Справа № 2-407/2007 рік.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня   2007
року                                        Бориславський
міський суд Львівської

області

в складі
головуючого-судді:                              Посисень
Л.М. ,

при
секретарі:                                                     Тимишин
С. М.

з участю
прокурора:                                           Кандура
Р.Я.

адвоката:                                                             ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Бориславі цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Відкритого
акціонерного товариства «Бориславський експериментальний ливарно-механічний
завод»,  третя особа на стороні
відповідача голова правління Відкритого акціонерного товариства «Бориславський
експериментальний ливарно-механічний завод» ОСОБА_3,  про зміну формулювання підстав звільнення з
роботи,  стягнення вихідної допомоги та
моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

Позивач
та його представник прокурор Кандур Р.Я. просять змінити формулювання причин
звільнення 06.03.2006 року позивача з роботи згідно наказу відповідача № 21-к
від 06.03.2006 року із  ст. 38 КЗпП
України - за власним бажанням у зв»язку з призначенням інвалідності на п.2  ст. 40 КЗпП України - за станом здоров»я,  які перешкоджають продовженню роботи
позивача;

стягнути
з відповідача в користь позивача вихідну допомогу в розмірі середньомісячної
заробітної плати 1105,  97 грн. та
стягнути з відповідача в користь позивача 3000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача
позову не визнала.

Третя
особа голова правління Відкритого акціонерного товариства «Бориславський
експериментальний ливарно-механічний завод» ОСОБА_3 вважає,  що позов позивача є безпідставний,  справу просив слухати без його участі.

Позивач,  допитаний як свідок,  пояснив,
що він працював у відповідача з

1980 року токарем механо-збірного цеху.

08.11.2005 року під час
виконання ним трудових обов»язків з ним трапився нещасний випадок на
виробництві. Внаслідок виробничої травми він став інвалідом 2-ої групи,  через що не міг більше працювати за фахом.

Після
отримання довідки МСЕК він 06.03.2006 року з»явився до відповідача і під
диктовку та моральний тиск начальника відділу кадрів відповідача написав заяву
від 06.03.2006 року про звільнення з роботи у зв»язку з тим,  що не може виконувати свої функціональні
обов»язки за станом здоров»я і тому просив звільнити його з роботи за станом
здоров»я. При цьому його було попереджено,
що оскільки він з виходом на роботу запізнився,  то його можуть звільнити за прогул. На його
думку звільнення з роботи відповідач повинен був здійснити за п.2  ст. 40 КЗпП України.

Він все
життя пропрацював токарем,  жодних
зауважень за час праці від відповідача не отримував. Після його звільнення
згідно наказу № 21-к від 06.03.2006 року він довідався,  що адміністрація підприємства сама повинна
була звільнити його з роботи з власної ініціативи,  що передбачено п.2  ст. 40 КЗпП України. При його звільненні при
фактичних обставинах даної справи та на підставі вимог,  що передбачені п.2  ст. 40 КЗпП України відповідач повинен був
також виплатити йому вихідну допомогу в розмірі не меншому середньомісячного
заробітку,  що зазначається у  ст. 44 КЗпП України.

Скориставшись
його необізнаністю в діючому законодавстві,
його моральним та фізичним станом після лікування по отриманні даної
травми,  вчинивши на нього моральний тиск
та фактично примусивши подати його заяву на звільнення,  відповідач здійснив звільнення його з роботи
з корисливих мотивів,  тобто з вигодою
для себе - позбавив його можливості на отримання вихідної допомоги в сумі 1105,
97 грн.

Про
те,  що його було ошукано відповідачем
при його звільненні з роботи з порушенням вимог діючого трудового законодавства
він довідався через декілька днів. 10.03.2006 року він звернувся до голови
профспілки,  щоб даний орган допоміг
захистити його і його трудові права і 15.01.2007 року профком відповідача
рекомендував відповідачу змінити формулювання звільнення його з роботи з  ст. 38 на
ст. 40 п.2 КЗпП України,  однак
відповідач ніяким чином не прореагував на прийняте профкомом рішення.

Такі дії
відповідача заподіяли йому моральну шкоду,
яка виражається у його нервових стресах внаслідок неправомірного
ошукання з боку керівництва відповідача. Відповідач та третя особа байдужі до
своїх працівників,  вони навіть не
врахували,  що він став інвалідом 2-ої
групи внаслідок нещасного випадку та отримав травму на підприємстві де тривалий
час сумлінно працював.

На пропозицію
представника відповідача він декілька раз їздив до відповідача,  оскільки думав,  що поставлені ним питання в позовній заяві
можливо   буде    вирішити
в   добровільному    порядку,
однак   відповідач

добровільно не вирішив його болючі
питання,  тому відповідач заподіяв йому
моральну шкоду в сумі 3000
грн.

І саме
ці наведені ним обставини є підставами для задоволення його позову.

Представник
позивача - прокурор
Кандур Р.Я. дав пояснення,  аналогічні
поясненням позивача.

Позов просять
задоволити.

