2

державного
виконавця                              Шкарупа
О.С.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі справу за скаргою
ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої
служби Богуславського районного управління юстиції Київської області при виконанні
рішення Богуславського районного суду від 24 липня 2003 року про стягнення із
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 32559, 50 гривень неповернутого боргу за договором
позики,  -

ВСТАНОВИВ:

Заявник
ОСОБА_1,  звернувшись до суду із даною
скаргою,  просить суд визнати
неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої
служби Богуславського районного управління юстиції Київської області по
примусовому виконанню рішення Богуславського районного суду від 24 липня 2003 року про
стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 32559,
50 гривень неповернутого боргу за договором позики,  яка проявилась у несвоєчасному винесені
постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з закінченням строку
для даного виду стягнення та у не винесенні постанови про повернення
виконавчого документу стягувачу. Він просить зобов'язати державного виконавця
відділу ДВС Богуславського районного управління юстиції усунути порушення вимог
Закону України «Про виконавче провадження» шляхом винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-455 виданого
Богуславським районним судом 11.11.2003 року на виконання рішення від
24.07.2003 року.

В
обгрунтування своїх вимог заявник посилається на те,  що 24
липня 2003 року
Богуславський районний суд ухвалив рішення про стягнення з нього на користь
ОСОБА_4 32599, 50 гривень
неповернутого боргу за договором позики та 326 гривень судових витрат по сплаті державного мита,  а всього 32925, 50 грн.

11.11.2003 року
ОСОБА_4 отримав виконавчий лист №
2-455 для передачі до ДВС,

проте реально передав виконавчий лист до виконання 12.12.2003 року,  тобто через місяць після його

отримання.

18.12.2003 року державний
виконавець Смоляр Ю.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та
постанову про арешт майна божника та оголошення заборони на його
відчуження,  тобто було порушено вимоги ч.2
ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо
своєчасного відкриття виконавчого провадження.

12.03.2004        року державний виконавець склав акт
опису й арешту майна згідно якого було

описано і накладено арешт на майно загальною вартість на 575 гривень.

11.05.2004 року державний
виконавець виніс розпорядження про направлення виконавчого листа по місцю його
(ОСОБА_1) роботи з метою проведення відрахувань по 20 % із заробітної
плати для погашення боргу. Приблизно влітку 2005 року він втратив виконавчий
лист,  про що було достовірно відомо всім
державним виконавцям відділу ДВС у Богуславському районі. Після цього 14.10.2005 року
Богуславеький районний суд виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної
справи щодо нього.

01.11.2005         року він був звільнений з роботи у
зв'язку з ліквідацією підприємства. З

10.03.2006 року по
даний час він перебуває на обліку в центрі зайнятості.

У
відповідності до ч.1  ст.  5
Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язати
вживати заходів примусового  виконання
рішень,   встановлених цим Законом,  неупереджено,
своєчасно,  повно вчиняти
виконавчі дії.

2

Державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення,  зазначеного в документі на примусове
виконання рішення,  у спосіб і
порядок,  визначені виконавчим
документом.

У відповідності до  ст. 25 Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню
рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом
порядку,  а саме: закінчення виконавчого
провадження згідно із статтею 37
цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону;
повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій
особі),  який його видав,  згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до п.6 ч.1  ст. 37 Закону України "Про виконавче
провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у випадках:
закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

В даному випадку державний
виконавець був зобов'язаний провести всі виконавчі дії по виконанню
вищевказаного судового рішення у період з 18.12.2003
року по 18.06.2004 року.

У відповідності до п.2 ч.1  ст. 40 Закону України "Про виконавче
провадження" виконавчий документ,
прийнятий державним виконавцем до виконання,  за яким стягнення не провадилося або було
проведено частково,  повертається
стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно,
на яке може бути звернено стягнення,
і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

02.02.2007
року він отримав від Богуславського районного суду копії позовних заяв
ОСОБА_4 про стягнення з нього упущеної вигоди,
моральної шкоди,  стягнення індексу
споживчих цін та трьох процентів річних у зв'язку з простроченням виконання
грошового зобов'язання,  що виникло в той
період часу,  коли державна виконавча
служба виконувала рішення суду щодо стягнення боргу за договором позики.

У відповідності до  ст. 7 Закону державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із
законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів
громадян і юридичних осіб.

