№ 2-26/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17.05.2007р.    Вільногірський міський суд
Дніпропетровської області в складі головуючого судді Литвинової Р.А,    при секретарі Довбань СМ.,

з участю
представників позивача Воробйової О.Б., Яковлєвої К.В., представника відповідача
ОСОБА_1 - адвоката
ОСОБА_1, представника відповідача РБК «Щит» - Пойденко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом

Закритого
акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, та РБК «ЩИТ»

про стягнення
заборгованості за договором кредиту, по
зустрічному   позову ОСОБА_1 до Закритого
акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про визнання
договору кредиту недійсним,

по  зустрічному
позову РБК «ЩИТ»

до Закритого
акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про визнання
договору поруки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ЗАТ КБ «Приватбанк» - звернувся до
суду за позовом до ОСОБА_1
та РБК «ЩИТ» про стягнення заборгованості за договором кредиту, в якому
зазначає наступне.

Згідно з кредитним договором №299 від 21.06.2001р.
та додатковими угодами до нього від 27.09.2001р. та від 10.12.2001р.
«Приватбанк» зобов'язався надати ОСОБА_1
кредит в сумі 24000грн. на строк до 21.12.2001р. з виплатою відсотків за
користування кредитом з розрахунку 37%
річних.

Згідно з п.п.2.1, 2.3,
2.6 кредитного договору відповідач зобов'язався погасити кредит у встановлений
строк, проводити щомісячно

до 30
числа кожного місяця виплату відсотків за користування кредитом, а у
разі несвоєчасного погашення кредиту проводити виплату відсотків за
користування кредитом з розрахунку 74%
річних.

У разі порушення строків виплати відсотків за користування кредитом
відповідач згідно з п.2.7 договору зобов'язаний заплатити пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

«Приватбанк» свої зобов'язання виконав, надав відповідачу кредит, що
підтверджується ордером-розпорядженням від 22.06.2001р. та видатковим касовим
ордером від 22.06.2001р.

Належне виконання зобов'язань ОСОБА_1
по кредитному договору забезпечується порукою ПП «Монтаж» (договір поруки
від 21.06.2001р.) та порукою РБК «Щит» (договір поруки від 21.06.2003р.).

Відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, допустив прострочку
погашення кредиту та виплати відсотків, при цьому порушив умови кредитного
договору.

Станом на 25.09.2003р. заборгованість ОСОБА_1
по поверненню кредиту складає 24000грн, заборгованість по виплаті відсотків
- 30 695.53грн.,
пеня за прострочку виплати відсотків -
16 355.05грн. Загальна сума заборгованості - 71 030.58 грн.

У відповідності до умов договору поруки, ст. 191,192 ЦК України боржник -
ОСОБА_1, поручителі -
ПП «Монтаж» та РБК «Щит» відповідають перед «Приватбанком» як солідарні
боржники.

Позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1,
ПП «Монтаж» та РБК «Щит» на свою користь заборгованість в сумі 71 030.58грн. та
витрати по оплаті державного мита в сумі 710.31грн. ПП «Монтаж» позивачем
виключено з числа відповідачів.

Згодом позивач - ЗАТ КБ «Приватбанк» - звернувся до
суду з заявою про збільшення позовних вимог, просить стягнути солідарно з
зазначених відповідачів заборгованість в сумі 82 561.74 грн. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково, а
представник відповідача -
РБК «Щит» - не
визнав вимоги «Приватбанку».

ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ЗАТ КБ «Приватбанк» про
визнання договору кредиту недійсним, в якому зазначає, що банк свої позовні
вимоги обґрунтовує наявністю кредитного договору між ним та банком та
додатковими угодами до нього. Однак, він вважає зазначений договір недійсним з
наступних підстав. Він був підписаний не 21.06.2001р., а значно пізніше, тобто
після отримання ним грошової суми 24000грн. Ця обставина доводиться тим, що з 19 по 24 червня 2001р.
він знаходився  у відрядженні в місті
Москві і не мав фізичної можливості

підписати
зазначений договір.

Після ознайомлення з кредитною справою, наданою банком
суду, йому стало відомо, що заяву про надання йому кредиту було написано та
підписано іншою особою, що свідчить про неможливість підписання ним зазначеного
вище договору.

