№ 21(2)                                                                 інстанції
УХВАЛА

Іменем    України

08
листопада 2007 року                                                                         м.  Кривий Ріг

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого
судді - БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.,

суддів -
ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,  СОКОЛАН Н.О.,

при секретарі
-Чубіній А.В..

за участю -
представника позивача ОСОБА_1,
представника     Відділення     Фонду
Бершадської     Людмили Станіславівни,  представника ВАТ "КЗРК" Дульського
Анатолія

Леонідовича,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.  Кривому Розі цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м.  Кривому Розі
Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду м.  Кривого Рогу від 16 квітня^ 2007 року за
позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м.  Кривому Розі
Дніпропетровської області про стягнення сум відшкодування шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.  Кривому Розі Дніпропетровської
області (далі - Відділення Фонду) просить скасувати рішення Жовтневого районного
суду м.  Кривого Рогу від 16 квітня 2007
року,  яким частково задоволено позов
ОСОБА_2. до нього про відшкодування шкоди - на користь позивача стягнуто
заборгованість по щомісячних платежах за період 15.03.2002р. по 15.03.2005р. у
сумі 10446грн.06коп. і щомісячні страхові виплати в розмірі 493грн.51коп.
починаючи з 15.03.2005 р.,  та ухвалити
нове рішення,  відмовивши позивачу в
задоволенні позовних вимог,
оскільки,  на його думку,  суд першої інстанції не з'ясував причину
несвоєчасного подання доказів,  чим
порушив п.2  ст. 131 ЦПК України; невірно
визначив правові підстави для визначення початку спливу строку позовної
давності; стягнув заборгованість з неіснуючої юридичної особи; безпідставно
притягнув його

до участі в
справі в якості відповідача; не врахував,
що він не є правонаступником помилок підприємства,  а виплата перерахунків потерпілим внаслідок
вини підприємства за період до 01.04.2001 року є нецільовим використанням
коштів; безпідставно застосував коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових
окладів 2, 5 з 01.01.1996р. і з 01.06.1997р. без урахування зміни структури
заробітної плати.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено та сторонами не оспорюється,
що ОСОБА_2  тривалий час працював
бурильником на ш. «Гвардійська»,
правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі - ВАТ «КЗРК») у шкідливих умовах праці,  внаслідок чого отримав професійне
захворювання.

За
висновком МСЕК від 13.12.1991р. йому встановлено 25% втрати професійної
працездатності (первинно).

При
переогляді висновком МСЕК від 14.02.1993р. позивачеві було встановлено 30%
втрати професійної працездатності,  а з
14.05.1996р. - 5% втрати професійної працездатності по травмі 1977р. (акт форми
Н-1 від 06.06.1977р.) і разом 35 % втрати професійної працездатності безстроково.

Надалі ступінь
втрати працездатності позивача не змінювалася.

Відповідач ВАТ
«КЗРК» у добровільному порядку провадив щомісячні виплати в рахунок
відшкодування шкоди,  виходячи з
середнього заробітку за січень - квітень 1992р. по професії позивача,  відкоригованого на коефіцієнт підвищення
ставок і посадових окладів.

Позивачем
поставлено питання про нарахування сум відшкодування втраченого заробітку за
період з 01 липня 1994 року через їх неправильне коригування.

Суд
першої інстанції прийняв позовну заяву,
яка не відповідає вимогам  ст.  119 ЦПК України,  оскільки в ній не наведені підстави
застосування за період з 01.11.1992 року по 01.05.2000 року коефіцієнтів
підвищення тарифних ставок та посадових окладів.

Ухвалюючи
рішення,  суд,  в порушення вимог  ст.
215 ЦПК України,  не зазначив у
рішенні встановлених судом обставин і визначених відповідно до них
правовідносин; мотивів,  з яких суд
вважає встановленою наявність або відсутність фактів,  якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення,  бере до уваги чи відхиляє
докази,  застосовує зазначені в рішенні
нормативно-правові акти.

Так,  при розрахунку суми заборгованості суд дійшов
висновку про необхідність застосування до базової середньої заробітної плати
коефіцієнтів

підвищення
тарифних ставок та посадових окладів 1, 25*1, 75*1, 33 *1, 5*1, 97*2, 94*2,
1*3, 0*2, 0*2, 0*3, 0*2, 5*1, 25*1, 3*1, 265*1, 226* 1, 217,  проте не зазначив підстави для такого
перерахунку,  і такі обставини
перешкоджають апеляційному суду перевірити правильність розрахунку сум в
рішенні.

Змінюючи
розмір щомісячних виплат,  суд першої
інстанції не перевірив,  чи відбулося
фактично підвищення заробітної плати по підприємству,  не витребував відомості про нарахування і
одержання заробітної плати за професією позивача за оспорюваний період,  тобто на час виплати відшкодування шкоди
підприємством.

Крім
того,  відповідно до пункту 28 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,  заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків,  затверджених
постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (із
наступними змінами і доповненнями),
перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку
на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від
середнього заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок)
за умови його роботи протягом повного календарного або у перерахунку на повний
календарний місяць роботи.

Вирішуючи
спір та застосовуючи при перерахунку сум відшкодування шкоди,  суд не звернув уваги на зазначене положення й
не з'ясував розмір середньомісячного заробітку відповідного працівника (після
підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного
місяця або у перерахунок на повний календарний місяць роботи,  та чи не буде перевищувати розмір
відшкодування нарахованого позивачу встановлені обмеження. Довідка на а.с. 200
не відповідає вимогам зазначеного пункту Правил.

У
зв'язку з тим,  що суд першої інстанції
розглянув не всі позовні вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений
ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції,  крім того,
порушив норми матеріального та процесуального права,  колегія суддів вважає,  що ухвалене рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
303,  307,  311 ч. 1 п. 5,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Кривому Розі Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Рішення
Жовтневого районного суду м.  Кривого
Рогу від 16 квітня

2007року скасувати.

Справу направити на новий розгляд в той же суд в іншому складі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена у касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом  двох
місяців з дня набрання нею законної сили.