Справа №22ц-6821/2007              Головуючий у 1 інстанції
- 36                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Новікової Г.В.,  суддів Ігнатової
Л.Є.,  Маширо О.П.,
при секретарі Стефановій І.М. ,  розглянув у відкритому судовому засіданні в
місті Донецьку цивільну справу за
апеляційною   скаргою   ОСОБА_1
на   рішення Жданівського міського
суду Донецької області від 5 липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1,  третьої особи: органа опіки та
піклування Жданівської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_1  звернувся до апеляційного суду із апеляційною
скаргою на рішення Жданівського міського суду Донецької області від 5 липня
2007 року,  яким позовні вимоги
ОСОБА_2  задоволені і ОСОБА_1  позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього
сина ОСОБА_3  0ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Суд
виходив з того,  що ОСОБА_1  ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та
матеріальному забезпеченню свого сина,
за містом реєстрації проживає рідко,
не працює,  ухиляється від сплати
аліментів на утримання сина,  його життям
не цікавиться,  не проявляє батьківської
турботи,  хоча має таку можливість,  не піклується про його фізичний та духовний
розвіток.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду,
оскільки вважає,  що факт його
ухилення від виконання обов'язків по вихованню та утриманню сина не знайшов
свого підтвердження у ході судового розгляду.

Оскільки
він проживає окремо від сім"ї та у іншому місті,  він один раз у місяц приїздить до сина у
дитячий садок та забирає його до себе,
спілкується з ним,  бере участь у
його вихованні,  надає посильну
матеріальну допомогу.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно  ст.
308 ЦПК України,  апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

У
відповідності до вимог п. 2 ч. 1
ст.  164 СК України мати,  батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав,  якщо вони ухиляються
від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

Згідно
зі  ст.
150 СК України батьки зобов"язані виховати дитину у дусі поваги до
прав та свобод інших людей,  любові до
своєї сім"ї та родини,  свого
народу,  своєї Батьківщини. Батьки
зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини,  її фізичний,
духовний та моральний розвиток. Батьки зобов"язані забезпечити
здобуття дитиною повної загальної середньої освіти,  готувати її до самостійного життя.

При
цьому факт проживання когось з батьків окремо від дітей не впливає на обсяг їх
батьківських прав та обов"язків по вихованню дитини.

Як
вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2
та ОСОБА_1  знаходилися у
шлюбі з 2002 року по лютий 2006 року. Від якого мають неповнолітнього сина
ОСОБА_3,  0ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.(а.с.
52) Сторони проживали однією сім"єю до 2004 року. Оскільки відповідач не
працював і сім"ю не забезпечював,
позивачка вимушена була разом з сином піти до своєї матері де проживає
до цього часу. Шлюб між сторонами розірваний у лютому 2006 року.(а.с. 6) За
рішенням суду від 14.06.2004 року з відповідача на користь ОСОБА_2  стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі
1/4 частину з усіх його видів заробітку,
(а.с. 7) Однак ОСОБА_1  ухиляється від сплати аліментів та на квітень 2007 року
має заборгованість,  яка складає 5358, 52
грн. (а.с. 12) 23 листопада 2006 року відповідач був засуджений за вироком
Жданівського міського суду Донецької області в тому числі і за ч.1  ст.
164 КК України - за ухилення від сплати аліментів на утримання дитини.
(а.с. 27-28) 3 боку відповідача мали випадки забирання сина з дитячого садку
без згоди позивачки. Окрім того,  після
повернення відповідачем до дому дитини,
останній під впливом відповідача не сприймає матір,  становиться неурівноваженим тому з цього
приводу потрібно приймати заходи для урівноваження психичного становища дитини.
Також повертається дитина від відповідача хвора,  у зв"язку з чим проходить довгий час
лікування.(а.с. 21) Будь-якої батьківської турботи відповідач відносно сина не
проявляє. Навіть і на теперішній час не працює,
не має постійного міста роботи та доходів,  інвалідом не є. Доказів тому,  що йому праця за станом здоров"я заборонена
немає.

Ці
обставини знайшли своє підтвердження як в матеріалах справи так і в поясненнях
свідків,  які були допитані в судовому
засіданні. Крім того відносно цих обставин не заперечував і відповідач в
апеляціному судовому засіданні.

Доводи відповідача,  що він був вимушений не ставити позивачку до
відома,  що забирає дитну з дитячого
садку та на який час,  оскільки позивачка
усіляко заважає йому у спілкуванні з дитиною,
не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. З пояснень самого
відповідача вбачається,  що він не
звертався до органу опіки та піклування або до суду з приводу вирішення питання
щодо його участі у вихованні дитини,
хоча мав би це зробити,  якщо б
позивачка дійсно чинила йому перешкоди,
а він щиросердно намагався виконувати свої батьківськи обов"язки.
Відповідач не надав до суду ніяких інших доказів,  які б підтверджували його прагнення до участі
у вихованні сина,  у його духовному,  моральному розвітку тощо.

Той
факт,  що відповідач інколи забирає
дитину та якийсь час залишає її у себе,
не свідчить,  про те що він
належним чином приймає участь у вихованні дитини.

Допитаний
в апеляційному судовому засіданні представник органу опіки та піклування
підтримала рішення суду та пояснила,  що
висловлюючись про доцільність позбавлення ОСОБА_1  батьківських прав,
орган опіки та піклування виходив з того,  що батько ОСОБА_3 не приділяє належної уваги утриманню та вихованню
дитини,  протягом довгого часу ухиляється
від виконання своїх батьківських обов'язків,
хоча має матеріальну та фізичну можливість до цього.

Таким
чином,  апеляційний суд,  ретельно дослідивши надані сторонами
докази,  виходячи виключно з інтересів
дитини,  вважає,  що суд першої інстанції правильно
застосувавши норми матеріального права,
дійшов обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних
вимог.

Постановлене
у справі рішення є законним та обгрунтованим,
воно ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Наведені
у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи процесуального права,  яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи,  тому
підстав для її задоволення немає.

Керуючись  ст.
ст.  308,  313-315 ЦПК України,  апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Жданівського міського суду Донецької області від 5 липня 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двох місяців безпосередньо до Верховно Суду України.