Справа №22- 379/07                                                              Головуючий
Категорія: -40                                                                                      Шандра
в апел. інстанції Кіт І.Н.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 серпня 2007 року   колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого:
Кота І.Н.

суддів: Бермеса
І.В., Цяцяка Р.П.

при
секретарі: Раб О.В. розглянула  у  відкритому
судовому  засіданні  у
місті  Львові   цивільну
справу  за апеляційною   скаргою
ОСОБА_1  на  рішення
Сихівського районного суду м.Львова від 29 вересня 2006 року.

Заслухавши             доповідь             судді             апеляційного            суду,

пояснення сторін на підтримання
доводів апеляційної скарги і заперечень на неї, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2006р. ОСОБА_1звернувся
з позовом до ЗАТ „ Будівельне підприємство № 14 „ про визнання незаконним
наказу директора товарства за № 41 від 28 листопада 2005р., яким на позивача
було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани та наказу № 42
від 01 грудня 2005р. про його переведення з посади головного інженера
акціонерного товариства на посаду начальника будівельної дільниці, а також
відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн. заподіяної йому порушенням
трудових прав. В позовній заяві зазначав , що до нього застосовано дисциплінарне
стягнення не передбачене чинним законодавством, а крім того порушено
встановлений законом порядок його накладення.

В процесі розгляду справи 17.04.06р. позивачем додатково було подано
позовну заяву про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, в якій він зазначав, що наказом № 10 від 31.03.06р. його
незаконно було звільнено за скоєний 23.03.06р. прогул без поважних причин. В
обгрунтування позовних вимог покликався на те, що був відсутній цього дня на
роботі з поважних причин, оскільки виконував доручення керівництва й тривалість
такої відсутності тривала біля двох годин, а тому не може вважатись прогулом.
Крім того, зазначав, що він є ч.1еном спостережної ради акціонерного товариства
й тому не міг бути звільнений без згоди ради акціонерів. Просив об"єднати
позовні вимоги в одне провадження та ухвалити рішення про задоволення позовних
вимог у повному їх обсязі.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29 вересня 2006р. частково
задоволено позов ОСОБА_1до ЗАТ „ Будівельне підприємство 14". Визнано
незаконним наказ акціонерного товариства № 42 від 01 грудня 2005р. про
переведення ОСОБА_1 на посаду начальника будівельної дільниці. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю.

Рішення суду оскаржив позивач. В апеляційній скарзі
покликається на незаконність оскаржуваного рішення та невідповідність
викладених у ньому висновків

дійсним
обставинам справи. Зокрема зазначає, що поза увагою, та належною оцінкою з боку
суду залишились доводи позивача, що його відсутність на роботі 23.03.06р. була
викликана поважними причинами, а крім того позивач є головою профспілкової
організації яка діє на підприємстві, тому його звільнення можливе було лише
після одержання згоди на це Львівського обласного комітету профспілки
працівників будівництва і промбудматеріалів. Просить рішення районного суду
скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред"явлених
позовних вимог рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги виходячи із
наступного.

Підставно задоволивши позов ОСОБА_1 в частині визнання незаконним наказу №
42 від 01.12.05р. про переведення його на іншу роботу, оскільки в порушення
вимог ст.32 КЗпП таке мало місце без згоди позивача, суд разом з тим відмовив у
задоволенні решти його позовних вимог, включаючи і вимогу про визнання
незаконним наказу № 41 від 28.11.05р. про оголошення позивачу суворої догани,
нічим не мотивуючи причин такої відмови.

Разом з тим, з матеріалів справи безспірно вбачається, що в оспорюваному
наказі (а.с. 3) відсутні будь-які дані про час скоєння позивачем
дисциплінарного проступку та у чому він саме полягає. Крім того, до позивача
застосовано дисциплінарне стягнення не передбачене чинним законодавством й не
дотримано положень ст.149 КЗпП, якою регулюється порядок їх застосування.
Видані відповідачем накази № 4к від 17.02.06р. ( а.с.22) та № 4кк від
17.02.06р.( а.с.71) цих недоліків та порушень вимог закону не усувають . За
таких обставин, підстав для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог
не було.