Таким чином на момент підписання договору з банком він
вже отримав кредит в розмірі 24000грн. і підписав договір тільки виходячи з
міркувань порядності та на прохання керуючої Вільногірським відділенням КБ «Приватбанк», яка
безпосередньо вирішувала питання кредитування. Тобто на момент підписання
договору кредиту він знаходився в безвихідному стані і не міг відмовитись від
його підписання, оскільки боявся можливого переслідування в кримінальному
порядку за незаконне отримання кредитних коштів разом з керуючою Вільногірським
відділенням банку.

На момент отримання кредитних коштів він не був ознайомлений з суттєвими
умовами одержання кредиту -
про процентну ставку по кредиту, штрафні санкції та умови повернення
кредиту, які є вкрай невигідними для нього. У випадку своєчасного ознайомлення
з умовами договору, він би відмовився від послуг банку. Тобто він фактично був
введений в оману робітниками банку стосовно умов отримання і користування
кредитом і підписав договір під впливом помилки, не маючи можливості
відмовитись від підписання договору в силу обставин, які склались для нього на
той момент - фактичного
отримання грошових коштів в банку, використання їх для своїх потреб і
відсутність можливості повернути зазначену суму кредиту в момент підписання договору,
який оскаржується.

Позивач по зустрічному позову ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір
кредиту, укладений 21.06.2001р. між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк».

Представник
позивача (Приватбанку) зазначений позов не визнав.

Представник третьої особи -
РБК «Щит» - висловив
нейтральне ставлення до цього позову.

В свою чергу РБК «Щит» звернувся до ЗАТ КБ «Приватбанк» з зустрічним позовом про визнання недійсним
договору поруки, в якому зазначає наступне.

ЗАТ КБ
«Приватбанк» свої позовні вимоги обґрунтовує наявністю договору поруки,
укладеного між сторонами в забезпечення договору кредиту, отриманого ОСОБА_1
Однак, договір поруки, укладений між РБК «Щит» та ЗАТ КБ «Приватбанк»
являється недійсним з наступних підстав.

Зазначений договір був підписаний бухгалтером РБК «Щит», що

суперечить
Статуту кооперативу, де зазначено, що бухгалтер такого права не має і у
відповідності до п.24 Статуту договір поруки від імені кооперативу міг
підписати тільки голова кооперативу. Дата укладання договору поруки не
відповідає дійсній, договір був підписаний не 21.06.2001р., як зазначено в
договорі, а пізніше. Бухгалтер кооперативу підписала договір, не маючи таких
повноважень по Статуту, не довівши до відома адміністрацію кооперативу про
укладення договору, тобто діяла не від імені організації, а з власної
ініціативи.

Також в позові зазначається, що договір поруки з боку Приватбанку скріплено
печаткою, якої на момент укладання договору не існувало, а з'явилась вона в
жовтні 2001р., тобто очевидно, що 21.06.2001р. такий договір не укладався.

Таким чином, договір поруки, підписаний від імені РБК «Щит» та від імені
ЗАТ КБ «Приватбанк» 21.06.2001р.,
не відповідає вимогам закону, а тому є недійсним і не підлягає виконанню.

РБК «Щит» просить визнати договір поруки, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» і
РБК «Щит» недійсним в зв'язку з невідповідністю його нормам діючого
законодавства і стягнути з відповідача на свою користь витрати, пов'язані з
розглядом справи.

Представник ЗАТ КБ «Приватбанк»
зустрічний позов РБК «Щит» не визнав.

Відповідач
ОСОБА_1 підтримав цей позов.

Представник позивача -
ЗАТ КБ «Приватбанк»
- в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги, з врахуванням збільшення суми позову до 82 561.74 грн., і просить
його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1-. суду пояснив, що дійсно в банку
відповідача він отримував зазначений кредит, але спочатку він отримав гроші, а
пізніше підписував договір. Всі питання він вирішував з ОСОБА_2. Коли він
отримав кредит, він зразу ж вклав ці гроші в іншу справу в банк «Аваль». Потім
на протязі 2-х років
він був неспроможний погашати кредит, кілька разів банком погашались відсотки
від ПП «Монтаж» та фізичної особи.

При укладенні договору кредиту він власноручно заяву не писав, всі
документи оформлялись пізніше, вже після отримання кредиту. Тобто дата на
договорі відповідає тій, коли він взяв кредит, але договір підписував пізніше.
Якби він бачив договір в день отримання кредиту, то не погодився б на такі
умови.

