УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

16
жовтня 2007 року                                                                                           м.  Донецьк

Колегія суддів Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової
Н.С. ,  Шевченко В.Ю.,  Осипчук О.В.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Примед» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,  заподіяної працівником при виконанні трудових
обов'язків та за зустрічними позовами ОСОБА_1,
ОСОБА_3,  ОСОБА_2,  ОСОБА_4 до ТОВ «Примед» про визнання незаконними
наказів,  про зміну формулювання причин
звільнення та дати звільнення,  про
стягнення грошових сум,  середнього
заробітку за час затримки видачі трудової книжки,  моральної шкоди,  зобов'язання видати трудову книжку або її
дублікат,  за касаційними скаргами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м.  Києва від 26 грудня 2005р. та ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва від 25 травня
2006р.,

встановила:

У
вересні 2003р. ТОВ „Примед" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди,  заподіяної
працівниками при виконанні трудових обов'язків.

Позивач
зазначав,  що відповідачі працювали в
товаристві на наступних посадах: ОСОБА_2 - заступником завідуючої складом,  ОСОБА_1
-комірником складу,  ОСОБА_3 -
комірником,     ОСОБА_4 -
контролером   складу

Справа №33-ц-1979 кс/2007р.                                                          Категорія
ЦП 4

Головуючий у
першій інстанції: Наборозняк М. І. Доповідач Краснощокова Н.С.

лікарських
засобів. Із кожною з відповідачів було укладено договір про повну матеріальну
відповідальність. 1 серпня 2003р. інвентаризацією складу було виявлено нестачу
лікарських засобів на суму 59361,  13
грн. На відшкодування шкоди з відповідачів утримано суми у розмірі середнього
місячного заробітку та всі відповідачі звільнені з посад за п.2 ч.1  ст.  41
КЗпП України. Залишилось невідшкодованою сума 57973, 16 грн.,  яку позивач просив стягнути з відповідачів.
Відповідачі звернулись із зустрічними позовами про визнання незаконними наказів
про їх звільнення та про відрахування з їх заробітку сум у відшкодування
матеріальних збитків,  про зміну
формулювання причин звільнення та дати звільнення,  про стягнення грошових сум,  що були утримані з їх заробітних плат,  про відшкодування моральної шкоди. Крім
того,  ОСОБА_1  просила також стягнути середній заробіток за
час затримки видачі трудової книжки та зобов'язати ТОВ „Промед" видати її
трудову книжку або дублікат цієї книжки,
ОСОБА_3 просила також стягнути компенсацію за невикористану відпустку за
2003 рік та заробітну плату за відпрацьовані у серпні 2003р. 12 робочих
днів,  ОСОБА_2 просила також стягнути
компенсацію за невикористану відпустку за 2002 - 2003 роки та середній
заробіток за час затримки розрахунку при звільненні,  ОСОБА_4 просила також стягнути компенсацію за
невикористану відпустку за 2003р. та заробітну плату за липень 2003р. та
серпень 2003р. Відповідачі посилались на відсутність їх вини у нестачі
матеріальних цінностей,  а тому вважали
незаконними дії позивача щодо їх звільнення за втратою довіри та  утримання сум у розмірі середнього заробітку.

Рішенням
Святошинського районного суду м.  Києва
від 26 грудня 2005р. позов ТОВ „Примед" задоволено,  стягнено солідарно з відповідачів на користь
позивача у відшкодування матеріальної шкоди 56 505 грн. 95 коп. та понесені
позивачем судові витрати в сумі 565 грн. 06 коп.,  позов ОСОБА_1
задоволено частково,  зобов'язано
ТОВ „Примед" видати ОСОБА_1 трудову книжку із записами за період її роботи
у ТОВ „Примед",  у решті її позовних
вимог відмовлено,    позови ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_43алишені без задоволення.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 25 травня
2006 р. апеляційні скарги ОСОБА_1 ,
ОСОБА_3,  ОСОБА_2 відхилено,  рішення Святошинського районного суду м.  Києва від 26 грудня 2005р. залишено без
зміни.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1  просить
скасувати ухвалені у справі рішення та направити справу на новий судовий
розгляд в суд першої інстанції,
посилається на порушення судами вимог матеріального і процесуального
права.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі рішення та
направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції,  посилається на порушення судами вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до
вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в

рішенні суду чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального
права,  а доводи скарги їх висновків не
спростовують.

Відсутні
й передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судових рішень.

Ураховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційних скарг.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Святошинського районного суду м.  Києва
від 26 грудня 2005р. та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 25 травня 2006р. залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.