Вирішуючи спір про поновлення на роботі суд першої інстанції відповідно до
правил ст.ст.П, 60 ЦПК виходив із викладених у позовній заяві доводів й вимог
та представлених сторонами доказів. Безспірно встановлено, що 23.03.06р.
позивач був відсутній на роботі з 8-00 год
до 11 год. (а.с.48),
а потім , цього ж дня і з 15-00 год.
до 17-00 год.( а.с.36), що у сумарному виразі становить 5 годин. Цього позивач
не заперечує у своєму письмовому поясненні ( а.с.47). Оскільки позивачем не
було подано жодних доказів поважності причин своєї відсутності на роботі
протягом зазначеного часу, суд першої інстанції, виходячи із змісту п.4 ст.40
КЗпП підставно кваліфікував його дії як прогул без поважних причин. В суді
апеляційної інстанції позивачем також не було подано жодних доказів на
підвердженя його доводів, що відсутність на роботі пов"язана з
необхідністю вирішення виробничих питань. Чинним законодавством про працю не
встановлено жодних гарантій при звільненні з роботи ч.1енів акціонерних
товариств обраних до їх спостережних рад чи керівних органів, тому районний суд
підставно не взяв до уваги і ці доводи позивача.

Питання про порушення відповідачем гарантій визначених ст.252 КЗпП не було
предметом позовних вимог, які позивачем не змінювались і не доповнювались до
часу ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, а тому відповідно й не
могли ним перевірятись.

Разом з тим, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо недотримання цих
гарантій відносно позивача , який вважає себе головою комітету профспілки
діючої на підприємстіві, колегія суддів приходить до переконливого висновку про
їх безпідставність, виходячи із наступного .

Відповідно до роз"яснень п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06 листопада 1992р. № 9, з наступними змінами і
доповненнями „ Про практику розгляду судами трудових спорів" звільнення
погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві
Представлений позивачем протокол загальних зборів профспілкової організації ЗАТ
„ Будівельне підприємство-14" від 15.06.05р. про обрання його головою
комітету профспілки ( а.с. 111) за жодних обставин не може розцінюватися

переконливим
доказом діяльності цієї профспілки на згаданому підприємстві, оскільки такий
повністю спростовується наявними у справі документами. Зокрема, із наявної у
справі копії наказу №12 від 09.04.01р. вбачається, що інспектор відділу кадрів
ОСОБА_2 звільнена з роботи на даному підприємстві за власним бажанням з
10.04.01р. (а.с.130), а ОСОБА_3 наказом № 13-к від 15.02.02р. була звільнена з
роботи за п.1 ст.40 КЗпП з 18.02.02р.( а.с.131). Із наявної у справі заяви
ОСОБА_4 вбачається , що 01.12.03р. він вибув з ч.1енів профспілкової
організації та ч.1енских внесків не сплачує ( а.с.219). Таким чином, обрання
15.06.05р. до складу комітету профспілкової організації ЗАТ „ Будівельне
підприємство-14" працівників, які там не працюють і станом на день
складення цього протоколу, вибули із ч.1енів профспілки, переконливо
засвідчують фіктивність зазначеного протоколу й неможливість породження ним
жодних правових наслідків. Крім того, як вбачається із листа Львівської
обласної організації профспілки працівників будівництва і промисловості
будівельних матеріалів від 10.05.07р. та представлених нею документів ( а.с.
143-146), останній фінансовий звіт про діяльність профспілкової організації ЗАТ
„ БП-14" було представлено 22.01.02р. , а останні профспілкові ч.1енські
були перераховані у цьому ж році.

Інших доказів на підтвердження діяльності у 2006р. профспілкової
організації в ЗАТ „ Будівельне підприємство № 14" на вимогу апеляційного
суду не представлено, а наступна реєстрація позивачем профспілкової організації
та внесення її з 17.05.07р. до реєстру об"єднань громадян (а.с.205) носить
виключно формальний характер і за жодних обставин не може розцінюватися як
належний доказ реальної діяльності цієї профспілки на підприємстві відповідача.

Зазначене виключало обов"язок відповідача попередньо узгоджувати
звільнення позивача з роботи за правилами ст.43 та ст. 252 КЗпП з відповідними
виборними органами профспілок.

Позивачем не подано також жодних доказів заподіяння йому моральної шкоди, а
тому суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні цих позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задоволити частково. Рішення
Сихівського районного суду м.Львова від 29 вересня 2006 року змінити, виклавши
його резолютивну частину в наступній редакції : „ Позов ОСОБА_1задоволити
частково. Визнати незаконними наказ директора ЗАТ „ Будівельне
підприємство-14" за № 41 від 28.11.05р. про накладення на позивача
дисциплінарного стягнення та наказ № 42 від 01.12.05р. про переведення його на посаду
начальника будівельної дільниці.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1про поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування
моральної шкоди відмовити за їх безпідставністю і недоведеністю."

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути оскаржене протягом двох місяців, шляхом подання
на нього касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.