Додаткову угоду до даного договору від 27.09.2001р. він не підписував, а на
додатковій угоді від 10.12.2001р. стоїть його підпис. Позивач по зустрічному
позову ОСОБА_1 визнає, що він брав в банку

кредит в сумі 24000грн.,
а відсотки - не визнає.
Пізніше в своїх поясненнях ОСОБА_1 пояснював, що на той час у нього була судова
тяжба з банком
«Аваль», згідно з вироком суду він 3
роки не мав права бути керівником ІШ «Монтаж», а всі питання вирішувала
ОСОБА_2, як фінансовий директор ІШ «Монтаж» ; йому відомо, що вона реалізовувала майно підприємства, у
неї була змога погасити його кредит, але цього не було зроблено.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3
в промові, зокрема в дебатах, пояснив, що на перший погляд складається
враження, ніби-то договір кредиту, договір поруки з ІШ «Монтаж» та договір
поруки з РБК «Щит» укладались в один і той же день, але печатки банку на них
різні. Це свідчить про те, що деякі з них підписувались після отримання
кредиту.

В суді доведено, що печатки, яка стоїть на договорі поруки з кооперативом
«Щит», в червні місяці 2001р. взагалі в банку не було, про що свідчить
відповідь керівника банку.

Представник ОСОБА_1 пояснив,
що його довіритель договір кредиту підписав пізніше і не був знайомий з його
умовами. Він підписав договір, бо хотів уникнути кримінального переслідування,
оскільки стосовно нього була порушена кримінальна справа по іншому банку.

Представник відповідача зазначив, що експертизою доведено, що заяву на
надання кредиту виконував не ОСОБА_1, а інша особа, тому і договір кредиту
потрібно визнати недійсним. А в такому разі необхідно повернути сторони в первісний
стан, тобто ОСОБА_1 повинен повернути банку 24000 грн. з відрахуванням тих сум, які він раніше проплатив. А в частині
нарахування заборгованості по відсоткам та по пені необхідно в позові
відмовити.

Представник відповідача - РБК «Щит» -
суду пояснила, що вона була в Приватбанку по справам кооперативу, в якому
працює головним бухгалтером. До неї підійшла представник банку ОСОБА_2 і
попросила підписати договір поруки по кредиту ОСОБА_1. Вона, не подумавши та не довівши до відома свого
керівника, підписала цей договір. Керівник про це дізнався вже коли почалось
судове слухання. Згідно Статуту кооперативу вона не наділена правом підписання
договорів.

Вона з впевненістю може заявити, що дата на договорі поруки взагалі не
відповідає тій даті, коли це відбувалося. Підписання договору було взимку, бо
вона точно пам'ятає, що була одягнена по-зимовому. Печатки банку на цьому
договорі по зазначеним на них назвам банку не відповідають тим печаткам, які
були в банку влітку 2001р.

Кооператив співпрацював з ОСОБА_1, на їх території знаходились

блоки, які являються
майном ОСОБА_1 згідно з
його договором застави з банком. їй неодноразово телефонували з банку, що треба
продати блоки. Потім дійсно ці блоки купила якась фірма, гроші, що їй передали - 7800 грн. - на другий день
вона віддала представнику банка ОСОБА_2, а оформлено це було від імені ОСОБА_1 в рахунок
погашення відсотків по банківському кредиту.

Представник РБК «Щит» вважає, що договір поруки підписаний нею під впливом
обману з боку представника банку без законних на те підстав, тому вона просить
визнати його недійсним.

Матеріалами
справи встановлено наступне.

21.06.2001р. було укладено кредитний договір № 499 між ЗАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1, що підтверджується його копією (а.с.5,58).

27.09.2001р. та 10.12.2001р. також було укладено дві додаткові угоди до
зазначеного договору (а.с.6,7,59,60).

21.06.2001р. ЗАТ КБ «Приватбанк»
в забезпечення виконання договору кредиту було укладено два договори поруки : з приватним
підприємством «Монтаж» та ремонтно-будівельним кооперативом «Щит», що
підтверджується їх копіями (а.с.8,9,61,62).

22.06.2001р. Приватбанком було видано ордер-розпорядження
на видачу кредиту в сумі 24000грн. ОСОБА_1
(а.с. 10,57,203), а на
підставі видаткового касового ордеру від 22.06.2001р. ним одержано грошові
кошти в зазначеному розмірі (а.с. 11,56,204).