Після отримання копії позовних заяв
він зрозумів,  що порушено його права та
інтереси в наслідок бездіяльності державного виконавця ОСОБА_6,  яка виразилась в тому,  що він маючи законні підстави після 01.11.2005 року своєчасно
не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з закінченням
строку для даного виду стягнення або постанову про повернення виконавчого
документу стягувачу в зв'язку з тим,  що
у боржника відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення і прийняті заходи
щодо розшуку майна виявились безрезультатними.

Також заявник просить визнати дії
державного виконавця,  що пов'язані з
винесенням вимоги від 14.12.2006
року про надання інформації щодо реалізації майна ЗАТ „Меркурій",  винесенням розпорядження від 21.12.2006 року про
проведення відрахувань із його заробітної плати загальним розміром в 50% та винесенням
постанови від 31.12.2003
року про стягнення з боржника,
виконавчого збору,  неправомірними
і зобов'язати уповноважену посадову особу відділу державної виконавчої служби
Богуславського районного управління юстиції усунути порушення вимог Закону
України «Про виконавче провадження» шляхом скасування вимоги від 14.12.2006 року про надання
інформації щодо реалізації майна ЗАТ „Меркурій",  розпорядження від 21.12.2006 року про
проведення відрахувань із його заробітної плати загальним розміром в 50% та постанови від
31.12.2003 року про
стягнення з боржника виконавчого збору.

Обґрунтовуючи свої вимоги заявник у
своєму доповненні до скарги зазначив,  що
у відповідача не було правових підстав для направлення йому вимоги від 14.12.2006 року тому,  що у його розпорядженні був відсутній
виконавчий документ. Відповідачу достовірно відомо про те,  що виконавчий документ був загублений літом
2005 року і по цьому факту 14.10.2005 року Богуславський районний суд виніс
постанову про відмову в порушенні кримінальної справи щодо нього.

Якщо
припустити,  що відповідач діяв на
підставі дублікату виконавчого листа виданого 20.09.2006 року Богуславським районним судом та пред'явленого для
виконання 13.12.2006 року,  то і в цьому випадку державний виконавець не
враховував вимога  ст.  ст.  19,
21,  24 Закону України
„Про виконавче провадження",  а
саме: своєчасно не виніс постанову про відкриття виконавчого провадження і не
надіслав її копію в його адресу; не перевірив чи не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до виконання; не встановив чи відповідає
виконавчий документ вимогам передбаченим Законом.

3

Якщо припустити,  що відповідач мав законі підстави для
того,  щоб у примусовому порядку виконати
рішення Богуславського районного суду від 24.07.2003
року щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 32599, 50 гривень та
судові витрати в сумі 326
гривень,  а всього 32925, 50 гривень,  то і в цьому випадку державний виконавець не
мав правових підстав направляти вимогу від 14.12.2006 року до голови правління ЗAT „Меркурій"
тому,  що йому було достовірно відомо про
те,  що дане товариство ліквідовано 01.11.2005 року.

Крім цього відповідач повинен був
врахувати вимоги чинного законодавства про те,
що акціонерне товариство (як юридична особа) не відповідає за
зобов'язання своїх акціонерів.

21
грудня 2006 року
відповідач надсилає до голови правління ЗAT „Меркурій"
розпорядження,  згідно якого пропонується
з його доходів проводити утримання в розмірі 45% на користь ОСОБА_4 та 5% на користь ДВС.
Разом з вищевказаним розпорядженням йому надали постанову від 31.12.2003 року про
стягнення з боржника виконавчого збору.

Він вважає розпорядження від 21.12.2006 року та
постанову від 31.12.2003
року не законними по наступним підставам: станом на 21.12.2006 року вже не
існувало виконавчого листа №2-455
виданого 24.07.2003 року
Богуславським районним судом,  тому що
цей документ був загублений літом 2005
року,  про що було достовірно відомо
відповідачу; постанова ДВС від 31.12.2003
року про стягнення з боржника виконавчого збору надіслана йому не
своєчасно,  а саме тільки через три
роки,  що є грубим порушенням вимог  ст. 27 та ч.5
ст. 46 Закону України „Про виконавче провадження" ; державний
виконавець ОСОБА_6 не мав законних підстав виносити постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору від 31.12.2003 року,
тому що на той час виконавче провадження не перебувало у його
віданні,  а перебувало у провадженні
державного виконавця Смоляра Ю.В.; державний виконавець ОСОБА_6 приймаючи
розпорядження від 21.12.2006 року порушив вимоги  ст. 70 Закону України , Про виконавче
провадження",  тому що безпідставно
завищив максимальний розмір відрахувань із заробітної плати.

В судовому засіданні заявник та
його представник вимоги викладені в скарзі підтримали і просили іх
задовольнити.

