Справа № 2-39/2007 рік
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2007 року.                                                                                         м. Пирятин.

Пирятинський районний суд
Полтавської області у складі: головуючого - судді Педяш С.І. при секретарі - Гриценко
В.М.

з участю  позивачки (фізичної особи) ОСОБА_1,
відповідача (фізичної особи) ОСОБА_2, представника позивачки
(фізичної особи)ОСОБА_7. розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення аліментів та за
позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про визначення місця
проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, вказуючи на те,
що вона проживала з відповідачем у незареєстрованому
шлюбі з травня 1997р. по червень 2004р. і від спільного проживання мають
сина ОСОБА_3, 1999р.н

Так як спільне життя не склалося ,
то вони з червня 2004р. проживають окремо, син знаходиться на її утриманні,
відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає, і тому вона просить стягти з відповідача аліменти у розмірі V* частини заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У судовому засіданні позивачка
позов підтримала.

Відповідач з
позовом про стягнення аліментів згідний, він має постійну роботу та регулярну
заробітну плату.

В той же час ,
не заперечуючи сплату аліментів, відповідач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про
визначення місця проживання дитини з ним, вказуючи на те, що відповідачка повноцінно не доглядає за дитиною, мало
уваги приділяє її вихованню та навчанню, неналежно лікує її від захворювань.

У судовому
засіданні ОСОБА_2 позов підтримав і пояснив, що після того як вони перестали спільно проживати він здійснював догляд за
своєю матір»ю, потім йому необхідно було створювати іншу
сім»ю, а тепер у нього у м. Києві є квартира, нова сім»я і він зможе
забезпечити достатній рівень навчання, лікування своєму синові, ніж відповідачка ОСОБА_1, яка проживає у селі і не зможе
надати дитині гідне проживання та виховання.

Відповідачка ОСОБА_1 з позовом не
згідна, вважає, що вона надає все можливе для виховання та
навчання своєї дитини.

Свідок
ОСОБА_4, яка працює секретарем сільської Ради, пояснила, що дитина проживає у належних умовах разом з матір»ю та бабою, які
належно її виховують, дитина завжди ухожена та охайна, мати працює, а батька вона бачила декілька
разів, як приїзджав в суд на розгляд справи.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є
бабою неповнолітнього ОСОБА_6, вона разом з
дочкою займається його вихованням та навчанням. Для нього створені всі умови, є
все необхідне. Батько дитини життям свого сина не
цікавиться, бо у нього свої проблеми, матеріально допомогу сину не надає.

Згідно наданих характеристик як
позивач так і відповідачка позитивно характеризуються за місцем
роботи, отримують достатню заробітну плату.

Згідно актів
обстеження житлово- побутових умов сторін як позивач так і відповідачка мають
належні умови для виховання та навчання свого сина.

2

Доказів про
неналежне лікування дитини позивачем ОСОБА_2 не було надано. За місцем
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 характеризуються тільки позитивно.

За місцем
навчання ОСОБА_6характеризується позитивно, має низький рівень знань, але він дуже старається, хоче навчатися та все знати, рівний
у стосунках з однокласниками, бере участь у
позакласних і позашкільних закладах, мама приділяє належну увагу сину, піклується про нього, допомагає у навчанні, забезпечує
матеріально.

Представник органу опіки та
піклування вважає, що неповнолітнього сина сторін необхідно залишити з матір»ю, так як вона має належні умови для навчання та
виховання, зміна місця проживання
неповнолітнього приведе до моральних страждань та непоправної болі як
неповнолітній дитині так і його матері та бабі.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК
України, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов»язків,
особиту прихильність дитини до кожного з
них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне
значення.

Враховуючи, що
позивач ОСОБА_2 на протязі декількох років не приймав участі у вихованні та навчанні дитини, не підтримував її
матеріально, враховуючи, що неповнолітня дитина весь час проживає зі своєю
матір»ю, яка здійснює повноцінне виховання своєї дитини, суд
приходить до переконання, що дитина повинна бути залишена проживати зі
своєю матір»ю ОСОБА_1

Відповідач не
надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов'язаний надавати таку допомогу, тому вимоги про стягнення аліментів
підлягають задоволенню.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню
нею повноліття.

За таких обставин позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а
позов про зміну місця проживання
неповнолітньої дитини задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10,212,215 ЦПК
України, ст.ст. 161,180-183 СК України, с у д-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1задовольнити.

Стягти з
ОСОБА_2, 1975 року народження, мешканця АДРЕСА_1, працюючого в Ескалаторній службі КП «Київський метрополітен», аліменти на користь ОСОБА_1,1979р.н.,жительки с Олександрівка Пирятинського району
на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1народження в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісяця
починаючи з 09.10.2007     року до його
повноліття.

У задоволенні
позову ОСОБА_2про визначення місця проживання
дитини з ним відмовити та залишити проживати неповнолітнього сина ОСОБА_6
з матір»ю ОСОБА_1

Стягти з
ОСОБА_2державне мито на користь держави в сумі 51 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у сумі 8 грн.50 коп. на користь
ТУ ДСА в Полтавській області.

Рішення в
частині стягнення аліментів в розмірі місячних платежів підлягає негайному
виконанню.

На рішення
може бути подана заява про апеляційне оскарження до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд
протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подана
апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.