Як видно з копії платіжного доручення №53
від 29.12.2001р., РБК «Щит» внесено в банк суму 1532.71грн.- погашення
відсотків по кредитному договору №299
від 21.06.2001р.,укладеного
ОСОБА_1 (а.с.49,55).

Копіями платіжних документів підтверджується погашення ОСОБА_1 відсотків по
кредитному договору №299
від 21.06.2001р. :

-     приходний касовий ордер №34 від 27.02.2004р.
- на суму

7800.00грн. (а.с.54, 206),

-   приходний касовий ордер №11 від 31.08.2001р. -
778.32грн.,

(а.с.207,208),

приходний
касовий ордер від 10.10.2001р. -
978.15грн. (а.с. 208,209)

-      платіжне доручення №53 від 29.12.2001р.
на суму 1532.71грн.

про погашення відсотків по кредитному договору №299 від 21.06.2001р.

РБК «Щит» за ОСОБА_1
(а.с.49,55,205).

21.06.2001р. було укладено договір застави товарів в обороті №299/2 між приватним
підприємством «Монтаж» і ЗАТ КБ
«Приватбанк»

(а.с.63,64),
а 28.05.2002р. додаткова угода №1
до зазначеного договору (а.с.65).

Як видно з копії заявки від імені ОСОБА_1 від 20.06.2001р.
на надання споживчого кредиту, він просить надати кредит в сумі 24000грн.
строком на 6 місяців,
процентна ставка - 37%, в якості
забезпечення кредиту може надати поруку ПП «Монтаж» (а.с.67).

20.06.2001р. від імені ОСОБА_1
до Приватбанку надано заяву з проханням видати кредит на суму 24000 грн., в якій
також зазначено, що поручителем є ПП «Монтаж» (а.с.68).

Як вбачається з довідки директора Вільногірського
відділення Приватбанку від 31.03.2005р., круглою печаткою №45 з написом
«Закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» код 14360570» Вільногірське
відділення Приватбанку користується з 01.10.2001р. (а.с.103).

Листом Приватбанку від 25.04.2005р. уточнюється раніше надана відповідь
стосовно того, що печаткою, про яку ставилось запитання, банк користується з
середини жовтня 2001 року та
додається документ із відбитком даної печатки (а.с.105,106).

В додаток на раніше надану відповідь Приватбанку суду надано копії
документів, на яких є відбиток печатки, якою користувався банк (Вільногірське
відділення) до середини жовтня 2001
р. (а.с.113-116), на ній зазначено: «Комерційний банк «Приватбанк» код 14360570 * 45 *».

Для розгляду справи до суду було надано статути РБК «Щит» та приватного
підприємства «Монтаж» (а.с. 118-129).

Як видно з наданого відповідачем листа №3 від 10.09.2003р. в зазначений час фінансовим директором
ПП «Монтаж» була ОСОБА_2, яка нині є представником позивача - ЗАТ КБ «Приватбанк»
(а.с.130).

В наданому відповідачем ОСОБА_1 посвідченні про відрядження зазначено, що
на підставі наказу від 16.06.2001р. він відбуває у відрядження в м. Москву,
термін відрядження - 10 днів. На
даному документі в місці відмітки про вибуття з Москви дата «24» виконана різним
кольором пасти та наведено цифру «4»
(а.с.131).

На підставі ухвали суду було виконано судову почеркознавчу експертизу, у
висновку якої зазначено, що рукописні тексти : заяви на видачу споживчого кредиту в сумі 24000грн від
імені ОСОБА_1 від
20.06.2001р. та заявку на надання споживчого кредиту від імені ОСОБА_1 від
20.06.2001р. - виконані
однією особою, але не ОСОБА_1, а іншою особою. Підписи ОСОБА_1 на зазначених
документах виконано однією особою, але не ОСОБА_1, з наслідуванням (імітацією)
підписам ОСОБА_1
(а.с.174-181).

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_1, його
представника, представника відповідача -
РБК «Щит» по основному та зустрічним позовам, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши
обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд
приходить до висновку про часткове задоволення позову ЗАТ КБ «Приватбанк», про
відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
та про задоволення зустрічного позову РБК «Щит» з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.2 ст.П ЦК
України договори є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків і як
будь-який правочин, є актом, що виражає спільну волю сторін. В зміст договору
входять ті умови, на яких сторони погодились виконувати договір, вони повинні
дотримуватись взятих на себе зобов'язань.