Державний виконавець Шкарупа
О.С.  в судовому засіданні скаргу не
визнав і пояснив,  що підстав для
винесення постанови про закінчення виконавчого провадження не має,  поскільки сплив шестимісячного строку з дня
відкриття виконавчого провадження не є безумовною підставою для закінчення
виконавчого провадження. Шестимісячний термін здійснення виконавчого
провадження,  що визначений у  ст.  25
Закону це є службовим строком і державний виконавець зобов"язаний проводити
виконавчі дії і після закінчення цього строку,
якщо це необхідно для належного виконання рішення суду. По даному
виконавчому провадженню державний виконавець здійснював дії по розшуку майна
боржника,  наклав арешт на майно боржника
та здійснював заходи по його реалізації. Окрім того,  державному виконавцю відомо було про участь
боржника в ЗАТ "Меркурій",  де
він мав частку акцій і державний виконавець проводив всі необхідні заходи,  щоб накласти арешт на ці акції. Також
державний виконавець здійснював заходи з метою не допустити відчуження
майна,  яке реалізовувалось при
ліквідації ЗАТ "Меркурій". На даний час описане майно боржника ще не
реалізовано і проводяться виконавчі дії по реалізації цього майна,  а тому підстав для закінчення виконавчого
провадження на даний час не має.

Суд,  заслухавши заявника,  його представника,  державного виконавця та дослідивши письмові
докази і матеріали виконавчого провадження,
вважає за необхідне скаргу задовольнити частково,  виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1  ст.  5 Закону України
"Про виконавче провадження" державній виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено,  своєчасно,  повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до  ст.  7 Закону України
"Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

Після відкриття виконавчого
провадження по виконанню рішення Богуславського районного суду Київської
області від 24 липня 2003 року про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 32599,
50 гривень неповернутого боргу за договором позики та 326 гривень судових
витрат по сплаті державного мита,  а
всього 32925, 50 гривень,  державний виконавець провів всі необхідні та
можливі дії по розшуку майна боржника ОСОБА_1

Зокрема 18.12.2003 року державним
виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Виявивши
частину майна по місцю проживання боржника державний виконавець наклав на

4

нього арешт 12.03.2004
року,  про що було складено акт опису
і арешту майна. Однак,  лише 20.11.2006 року державний
виконавець почав реально приймати міри по реалізації описаного майна боржника.

Відповідно до ч.7  ст.  55 Закону України
"Про виконавче провадження" вилучення арештованого майна з передачею
його для реалізації провадиться у строк,
встановлений державним виконавцем,
але не раніше,  ніж через
п"ять днів після накладення арешту.

Матеріали виконавчого провадження
не містять відомостей,  що державний
виконавець встановлював строк для вилучення описаного майна та для його
реалізації. Зволікання з такими діями і проведення їх лише після перебігу двох
років є явною неправомірною бездіяльністю державного виконавця.

11.05.2004
року державний виконавець виніс розпорядження про направлення виконавчого
листа по місцю роботи ОСОБА_1 з метою проведення відрахувань по 20 % із заробітної
плати для погашення боргу.

11.05.2004       року виконавчий лист було направлено головному бухгалтеру
ЗAT "Меркурій"

для примусового
стягнення із заробітку боржника коштів на погашення боргу. Цього ж дня

боржник отримав
виконавчій документ,  про що розписався в
розпорядженні.

26.07.2005       року боржник повідомив державного виконавця про те,  що виконавчий документ

в ЗАТ
"Меркурій" відсутній,  про що є
пояснення боржника в матеріалах виконавчого провадження.

23.08.2005
року державний виконавець звернувся із поданням до прокуратури Богуславського
району про порушення кримінальної справи щодо боржника ОСОБА_1,  який умисно не виконує рішення суду.

Постановою Богуславського районного
суду від 14 жовтня 2005 року ОСОБА_1
звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину,  передбаченого
ст.  382 ч.1 КК України і
відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо нього на підставі акту
амністії.

Із копії зазначеної постанови
вбачається,  що ОСОБА_1 умисно не передав
до бухгалтерії ЗАТ "Меркурій" ні розпорядження державного виконавця,  ні оригіналу виконавчого листа та в
послідуючому втратив ці документи влітку 2004
року,  тим самим вчинив злочин,  передбачений ч. 1  ст.  382
КК України.

Із матеріалів виконавчого
провадження вбачається,  що 25.03.2006
року державному виконавцю стало відомо про те,
що 14.10.2005 року Богуславський районний суд звільнив ОСОБА_1 від
кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого  ст.
382 ч.1 КК України на підставі акту амністії,  після чого державний виконавець звернувся до
суду із поданням про видачу дубліката виконавчого документа 26.07.2006 року та
отримав відповідний дублікат виконавчого листа.