Представник
відповідача,  допитана як свідок,  пояснила,
що позивач працював у відповідача токарем 5-го розряду у механічному цеху. 08.11.2005* року з позивачем
стався нещасний випадок на виробництві. 06.03.2006 року позивач з»явився до
відповідача,  представив довідку
МСЕК,  написав заяву про звільнення його
з роботи у зв»зку із висновком МСЕК по стану здоров»я (2-га група інвалідності)
з 06.03.2006 року. З чим погодився відповідач і позивач наказом № 21-к від
06.03.2006 року був звільнений з роботи за
ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням у зв»язку із хворобою.

Позивач
сам був ініціатором звільнення його з роботи,
тому підстав для задоволення позову позивача немає. Позивачу також не
заподіяно відповідачем моральної шкоди.

В позові просить
відмовити.

Свідок
ОСОБА_4 у судовому засіданні показала,
що її чоловік -позивач
у справі 06.03.2006 року
пішов до відповідача писати заяву,  що
він отримав інвалідність. Написавши заяву,
позивач зателефонував їй на роботу і повідомив,  що з ним щось невірно поступили,  тому 07.03.2006
року вона разом з позивачем прийшли до відповідача виясняти,  чому позивача звільнено з роботи за  ст. 38 КЗпП України,  а не по п.2
ст. 40 КЗпП України.

Свідок ОСОБА_6  у судовому засіданні показала,  що 06.03.2006
року у бюро кадрів відповідача прийшов позивач,  який повідомив,  що на роботу не виходить і звільняється з
роботи,  тому що згідно довідки МСЕК є
інвалідом 2-ої групи і
оформляє пенсію по інвалідності. Позивач сів і написав заяву про звільнення
його з роботи з 06.03.2006 року,  з чим
погодився відповідач,  тому позивач
наказом відповідача № 21*к від 06.03.2006 року був звільнений з роботи
06.03.2006 року за  ст. 38 КЗпП України -
за власним бажанням у зв»язку з хворобою.

Аналогічні
показання у судовому засіданні дала і свідок ОСОБА_7 -інспектор бюро кадрів
відповідача.

Свідок ОСОБА_8 у
судовому засіданні показав,  що 10.03.2006 року позивач
зайшов до нього як до голови профкому у відповідача і пояснив,  що він

не згідний із тим,  як відповідач звільнив його з роботи 06.03.2006 року. Позивач
подав у профком письмову заяву,  в якій
просив профком розглянути його питання про звільнення,  так як йому поставили в трудовій книжці не цю
статтю,  яку потрібно; однак,  подання у профком від відповідача на
звільнення позивача з роботи не поступало.

Письмовими
доказами,  дослідженими судом,  зокрема:

наказом № 133-к від 26.11.1980 року
стверджено,  що позивач працював у
відповідача з 01.12.1980
року токарем.

Довідкою
МСЕК від 03.03.2006 року
стверджено,  що позивачу 03.03.2006 року з 03.03.2006 року до 01.04.2007 року встановлена
інвалідність 2-ої групи»
вналідок трудового каліцтва.

Заявою
позивача від 06.03.2006 року
стверджено,  що позивач у зв"язку з
висновком МСЕК по стану здоров"я (2-га група інвалідності) просив
звільнити його з роботи з 06.03.2006
року.

Наказом
відповідача № 21-к від
06.03.2006 року стверджено,  що позивач звільнений з роботи 06.03.2006 року за власним
бажанням у зв"язку із хворобою (
ст. 38 КЗпП України).

Заявою
позивача від 10.03.2006 року
стверджено,  що він просив профком
розглянути його питання про звільнення,
так як йому поставили в трудовій книжці не цю статтю,  яку потрібно.

Витягом
з протоколу № 12 засідання
профкому ВАТ "Бориславського ЕЛМЗ" від 15.01.2007 року стверджено,
що профком рекомендував адміністрації заводу ВАТ "Бориславський
ЕЛМЗ" змінити формулювання звільнення токаря ОСОБА_2 з  ст. 38 на
ст. 40 п.2 Кодексу законів про працю України.

СУДОМ
ВСТАНОВЛЕНО,  що позивач працював у
відповідача токарем 5-го
розряду механічного цеху.

2005
року з позивачем стався нещасний випадок у відповідача і
згідно довідки МСЕК від 03.03.2006
року йому з 03.03.2006
року до 01.04.2007 року
встановлена інвалідність 2-ої
групи внаслідок трудового каліцтва.

року позивач
подав відповідачу письмову заяву,  в якій
просив у зв"язку з висновком МСЕК по стану здоров"я (2-га група
інвалідності) звільнити його з роботи з 06.03.2006
року,  з чим погодився
відповідач,  і своїм наказом № 21-к від 06.03.2006 року звільнив
позивача з роботи з 06.03.2006
року за  ст. 38.КЗпП України - за власним
бажанням у зв"язку із хворобою.