Згідно з нормами цивільного законодавства зобов'язання, підставою
виникнення яких є договір, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності,
розумності і справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України).

Згідно зі ст.611 ЦК України,
в разі порушення взятих зобов'язань виникають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 21.06.2001 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на суму 24000грн.

Доводи відповідача стосовно того, що йому було спочатку банком видано гроші
в зазначеній сумі, а через деякий час він підписав його і не був ознайомлений з
умовами договору, суд вважає не логічними та такими, що не відповідають
дійсності. Це твердження відповідача спростовується копією ордеру-розпорядження
на видачу кредиту від 22.06.2001р. та копією видаткового касового ордера від
22.01.2001р., на якому є підпис ОСОБА_1
про отримання кредиту в зазначеній сумі.

Крім договору відповідачем було підписано також дві додаткові угоди : від 27.09.2001р.
та від 10.12.2001р.

В першій з них йшлося про те, що погашення відсотків за користування
кредитом за вересень 2001р. треба виконати не пізніше 10.10.2001р. І саме
10.10.2001р. ОСОБА_1 погасив відсотки по кредитному договору, що
підтверджується копією приходного касового

ордеру
від 10.10.2001р. на суму 978.15грн. (ах. 208,209).

Раніше, 31.08.2001р. приходним касовим ордером №11 він вносив до банку суму 778.32грн. (а.с.207,208).

В обох цих
платіжних документах зазначено,
що це є відсотки по спірному кредитному договору. Більш того, обидві суми
зазначено з точністю до копійок, а це свідчить про те, що з такою точністю
можуть бути нараховані тільки відсотки, а не частина кредитної суми, як вважав
відповідач. Як видно з копії платіжного доручення, в грудні 2001р. відсотки по
кредитному договору за ОСОБА_1
внесено РБК «Щит, сума також зазначена з точністю до копійок.

В суді ОСОБА_1 пояснював, що додаткову угоду до кредитного договору у
вересні 2001р. він не підписував, а на другій додатковій угоді за грудень
2001р. стоїть його підпис. Ці доводи відповідача, на думку суду, позбавлені
логіки, оскільки той факт, що ОСОБА_1 був проведений платіж в банк
10.10.2001р., тобто той, що випливає саме з додаткової угоди від 27.09.2001р.,
дає суду підстави вважати, що цю додаткову угоду він підписував.

Той факт, що ОСОБА_1 є приватним підприємцем, дає суду підстави виключити
можливість нерозуміння ним того, що банківські кредити надаються обов'язково за
умови оплати відсотків за користування кредитом.

Оплата відсотків за користування кредитом передбачена п.1.1, а в п.1.3
договору зазначено, що відкрито два рахунки : один -
на погашення суми кредиту, другий -
на погашення відсотків за користування кредитом. І саме на цей другий
рахунок і перераховував ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом, а будучи не
знайомим з умовами договору він цього зробити не зміг би.

Більш того, п.4.2 кредитного договору, якщо навіть він пізніше ознайомився
з його умовами, передбачає можливість дострокового його розірвання, якщо
сторону не задовольняють умови договору. ОСОБА_1 же, сплачуючи відсотки, не
звернувся до банку з питання розірвання договору, якщо його умови для нього
були невигідними. Приватбанк звернувся до нього з даним позовом в вересні
2003р., а він лише в травні 2005р. звернувся з зустрічним позовом про визнання
договору недійсним.

Суд також відхиляє доводи відповідача щодо того, що він не міг не підписати
договір, хоча йому його надали пізніше, по тій причині, що проти нього було
порушено кримінальне переслідування по аналогічній справі з іншим банком. Як
видно з оглянутої в судовому засіданні кримінальної справи, ця справа була
порушена в 2002році, тобто через рік після того, як ним було укладено кредитний
договір з Приватбанком.

Суд відхиляє доводи
відповідача ОСОБА_1 щодо
перебування його у відрядженні в червні 2001р., тобто коли підписувався
кредитний договір, оскільки в банківському документі 22.06.2001р. він особисто
розписався за отримання кредиту. Тобто з його тверджень слідує, що 21.06.2001р.
він фізично не міг підписати кредитний договір через перебування у відрядженні,
а 22.06.2001р. він особисто отримав гроші -
24000грн., розписавшись в документі. В раніше проведених судових засіданнях
він саме так і пояснював -
«...число (дата) відповідає отриманню кредиту, а сам договір я підписував
пізніше, уже після отримання кредиту». Така версія відповідача повністю
позбавлена елементарної логіки : якщо він був у відрядженні до 25.06.2001р., то
він фізично не міг ні підписати договір, ні отримати гроші в банку. А якщо ж
він гроші отримав особисто, про що повідомив суду і що підтверджується його
розписом в видатковому касовому ордері від 22.06.2001р., звідси очевидно, що і
договір було ним підписано саме 21.06.2006р.