Звернення державного виконавця до
суду з поданням про видачу дубліката виконавчого листа передбачено ч. 1  ст.  370
ЦПК України і тому було правомірним.
Разом з тим суд вважає,  що
подання було направлене до суду із значним запізненням,  поскільки ще 26.07.2005 року державному
виконавцю було відомо про втрату боржником ОСОБА_1дубліката виконавчого листа.

Незважаючи на те,  що тривалий час у державного виконавця був
відсутній виконавчий документ,  це не
могло бути підставою для закінчення виконавчого провадження,  поскільки виконавчий лист був втрачений з
виші самого заявника ОСОБА_1,  після чого
державшій виконавець звернувся спочатку з поданням до прокуратури
Богуславського району про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1
та з"ясування обставин зникнення виконавчого документа і отримавши
відповідь від прокуратури про наслідки перевірки державний виконавець у
встановленому законом порядку отримав дублікат виконавчого листа.

Таким чином із
досліджених матеріалів виконавчого провадження вбачається,  що державний

виконавець
проявив неправомірну і нічим невиправдану бездіяльність при реалізації майна

боржника,  яке було описане 12.03.2004 року. Не
звернувся вчасно до суду із поданням про видачу

дубліката
виконавчого листа та з поданням про усунення помилки в дублікаті виконавчого
листа

щодо терміну з
якого набирає чинності рішення суду. .

Державний виконавець ОСОБА_6 не.
мав законних підстав виносити постанову про стягнення з боржника виконавчого
збору від 31.12.2003 року,  тому що на той час виконавче провадження не
перебувало у його провадженні,  а
перебувало у провадженні державного виконавця Смоляра Ю.В.

Державний
виконавець ОСОБА_5 11.05.2004
року згідно розпорядження,  яке
мається в матеріалах виконавчого провадження,
направляв для виконання в ЗАТ "Меркурій" постанову про
стягнення виконавчого збору із ОСОБА_1 і сам боржник розписувався про отримання
розпорядження з доданими до нього документами.
Втрата постанови про стягнення виконавчого

5

збору із
боржника ОСОБА_1 як наслідок мала спонукати державного виконавця винести
відповідний процесуальний документ в той час коли він дізнався про втрату
документа,  а не виносити його із
зазначенням дати 31.12.2003
року.

Вимога
державного виконавця від 14.12.2006
року про надання інформації щодо реалізації майна ЗАТ „Меркурій" та
винесення розпорядження від 21.12.2006
року про проведення відрахувань із заробітної плати боржника ОСОБА_1
загальним розміром в 50%
являються неправомірними,  поскільки
державний виконавець перед тим,  як
винести зазначені документи не з"ясував,
чи дійсно ОСОБА_1 являється головою ЗАТ "Меркурій" та чи
дійсно існує таке підприємство.

Із
відомостей наданих заявником ОСОБА_1вбачається,
що він головою ЗАТ "Меркурій" не являється і перебуває на
обліку у центрі зайнятості.

Відповідно
до  ст.
25 Закону
України "Про виконавче провадження" строки виконавчого провадження не
поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення
виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Оскільки
майно боржника на даний час не реалізоване та державним виконавцем здійснюються
заходи щодо розшуку майна боржника,  то
відповідно не має підстав для закінчення виконавчого провадження.

З
урахуванням викладеного та керуючись
ст.  ст.  383,  387 ЦПК України,   ст.
ст.  5,
7,  25,  37,
40,  55 Закону України
"Про виконавче провадження",
суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати
неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої
служби Богуславського районного управління юстиції Київської області при
виконанні рішення Богуславського районного суду від 24 липня 2003 року про
стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 32559,
50 гривень неповернутого боргу за договором позики в частині безпідставного
зволікання з реалізацією арештованого майна боржника ОСОБА_1,  несвоєчасного звернення до суду з поданням
про видачу дубліката виконавчого листа та про усунення помилок у виконавчому
листі.

Визнати
неправомірними: вимогу державного виконавця від 14.12.2006 року адресовану ОСОБА_1 про надання інформації щодо
реалізації майна ЗАТ „Меркурій"; винесення розпорядження від 21.12.2006 року про
звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 і направлення в його адресу
дубліката виконавчого листа; винесення постанови від 31.12.2003 року про
стягнення виконавчого збору із боржника ОСОБА_1

В решті вимога
заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала
може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 10 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.