Справа № 22-1828                                        оскаржуване рішення ухвалено під головуванням
Категорія 44                                                  Ковальської І. А.
Доповідач Чорний В.І.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ    УКРАЇНИ

12 вересня 2007 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької
області у складі: Головуючого: Чорного В.І. Суддів: Морозовського В.І.,
Медяного В.М. При секретарі Цехмістер О.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2про встановлення порядку
користування земельною ділянкою, позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1,
виконкому Вінницької міської ради про
визнання рішення недійсним і встановлення права власності на землю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 1 червня 2007 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. про скасування угоди про порядок використання і розпорядження спільною ділянкою
від 25.07.2001 року та встановлення порядку користування
земельною ділянкою відповідно до третього варіанту судової
будівельно-технічної експертизи № 2475/2476.

ОСОБА_2звернувся
до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та міськвиконкому
про визнання порядку користування земельною ділянкою та зміну п. 4.3 рішення виконкому Вінницької міської ради від
31.08.2001 р. № 1492 та зобов'язання передати
йому безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 697 кв.м. (замість
240 кв.м.).

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 1.06.2007 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2. про встановлення
порядку користування земельною ділянкою задоволено
повністю, в задоволенні позову ОСОБА_2. до ОСОБА_1, виконкому Вінницької міської ради про визнання права користування
земельною ділянкою і внесення змін до рішення Вінницького
виконкому міської ради від 31.08.2001 р. № 1492, безоплатну передачу у приватизацію земельної ділянки площею 697 кв.м.-
відмовлено.

Даним рішенням розірвано угоду про порядок використання і розпорядження спільною земельною ділянкою від 25.07.2001 p., укладену між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за будинковолодінням АДРЕСА_1 згідно третього варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи
Вінницького відділення КНДІСЕ № 2475/2476 від 27.04.2007 p., виділено ОСОБА_1 земельну ділянку
загальною площею 350 кв. м.: під двором та городом 302,5 кв. м.,
під будівлею - 42 кв.м. Частину земельної ділянки площею
11 кв.м. виділено для спільного користування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить рішення суду скасувати як незаконне,
постановлене з порушенням норм матеріального права. Просить ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його позов до
ОСОБА_1, виконкому Вінницької міської ради про визначення права користування земельною ділянкою і внесення змін до рішення
виконкому Вінницької міської ради від 31.08.2001 р.
№ 1492, безоплатну передачу у приватизацію земельної ділянки
площею 697 кв.м. Стягнути з ОСОБА_1 та виконавчого комітету Вінницької міської
ради на його користь всі судові витрати.

2

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у
скарзі доводи, вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи рішення про задоволення первісного позову і відмовляючи у зустрічному позові, суд першої інстанції виходив з того,
що угоду про порядок використання і розпорядження
спільною земельною ділянкою від 25.07.2001 р. слід розірвати і земельна ділянка між сторонами має бути розділена відповідно до
належних сторонам часток у будинку.

Проте зазначений висновок суду не відповідає вимогам закону та
спростовується матеріалами справи.

Згідно ст. 213
ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Як вказано в ч. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України, рішення є
законним і тоді, коли суд, виклавши всі вимоги цивільно-процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства
України.

Обгрунтованим визначається рішення, в якому повно відображені обставини,
які мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судом першої інстанції правильно були встановлені обставини, що мають
значення для справи, однак неправильно була
дана їм кваліфікація, тому при вирішенні спору були застосовані норми матеріального права, що не підлягали застосуванню, та не
застосований закон, що регулює дані правовідносини.

Так, при
винесенні рішення суд посилався на ст. 89 ЗК України, що регулює право спільної сумісної власності на земельну ділянку. Однак,
як було встановлено в судовому засіданні та відображено у
мотивувальній частині рішення, жилий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1, належить сторонам на праві спільної часткової
власності. ОСОБА_1 належить 19/25 частки будинковолодіння, а ОСОБА_2 -6/25 частки. Тому до правовідносин, що виникли, слід було
застосовувати правила, передбачені ст. 88 ЗК України, що
визначає порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій
власності.

Суд, прийнявши рішення про розірвання угоди про порядок використання і розпорядження спільною земельною ділянкою, укладеної
сторонами 25.07.2001 р. вийшов за межі позовних вимог. Так, в
додатковій позовній заяві позивач ставила питання про скасування даної угоди, однак, не обгрунтувавши своє рішення в цій частині,
суд дану угоду розірвав. Також не було застосовано закон, що передбачає
розірвання такої угоди, не зазначив підстави для розірвання
та не застосував строки позовної давності в порядку, передбаченому
ст.ст. 257, 259, 267 ЦК України.