На думку суду, такі твердження відповідача направлені на
введення суд в оману.

Крім того, посвідчення про відрядження викликає у суду сумнів, оскільки
записи в ньому виконано однією особою, до того ж написання цифри «24» виконано
нечітко, цифру «4» наведено.

Суд не може погодитись з доводами відповідача ОСОБА_1 щодо того, що
однією з підстав визнання недійсним кредитного договору є те, що він не писав
заяву про надання кредиту, а заява, що є в кредитній справі, виконана не ним.
Адже в ході судового розгляду було з впевненістю доведено, що кредитний договір
та дві додаткові угоди до нього підписував особисто ОСОБА_1 і сам він не
заперечував проти того, що дійсно отримував в банку позивача суму 24000 грн.

Що стосується суми позову, то на думку суду, вона підрахована не зовсім
вірно. Так, на а.с 12 в
розрахунку зазначено, що від ОСОБА_1
отримано відсотки по кредитному договору в сумі 145.97грн. А в процесі
розгляду справи позивачем було надано платіжні документи, що підтверджують
сплату ОСОБА_1 відсотків ще кілька разів :
31.08.2001р. -778.52грн.,
10.10.2001р. - 975.15грн.,
27.02.2004р. - 7800.00грн.,
29.12.2001р. кооперативом «Щит» за ОСОБА_1
внесено 1532.71грн. Тобто, загальна сума сплачених ОСОБА_1 відсотків по
договору складає 11086.38грн.

В розрахунку до уточненого позову (а.с.112) зазначено, що заборгованість по
сплаті відсотків складає 50776.30грн. За вирахуванням з зазначеної суми тих
відсотків, що проплачено
відповідачем, сума заборгованості по відсоткам складає: 50776.30 -11086.38 = 39689.92грн.

Основна сума по договору кредиту - 24000грн. Всього
з відповідача ОСОБА_1      підлягає      до
стягнення      на      користь      банку 24000.00грн.+39689.92грн. = 63689.92грн.

Щодо стягнення штрафних санкцій, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині з наступних підстав.
Позивачем стосовно нарахування пені надано неточний, не конкретний розрахунок з
самого початку.

Крім того, як було вище зазначено, значно зменшена сума заборгованості по
сплаті відсотків, а саме від суми заборгованості по відсоткам буде залежати
сума нарахування пені. Зазначена обставина позивачем не врахована і уточнений
розрахунок по нарахуванню пені суду не надано. З наведених підстав у
задоволенні позову в частині стягнення пені слід відмовити.

Стосовно зустрічного позову РБК «Щит», суд приходить до висновку про його
задоволення з наступних підстав.

Як пояснила представник кооперативу в судовому засіданні, зазначений
договір поруки був нею підписаний під впливом помилки і обману з боку представника
Вільногірського відділення Приватбанку Воробйової. Цей договір по даті
підписання був підписаний значно пізніше, ніж коли укладався кредитний договір
між банком та ОСОБА_1.

Доводи представника РБК «Щит» підтверджуються наступними доказами.

При підписанні договору кредиту ОСОБА_1 зазначав, що його поручителем
виступає ПП «Монтаж», а РБК «Щит» ОСОБА_1 поручителем не зазначав.

Представник Приватбанку, знаючи Пойденко Л.А., як клієнта банку, яка не є
керівником РБК «Щит», а головним бухгалтером, запропонувала їй підписати
договір поруки по зобов'язанням ОСОБА_1
по договору кредиту. Як пояснила представник кооперативу «Щит», ця подія
відбувалась взимку, бо вона була в зимовому одязі. Підписала договір поруки
вона через те, що не хотіла втрачати стосунки з Приватбанком, оскільки
кооператив також користується його послугами.

