УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

27 вересня 2007
року                                                                                   м.
Ужгород

Судова колегія палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської
області у складі:

головуючої                 -           судді Кожух О.А.

суддів                         -           Власов
CO., Кондор
Р.Ю.

при секретарі -
Байзат СЮ, за участю: апелянта - ОСОБА_5, представника відповідача - ОСОБА_6,
представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород апеляційну скаргу пред­ставника відповідача ОСОБА_5 на
рішення Хустського районного суду від 20 червня 2007 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Олександрівська сільська рада про
усунення пере­шкод в користуванні власністю, -

встановила:

ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_2
демонтувати ворота, самовільно встановлені на в'їзді в провулок між будинками №
143 та 147 з вулиці Миру в с-Олександрівка Хустського району.

Рішенням
Хустського районного суду від 20 червня 2007 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду першої ін­станції
скасувати та направити справу на новий розгляд, вказуючи на порушення су­дом
норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на непо­вне
з'ясування судом обставин справи - провулку між будинками № 143 та 147 від
вулиці Миру в с Олександрівка
немає, а існує під'їзна дорога до будинку № 145; по­зивачем не було надано
документів на підтвердження права власності на гараж. Крім того, в апеляційній
скарзі вказується, що влаштування воріт було зумовлене тим, що на під'їзній
дорозі до будинку № 145 проходить газопостачання до цього будинку пові­тряним
шляхом, і закриття проїзду від центральної дороги було умовою проведення
газопостачання.

У надісланих на адресу апеляційного суду запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_1. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції за­лишити
без змін, вважаючи його законним і обгрунтованим. Таку позицію в судовому
засіданні висловили його представники.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її відхилити.

Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави
передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник майна має право вимагати усуненя перешкод у
здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Справа № 22 - ц
- 1291/07

Головуючий в
першій інстанції: Золотар М.М..

Доповідач: Кожух
О.А.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи,
позивачу на праві приватної власності належить будинок № 147 (а.с.31), а
відповідачу на праві приватної власності належить будинок № 145 (а.с. 41) по
вул. Миру в с Олександрівка
Хустського району. Між будинками № 143 та 147 по вул. Миру фактично існує під'їзна
дорога до будинку № 145 (а.с. 15, 28,29), з якої є заїзд до гаража позивача.
Гараж є невід'ємною частиною будинку позивача, що ствердили в судовому
засіданні представники сторін. У 2005 році ОСОБА_2 встановив металеві ворота на
в'їзді на під'їзну дорогу, що зачиняються навісним замком, чим унеможливив
доступ до гаража позивача ОСОБА_1. Позивач недноразово звертався до органів
державної влади, про що свідчить акт комісії Олександрівської сільської ради та
рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради де чітко вказано
ОСОБА_2 усунути створену ним перешкоду використання під'їзної дороги.(а.с. 8,
9).

Листом Хустської райдержадміністрації зобов'язано відповідача усунути
створену ним першкоду в користуванні спільною під'їздною дорогою, а 11 квітня
2007 року Державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель
складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, де
зафіксовано самовільне зайняття громадянином ОСОБА_2земельної ділянки з земель
запасу (а.с.12).

Апелянтом не було надано суду жодного доказу, що земельна ділянка, на
в'їзді на яку ним встановлені металеві ворота, належить йому на праві
власності. Згідно з довідкою Олександрівської сільської ради за
дворогосподарством в с
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, зареєстрована земельна ділянка
розміром 0,50 га. З плану земельних ділянок, складеного землевпорядником
Олександрівської сільської ради, чітко видно, що даний провулок не входить до
земель відповідача.

Судова колегія не бере до уваги доводи апелянта про те, що встановлення
воріт було умовою для проведення газопроводу до будинку відповідача повітряним
шляхом, оскільки доказів на підтвердження цього надано не було. Також колегія
не бере до уваги доводи апелянта, що металеві ворота вказані у характеристиці
будинку, оскільки ворота були встановлені у 2005 році, а характеристика
складена на будинок, побудований у 1985 році. Гараж позивача є невід'ємною
частиною його будинку, тому посилання апелянта на відсутність документів що
підтверджують право власності позивача на цей гараж - є безпідставними.
Визначальним для вирішення справи є те, що під'їздна дорога не входить до
земельної ділянки, що зареєстрована за відповідачем, а тому доводи апеляційної
скарги, що не було надано документів на підтвердження факту належності
під'їзної дороги до земель загального користування не заслуговують на увагу.
Відповідач не праві розміщати свою власність на земельній ділянці яка не є у
його користуванні і не відводилась для цих цілей.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено
обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують
вистовтсів"судугтому, відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись
ст. ст. 209,
304, п. 1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п. 1 ст. 314, 315, 317,
319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2
-ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 20 червня 2007 року
- залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.