АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

10 серпня 2007 року                                                                                           м.  Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі: Віхрова В.
В.,  Тамакулової В.
О.,  Красвітної Т. П.,

розглянувши
в касаційному порядку (відповідно до Закону України № 697-V від
22.02.2007) в попередньому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну
справу за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної
шкоди,  де третя особа,  яка не заявляє самостійні вимоги на предмет
спору,  на стороні позивача ОСОБА_3,  за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області від 25 квітня 2005 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовами до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної
шкоди,  завданої внаслідок пошкодження
належного йому на праві власності автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді,  що сталася через дії та за вини ОСОБА_2,
і просив стягнути на свою користь 9 155 гривень
відшкодування збитків,  430 гривень за
послуги експерта-оцінювача,  10 000
відшкодування завданої моральної шкоди,
40 гривень,  витрачених на
юридичну допомогу.

Рішенням
Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2004 року
позови ОСОБА_1 задоволені частково,  і на
його користь стягнуто з ОСОБА_2 9 155 гривень на відшкодування майнової шкоди,  1 500 гривень на відшкодування моральної
шкоди,  в задоволенні решти вимог
відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Київської області від 25 квітня 2005 року рішення місцевого
суду залишене без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2. вказує на порушення судами першої і апеляційної
інстанцій норм процесуального закону щодо порядку розгляду справи та з'ясування
обставин справи щодо розміру завданих збитків,
що потягло неправильне вирішення справи,
у зв'язку з чим просить скасувати судові рішення з переданням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія
суддів,  заслухавши
суддю-доповідача,  вивчивши матеріали
справи в межах касаційної скарги,  дійшла
висновку,  що підстави для перегляду
судових рішень місцевого та апеляційного судів та їх скасування відсутні,  виходячи з наступного.

Судами
встановлено,  що 26.01.2004 о 05 год. 20 хв. на вулиці
Київській в м.  Бориспіль Київської
області (36 км автошляху Київ-Харків) сталася дорожньо-транспортна пригода
внаслідок того,  що відповідач під час
керування автомобілем НОМЕР_2,  обираючи
безпечну швидкість руху,  не врахував
дорожню обстановку і не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки,  чим порушив п.п. 12.1,  12.3 Правил дорожнього руху,  через що зіткнувся і пошкодив автомобіль
НОМЕР_1,  збитки від чого склали його
дійсну ринкову вартість в 11 880 гривень 08 коп.,  що є меншою за відновлювальний ремонт. Також
встановлено,  що позивач фактично володіє
автомобілем на підставі генеральної довіреності,  у зв'язку з чим третя особа не заперечує
проти стягнення відшкодування на користь позивача,  який отримав від відповідача в рахунок
відшкодування 2 650 гривень.

Відповідно
до ч. 2  ст.  320 ЦПК України (1963 року) підставами
касаційного оскарження є порушення норм процесуального права і неправильне
застосування норм матеріального права.

Справа №
33ц-304кс/07;                                                                                           6-14205
кс05

Головуючий
у першій інстанції:  Муранова І. В.                                                        Категорія: 40

Суддя-доповідач:
Biхpов
В. В.

Суд у цій справі за
ст.  335 ЦПК України (2004
року) під час її розгляду в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Судами
ухвалені у справі судові рішення,
виходячи з тих обставин,  що
встановлені за наслідками оцінки зібраних доказів в їх сукупності,  що досліджені у судовому засіданні,  коли за
ст.  ст.  15і,
30 ЦПК України (1963 року) кожна сторона повинна довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог чи заперечень,
надаючи суду відповідні докази.

Колегія
суддів відзначає,  що,  як вбачається з матеріалів справи,  відповідач стверджував,  що позивач видав йому розписку про те,  що не має майнових претензій до відповідача
{ас.  42),  але жодного разу таку розписку до суду не
надав; та,  окрім цього,  відповідач відмовлявся оплачувати проведення
авто-товарознавчої експертизи,  через що
така експертиза проведена не була {ас 43зворот,
75). За таких обставин відповідач не може уникнути заборони заперечувати
проти належного факту,  що не виконав
свого обов'язку з надання доказів на підтвердження своїх заперечень проти
позову.

Відповідно
до  ст.
ст.  27,  40 ЦПК України (1963 року) судом
встановлюються обставини в тому числі за допомогою фактичних даних отриманих з
пояснень сторін. В акті експерта-оцінювача зазначений сертифікат суб'єкта
оціночної діяльності з датою та номером його видачі,  що виданий ФДМ України,  на підставі якого експерт-оцінювач здійснює
свою діяльність. Достовірність цих доказів оцінювалась судами першої та
апеляційної інстанції,  а оцінка на
достовірність доказів виходить за межі касаційного провадження. Тож місцевим та
апеляційним судами дотримано вимоги
ст.  ст.  27,
29,  40,  62 ЦПК України (1963 року) при з'ясуванні
фактів щодо розміру понесених збитків позивачем.

Оскільки
встановлено,  що відповідач,  керуючи автомобілем,  порушив правила безпеки щодо швидкості
руху,  а шкода заподіяна внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,  то відповідач має відповідати за заподіяну
шкоду на загальних підставах згідно зі
ст.  ст.  1166,
1167 ЦК України,  як про це
відзначив Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови від 27.03.1992 за №
6,  а саме за наявної вини лише відповідача
йому шкода не відшкодовується,  а він є
зобов'язаним відшкодувати позивачу завдану шкоду у повному обсязі. При цьому
місцевий і апеляційний суди дійшли правильного висновку,  що позивач має право на отримання
відшкодування постільки,  наскільки за
ним визнається згідно зі  ст.  ст.
386,  396,  397 ЦК
України право на захист його володіння,
що є правом на чужу річ.

Таким
чином,  встановлено і це вбачається з
матеріалів справи,  що судові рішення
ухвалені з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами
матеріального права і відсутні передбачені ч. 1
ст.  338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновків місцевого та апеляційного судів не
спростовують.

Керуючись,   ст.
ст.  332,  336,
342-345 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2004 року
та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 квітня 2005 року залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту оголошення,
остаточна і оскарженню не підлягає.