Справа
№ 2-125/2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 червня 2007
року

Лановецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді                                                                                   Сарновського      В.Я

при
секретарях                                                                                        Домчук
В.І.,

Сопільняк
О.В.,  Головатюк О.І. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ланівці справу за позовом

ОСОБА_1   до
ОСОБА_2 про втрату права користування      жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В травні
2007 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача
таким,  що втратив право користування
житловим приміщенням,  що належить їй на
праві власності і знаходиться АДРЕСА_1.

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і пояснила,  що відповідач проживає в її житловому будинку
з 18 вересня 2004 року. Вселений він був за її згодою і вони мали намір
проживати разом,  вести спільне
господарство. Проте відносини у них не склались,  відповідач періодично вживає алкоголь,  влаштовує сварки,  а також при вселенні він не попередив її що є
інвалідом III групи. На даний час вона хоче відчужити свій будинок
племінниці,  а реєстрація проживання
відповідача цьому перешкоджає. ЇЇ вимоги про зміну реєстрації місця проживання
відповідач,  як тимчасовий мешканець,  зобов'язаний був виконати,  але він їх ігнорує. Виселення відповідача
позивач не вимагає.

Відповідач
в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив,  що він був вселений у будинок позивачки за її
згодою,  з того часу там постійно
проживає,  веде з нею спільне
господарство,  правил співжиття не
порушує. Житла у власності ні він ні його діти не мають,  тому він наполягає на своєму праві
користування житловим будинком за місцем реєстрації проживання.

Дослідивши
та оцінивши докази по справі,  заслухавши
пояснення сторін та покази свідків суд прийшов до висновку що позов задоволенню
не підлягає,  виходячи з наступних
обставин.

ОСОБА_1
на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними
будівлями,  розташований АДРЕСА_1,  що підтверджується свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 7777630 від 14.07.2005р.

В даному
будинку на підставі заяви ОСОБА_1 18 вересня 2004 року зареєстровано місце
проживання ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  що підтверджується записом в будинковій книзі
для прописки громадян,  що мешкають в
даному будинку. Факт постійного проживання у цьому житловому будинку по даний
час визнаний позивачем та відповідачем в попередньому і в судовому
засіданнях,  а також підтверджується
показами свідка ОСОБА_3.

Відповідно
до  ст. 818 Цивільного кодексу України
наймач та особи,  які постійно проживають
разом з ним,   за їхньою  взаємною
згодою  та з попереднім
повідомленням

2

наймодавця
можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без
стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців).

З
матеріалів справи та пояснень сторін видно,
що у будинку АДРЕСА_1 зареєстровано постійне місце проживання
відповідача,  а не тимчасове місце
перебування. Крім того він був вселений за згодою власника житла,  а не наймача чи осіб,  які з ним проживають. Тому суд приходить до
висновку що відповідач не набув прав та обов'язків тимчасового мешканця.

Договір найму
житла між сторонами у встановленому порядку не укладався.

Порядок
визнання особи такою,  що втратила право
користування жилим приміщенням передбачено  ст.   ст.  72, 71,
163 Житлового кодексу України.

Так,   ст. 72 ЖК України встановлено,  що визнання особи такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки,  провадиться в судовому порядку. Згідно  ст.
163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах
строків,  установлених частиною
першою,  пунктами 1 і 5 частини третьої і
частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1  ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності
наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Інших позовних
вимог позивач не заявляє.

Відповідно
до  ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі.

Проаналізувавши
докази надані позивачем і ті,  що здобуті
в судовому засіданні суд вважає,  що
позов задоволенню не піддягає,  оскільки
в судовому засіданні не встановлено і позивачем не доведено підстав для
визнання відповідача таким,  що втратив
право користування житловим приміщенням.

Керуючись  ст. 71,
72,  163 ЖК України,   ст.
ст. 10,  60,  213 214,
224 ЦПК України,  суд-

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання його таким,  що втратив право користування жилим
приміщенням,  відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через
Лановецький районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом
10 днів,  а також апеляційної скарги
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у встановлений строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,  якщо
його не скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
-підпис