Відповідач,
звільняючи позивача з роботи 06.03.2006
року,  тобто відповідач дійшовши
згоди з позивачем про звільнення його з роботи з 06.03.2006 року,  про що
просив позивач у своїй заяві від 06.03.2006
року,  фактично вказав неправильну
підставу звільнення позивача з роботи -
ст 38 КЗпП
України,  замість п.1  ст. 36 КЗпП України,  оскільки,
позивач і відповідач досягнули між собою угоди про звільнення позивача з
роботи 06.03.2006 року за
угодою сторін,  тому позов позивача в
частині зміни формулювання підстави звільнення позивача з роботи за  ст. 38 КЗпП України - за власним
бажанням,  підлягає до задоволення
частково,  тобто,  підставою звільнення позивача з роботи є п.1  ст. 36 КЗпП України - за угодою
сторін,  а не - п.2  ст. 40 КЗпП України - виявленої
невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану
здоров"я,  які перешкоджають
продовженню даної роботи,  згідно якого
звільнення з роботи проводиться не за ініціативою працівника,  а за ініціативою роботодавця через подачу
подання в профком і за згодою профкому.

При наведених
вище обставинах,  встановлених
судом,  не підлягає до задоволення позов
позивача в частині стягнення в його користь з відповідача вихідної допомоги в
розмірі середньомісячної заробітної плати 1105,
97 грн.

Не
підлягає до задоволення і позов позивача в частині стягнення в його користь з
відповідача 3000 грн. у
відшкодування моральної шкоди,  оскільки
жодних доказів тому,  що відповідач
заподіяв позивачу моральну шкоду ні позивачем,
ні його його представником -
прокурором Кандуром Р.Я. не подано і таких судом не здобуто.

З
врахуванням вищенаведеного,  доводи
позивача та його представника -прокурора
Кандура Р.Я.,  про те що відповідач
зобов»язаний був звільнити позивача з роботи 06.03.2006 року за п.2  ст. 40
КЗпП України,  виплатити позивачу вихідну
допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати 1105,
97 грн. та,  що
відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду,
суд не бере до уваги,  щоб
задоволити позов позивача в повному обсязі,
оскільки позивач сам 06.03.2006
року подав відповідачу письмову заяву про звільнення з роботи з 06.03.2006 року,  з чим погодився відповідач,  тому сторони /позивач і відповідач/ 06.03.2006 року погодились
між собою про звільнення з роботи з 06.03.2006
року.

Строк на
звернення у суд з даним позовом позивачу слід поновити,  як пропущений з поважних причин,  оскільки він доглядав свою хвору маму.

Правовідносини,  які виникли між сторонами,  регулюються
ст.  ст.  5-1,  п.2  ст. 40,  44,  п.1  ст. 36,  221,  231,
234,  237-1 КЗпП України

З врахуванням
наведеного та

Керуючись  ст.
ст.  10,
60,  212,  209 ч.3 ЦПК України,

ст.  ст. 5-1,
п.2.  ст. 40,  44,
п.1  ст. 36,  221,
231,  234,  237-1 КЗпП України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити
частково:

Поновити
ОСОБА_2 строк на звернення
у суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Бориславський
експериментальний ливарно-механічний завод»,
третя особа на стороні відповідача голова правління Відкритого
акціонерного товариства «Бориславський експериментальний ливарно-механічний
завод» ОСОБА_3,  про зміну формулювання
підстав звільнення з роботи,  стягнення
вихідної допомоги та моральної шкоди

Зобов»язати
відкрите акціонерне товариство «Бориславський експериментальний
ливарно-механічний завод» змінити формулювання підстави звільнення з роботи 06.03.2006 року ОСОБА_2 згідно наказу № 21-к від 06.03.2006 року із  ст. 38 КЗпП України - за власним
бажанням у зв»язку із хворобою на п.1
ст. 36 КЗпП України -
за угодою сторін.

Стягнути
із Відкритого акціонерного товариства «Бориславський експериментальний
ливарно-механічний завод» в користь ОСОБА_2 500 грн. за надану йому правову допомогу адвокатом ОСОБА_1

В решті
позову ОСОБА_2 до відкритого
акціонерного товариства «Бориславський експериментальний ливарно-механічний
завод» про зміну формулювання причин звільнення,  замість
ст. 38 КЗпП України,  тобто
звільнення за власним бажанням у зв»язку з призначенням інвалідності,  звільнити по п.2  ст. 40 КЗпП України - за станом
здоров»,  які перешкоджають продовженню
його роботи;

стягнення
вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати 1105, 97 грн. та
стягнення 3000 грн. у
відшкодування моральної шкоди -відмовити.

Стягнути
із Відкритого акціонерного товариства «Бориславський експериментальний
ливарно-механічний завод» в користь держави 08 грн.50
коп. судового збору.

Стягнути із
Відкритого акціонерного товариства «Бориславський експериментальний
ливарно-механічний завод» в користь державного підприємства «Судовий
інформаційний центр» 07 грн. 50 коп. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду даної справи.

Судові
витрати   в   сумі
74   грн.   прийняти
на   рахунок   держави.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження,  рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги,  рішення,  якщо його не було скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана апеляційному суду
Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Львівської області
через Бориславський міський суд Львівської області протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.