УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/2381                                Головуючий у 1 інстанції      Шимко В.П.
-                                               Доповідач:
УХВАЛА

Іменем України

5 грудня
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області у складі:

головуючого   Рафальської І.М. ,

суддів  Зарицької Г.В.,    Балашкевича СВ.,

при секретарі
Сухоребрій Т.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі матеріали за заявою закритого
акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 про
видачу судового наказу про стягнення коштів за апеляційною скаргою заявника на
ухвалу судді Бердичівського міськрайсуду Житомирської області від 21 вересня
2007 року

встановила:

У своїй
заяві закрите акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк"
зазначало,  що з ОСОБА_1.  було укладено кредитний договір від
26.06.2006р.,  згідно з яким боржник
отримав кредит у розмірі 1600 грн. зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення,  що
відповідає терміну дії картки. Боржник умови договору не виконує. Просило
видати судовий наказ за вимогою про стягнення з ОСОБА_1  1596 грн. 50 коп. боргу за кредитним
договором,  1099 грн.61 коп. по відсотках
за користування кредитом,  а всього 2696
грн. 11 коп. Крім того,  КБ „Приватбанк"
просив стягнути судові витрати 25,  50
грн. та 15 грн. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Ухвалою
судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня
2007 року у прийнятті заяви відмовлено та роз'яснено право на звернення до суду
для вирішення спору у позовному порядку.

У
апеляційній скарзі заявник просить ухвалу судді скасувати,  оскільки вважає її незаконною,  а справу направити на новий розгляд;
посилається на порушення норм процесуального права. На його думку,  суд не врахував,  що заявлені вимоги випливають з кредитного
договору,  розмір заборгованості
підтверджується письмовими розрахунками та помилково вважав,  що в даному випадку є спір про право.

Розглянувши
матеріали в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до п.1 ч.1   ст. 96 ЦПК України,  судовий наказ може бути видано,  якщо заявлено вимогу,  яка ґрунтується на правочині,  вчиненому у письмовій формі.

Крім
цього,  слід врахувати,  що вимоги,
передбачені ч.1   ст. 96 ЦПК
України,  мають бути документально
підтверджені та безспірні,  тобто не має
викликати сумнівів ні момент настання права вимоги,  ні сума грошових коштів.

Законодавець
визначив,  що для видачі судового
наказу,  докази,  що подаються заявником,  мають бути безспірними,  тобто свідчити про безспірність стягнення та
відсутність потреби у дослідженні таких доказів.

Зі
змісту заявлених вимог вбачається спір про право,    який повинен вирішуватися у позовному
провадженні,  оскільки крім безспірних
вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором,  заявник просив видати судовий наказ і щодо вимог
про стягнення заборгованості  по  відсотках
за  користування  кредитом,
хоча  безспірних  доказів
на підтвердження цих платежів не надано.

У
наказному провадженні не може розглядатись спір про право.

За таких
обставин суддя прийшов до правильного висновку,
відмовивши у прийнятті заяви ЗАТ КБ
„ПриватБанк" та роз'яснивши право на звернення до суду для вирішення
спору у позовному порядку.

Доводи
апеляційної скарги висновків судді не спростовують.

Підстав для
скасування оскаржуваної ухвали немає.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
307,  312,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ЗАТ комерційний банк „ПриватБанк" відхилити.

Ухвалу
судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня
2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає чинності з дня проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.