АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

12 вересня 2007
року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі: Новодворської О.І.,
Новосядлої В.М. ,  Олєйникової
Л.С.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м.  Києва від 23 грудня 2004 року та ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва від 18
березня 2005 року,

встановила:

В грудні
2003 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідачки про розділ
спільного майна,  посилаючись на те,  що перебував із відповідачкою в
зареєстрованому шлюбу з 1974 року до 09 липня 1996 року і в період шлюбу 14
грудня 1995 року була придбана квартираАДРЕСА_1 й оскільки виник спір між ними
щодо цієї квартири,  просив розділити їх
спільне майно,  яке придбане в період
шлюбу по 1 / 2 частки кожному і визнати за ним право власності на 1 / 2 частку
вказаної квартири.

Рішенням
Дарницького районного суду м.  Києва від
23 грудня 2004 року,  залишеним без зміни
ухвалою Апеляційного суду м.  Києва від
18 березня 2005 року,  позов задоволено.

ОСОБА_2
звернулася до Верховного Суду України з касаційною скаргою на ухвалені судові
рішення.

В
обґрунтування касаційної скарги посилається на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,  у
зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та направлення
справи на новий розгляд до місцевого суду.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судових рішень відсутні.

Справа № 33ц- 1891кс-07                        Категорія ЦПК: 19

Головуючий у
першій інстанції Куренко С.С Доповідач Новодворська О.І.

Задовольняючи
позовні вимоги позивача,  місцевий суд
виходив із того,  що згідно  ст.  22
Кодексу про шлюб та сім'ю України,  майно
нажите подружжям за час шлюбу,  є його
спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння,  користування й розпорядження цим майном.

Відповідно
до  ст.
28 Кодексу про шлюб та сім'ю України,
в разі поділу майна,  яке є
спільною сумісною власністю подружжя ,
їх частки визнаються рівними.

Оскільки
між сторонами виник спір щодо квартири,
в якій з часу придбання до часу розгляду справи в суді сторони
зареєстровані,  позивач вважав,  що його права порушуються відповідачкою,  яка вирішили розпорядитися квартирою на свій
розсуд,  суд прийшов до висновку,  що строк позовної давності при зверненні з
позовною заявою у суд позивачем не порушений.

Судом
надана оцінка доводам відповідачки про те,
що квартиру вона придбала за кошти,
які належали їй особисто.

Апеляційний
суд обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду та залишив його рішення
без змін.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч. 1  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Дарницького районного суду м.  Києва від
23 грудня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 18 березня 2005 року залишити без
зміни.