Той факт, що договір поруки було підписано приблизно на півроку пізніше
зазначеної в ньому дати, підтверджується тією обставиною, що в червні 2001р. у
Вільногірському відділенні банку була відсутня печатка, якою скріплено договір
поруки. Як повідомила листом на запит суду керівник банку, зазначеною печаткою
банк почав користуватись після жовтня 2001
року.

Платіж РБК «Щит», внесений у грудні 2001р. в банк в рахунок погашення
відсотків по договору кредиту саме за ОСОБА_1.
В платіжному

дорученні не
було зазначено, що цей платіж вноситься згідно договору поруки.

Як пояснила представник кооперативу, вони співпрацювали
на той час з ОСОБА_1, у кооперативу були перед ним борги, тому на його прохання
кооператив погасив свій борг перед ОСОБА_1.

У відповідності до Статуту РБК «Щит» право укладання договорів закріплено
за його керівником - головою
кооперативу, а не за головним бухгалтером.

З врахуванням вищенаведених підстав договір поруки, підписаний головним
бухгалтером РБК «Щит» та керівником Приватбанку є таким, що не відповідає
вимогам законодавства, тому він повинен бути визнаний недійсним.

В ст.203 ч.ч.2,3,5 ЦК
України зазначено, що волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, а особа, яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ст.215 ч.І ЦК України
передбачає підстави недійсності правочину, ними є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним
(оспорюваний правочин).

У відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства України
судові витрати повинні бути розподілено наступним чином.

При подачі позову Приватбанком було сплачено державне мито в сумі 710.31 грн. В
подальшому він збільшив суму позову до 82561.74грн., при цьому не доплативши
державне мито. Тобто, належна до сплати сума державного мита повинна у даному
випадку складати 825.62 грн.,
тобто банком не доплачено 115.31
грн. (825.62-710.31).

Задоволено позов банку у сумі 63.689.92грн., значить з
відповідача ОСОБА_1 належить
стягнути на користь Приватбанку витрати по оплаті державного мита у розмірі
636.90грн.

Також належить до стягнення у відповідності до встановленого порядку
витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Так, по первісному позову сума цих витрат складає 30.00 грн., її
необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_1

По зустрічному позову ОСОБА_1
з нього належить до стягнення на користь держави державне мито в сумі
08.50грн. (оскільки

при
подачі позову воно не
було сплачено) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
в сумі 07.50грн.

По зустрічному позову РБК «Щит» підлягає до стягнення на його користь з ЗАТ
КБ «Приватбанк» витрати
по сплаті державного мита в сумі 08.50
грн., а також у встановленому законом порядку витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 07.50 грн.

Керуючись ст.ст.88, 212-215
ЦПК України, ст.ст.11 ч.2 п.1, 526,
611, 629, 203,215 ЦК України (2003р.), п.4 Прикінцевих та перехідних положень
до зазначеного Кодексу,   суд

ВИРІШИВ:

Позов ЗАТ КБ «Приватбанк»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь ЗАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість по кредитному договору №299
від 21.06.2001 року в
сумі 63 689.92 грн., з
яких : 24 000.00 грн. -заборгованість
по кредиту, 39 689.92грн.
- заборгованість
по відсоткам за користування кредитом.

В задоволенні
позовних вимог в іншій частині відмовити.

ОСОБА_1 в
задоволенні позову до ЗАТ КБ
«Приватбанк» про визнання договору кредиту №299 від 21.06.2001р. недійсним відмовити.

Позов РБК «Щит»
задовольнити.

Договір поруки, укладений 21.06.2001р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та
РБК «Щит» визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь ЗАТ КБ «Приватбанк»
у відшкодування витрат по оплаті державного мита 636.90грн.

Стягнути з ЗАТ КБ «Приватбанк»
на користь держави державне мито в сумі 115.31
грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь держави державне мито в сумі 08.50
грн.

Стягнути з ЗАТ КБ «Приватбанк»
на користь РБК «Щит» у відшкодування витрат по оплаті державного мита 08.50 грн.

Стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду

справи для Вільногірського міського суду, перерахувавши
їх за

наступними реквізитами : Одержувач -
УДК у м.Вільногірську ГУДКУ в

Дніпропетровській області, Код , розрахунковий

рахунок    :
0012,    МФО    805012,               Банк    ГУДКУ
в

Дніпропетровській області:

·
з ОСОБА_1 - 37.50 грн.,

·
з ЗАТ КБ
«Приватбанк» - 07.50 грн.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20-ти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
через Вільногірський міський суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.