Встановивши порядок користування земельною ділянкою, суд першої інстанції в
порушення п.4 ст. 338 ЦПК України не прийняв до
уваги висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких були
скасовані і рішення у даній справі, оскільки такі висновки є обов'язковими для суду першої інстанції при повторному розгляді
справи.

Так, ухвалою Верховного Суду України від 29 березня 2006 року були
скасовані рішення Замостянського районного
суду м. Вінниці від 28 вересня 2004 року та ухвала апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2004 року у зв'язку з
тим, що судом першої інстанції не були
враховані вимоги ст. 42 ЗК України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, та п. 21 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про
практику застосування судами земельного законодавства
при розгляді цивільних справ". Крім того, не було взято до уваги час виникнення
права спільної часткової власності.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з розміру часток в будинковолодінні, що виникли внаслідок добудови частини
будинковолодіння після

3

виникнення
права спільної часткової власності, що суперечить ст. 42 ЗК України (в ред 1991
р. ), що діяв на час виникнення спірних правовідносин та ч.4 ст. 120 ЗК
України. Згідно даної норми, використання і
розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються
співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки
пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий
будинок і господарські будівлі, що сталися в
зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою зміни установленого порядку використання та
розпорядження земельною ділянкою. Угода про
порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в
спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №
7 "Про практику застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що виходячи з
того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам
жилий будинок, господарські будівлі та споруди,
визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у
спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими,
так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в
спільній власності на землю або на жилий будинок і для них зазначена угода також є обов'язковою. При визначенні частини
спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з
розміру його частки у вартості будинку на час перетворення спільної сумісної
власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Як вбачається з копії рішення Народного Суду 6-ї дільниці м. Вінниці від
4.07.1951 p., будинок був розділений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5порівну по 50% кожній. Тоді ж виникла спільна часткова власність на дане
будинковолодіння.

ОСОБА_2став власником 6/25 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 9 червня 1999 року,
сплачував земельний податок на земельну ділянку площею 730 кв.м.,
а фактично використовував ділянку 697 кв.м. Такий порядок користування
земельною ділянкою склався ще між колишніми співвласниками будинку.

З довідки ВООБТІ № 11915 від 11.12.2001 р. вбачається, що частка ОСОБА_4 в будинку
становила 1/2, а потім, в 1960 році, внаслідок добудови, частки в будинковолодінні змінились і частка ОСОБА_4
становила 6/25 (а.с. 34).

Таким чином, при встановленні порядку користування відповідно долей
будинку, слід виходити з того, що часткова
власність на нього виникла при розподілі по 50% кожному із
співвласників.

Крім того, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2. у
скасуванні п. 4.3 рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 31.09.2001 р., суд допустив існування двох суперечних
рішень: за рішенням виконкому ОСОБА_2має право
користуватись ділянкою площею 690 м. кв. (240- у власності, 450 - в тимчасовому
користуванні, а за рішенням суду відповідачу-позивачу ОСОБА_2 надано у користування земельну ділянку площею 350 кв.м.
(під двором та городом - 302, 5 кв.м., під будівлею - 42 кв.м.).

За таких
обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01
червня 2007 року підлягає скасуванню, і по справі слід ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_2. та частково задоволити позовні вимоги ОСОБА_2. до ОСОБА_1

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судців,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2частково задоволити.

4

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 червня 2007 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким задоволити частково позов ОСОБА_2до ОСОБА_1, виконкому Вінницької міської ради про визнання права користування земельною ділянкою і внесення
змін до рішення виконкому Вінницької міської ради від 31.08.2001 р. № 1492.

Встановити порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за
будинковолодінням АДРЕСА_1 відповідно до четвертого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи Вінницького
відділення КНДІСЕ № 2475/2476 від 27.04.2007
року виділити ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 763 кв. м.:
під двором та городом 491 кв. м., під будівлею - 262 кв.м. ОСОБА_2виділити земельну ділянку загальною площею 695 кв. м.: під двором та городом 631 кв. м., під будівлею
54 кв.м. Частину земельної ділянки площею 20 кв.м. виділити для спільного
користування.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2. про скасування угоди про порядок використання і розпорядження спільною земельною ділянкою від
25.07.2001 року, укладеною між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
та про встановлення порядку користування земельною ділянкою -відмовити.

Зобов'язати виконавчий комітет Вінницької міської ради змінити п. 4.3
рішення виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 31.08.2001 р. № 1492, передати ОСОБА_2безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 695
кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2. 1400 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців.