АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 вересня 2007
року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

Новосядлої В.М.
,  Новодворської О.І.,  Олєйникової Л.С.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третя особа Шістнадцята Київська держава
нотаріальна контора про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину
недійсними та визнання права власності на квартиру за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.  Києва від 27 грудня 2004 року та ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва від 13 травня
2005    року,

встановила:

У січні
2003 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2  про визнання заповіту та свідоцтва про право
власності недійсними та визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Зазначала,  що вказана квартира на праві власності
належала її дядькові ОСОБА_3,  який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За
життя,  27 липня 2000 року,  ОСОБА_3 склав заповіт,  яким заповів їй указану квартиру. Проте після
його смерті вона взнала,  що квартира
заповідана ОСОБА_2
,  сторонній особі,  якого вона раніше ніколи не бачила.

Посилаючись
на те,  що за життя ОСОБА_3 зловживав
спиртними напоями і саме на час складання заповіту перебував у стані глибокого
алкогольного запою та не міг розуміти значення своїх дій,  чим скористався відповідач,  позивачка просила визнати заповіт від 15 березня
2002 року та свідоцтво про право на спадщину від 29 жовтня 2002 року,  виданого 16-ю Київською державною
нотаріальною конторою недійсними.

Справа
№  33ц- 2021кc-07                        Категорія ЦПК:
34

Доповідач Новодворська О.І.

Рішенням
Дарницького районного суду м.  Києва від
27 грудня 2004 року,  залишеним без зміни
ухвалою Апеляційного суду м.  Києва від
13 травня 2005 року,  ОСОБА_1 у
задоволенні позову відмовлено.

Пономарьова
Лариса Василівна звернулася до Верховного Суду України з касаційцою скаргою на
дані судові рішення.

В
обґрунтування касаційної скарги посилається на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,  у
зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та направлення
справи на новий розгляд до місцевого суду.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судових рішень відсутні.

Відповідно
до  ст.
534 Цивільного Кодексу України ( в редакЦП 1963 року),  який діяв на час виникнення даних
правовідносин,  кожен громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно або його частину (не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки й вжитку) одній або кільком особам,  як тим,
що входять,  так тим,  що не входять до кола спадкоємців за законом,  а також державі або окремим державним,  кооперативним та іншим громадським
організаціям.

Згідно  ст.  55
ЦК України ( у ред. 1963 року)
угода,  укладена громадянином,  хоч і дієздатним,  але який у момент її укладання перебував у
такому стані,  коли він не міг розуміти
значення своїх дій або керувати ними,
може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в задоволені вимог про визнання заповіту та свідоцтва про право на
спадщину недійсними,  місцевий суд
виходив з того,  що відповідно до  ст.
544 ЦК України,  заповідач вправі в будь-який час змінити або
скасувати зроблений ним заповіт,  склавши
новий заповіт,  а позивачка не надала
доказів на підтвердження своїх доводів,
що заповіт ОСОБА_3 на користь відповідача зроблено в стані глибокого
алкогольного запою,  тобто в стані коли
він не міг розуміти значення своїх дій,
оскільки будь-яких спеціальних (медичних) підтверджень перебування
ОСОБА_3 у такому стані,  на момент
укладення заповіту 15 березня 2002 року,
вона не надала.

Апеляційний
суд обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду та залишив його рішення
без змін.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені

в
рішенні" суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч. 1  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Дарницького районного суду м.  Києва від
27 грудня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 13 травня 2005 року залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.