УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 року                                                                                                                м. Одеса

Колегія судців судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фадєєнко А.Ф.,

суддів - Ващенко Л.Г., Вадовської
Л.М.,

при секретарі - Пачевої Є.П.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні в місті Одесі
цивільну справу за апеляційною

скаргою Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси на рішення Київського

районного суду м. Одеси від 10
квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до

Державної податкової інспекції у Київському районі
м.  Одеси
про  встановлення факту

знаходження на утриманні і про
визнання права власності у порядку спадщини за законом та за

зустрічним позовом Державної
податкової інспекції у Київському районі м. Одеси до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру за державою, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2003 року ОСОБА_1, уточнивши вимоги, звернулась до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у Київському районі
м. Одеси, в якому просила суд встановити факт знаходження на утриманні та
визнати право власності у порядку спадкування за законом.

Позивачка зазначала, що з 1993 року вона проживала з ОСОБА_2 в
однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 і перебувала
на його утриманні.

ОСОБА_2 мав пенсію більш, чим вона, та отримував грошову допомогу, як
в'язень гетто від Німеччини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Тому позивачка
просила про задоволення позову на підставі ст. 531 ЦК України 1963
року.

Заперечивши проти позову 27.10.2003 p., Державна податкова інспекція у
Київському районі м. Одеси звернулась до суду зі зустрічним позовом про
визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за державою в особі Державної
податкової інспекції у Київському районі м. Одеси.

Відповідач у зустрічному позові вказував, що ОСОБА_1 не перебувала на
утриманні ОСОБА_2; у раді опіки та піклування
у Київському районі м. Одеси, яка здійснює контроль над утриманцями, таких даних не має. Намагання позивачки
привласнити майно, яке за законом повинно перейти у
власність держави, несе загрозу національної безпеці державі.

1 Справа № 22ц-3276/07

Головуючий у першій інстанції Бжассо Н.В.

Доповідач Фадєєнко А.Ф.                                                            Категорія
ЦП:

2

Тому ДІЛ у
Київському районі м. Одеси просила про задоволення вимог на підставі ст.ст.
524, 555 ЦК України
1963 року.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім
рішенням суд задовольнив вимоги позивачки, у задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та постановити нове рішенні
про відмову у позові позивачці і задовольнити його позов про визнання права
вланості за державою в особі ДІЛ у Київському районі м. Одеси через те, що
висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, яке
оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись
перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, учасників
процесу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду -скасуванню з направленням справи на новий розгляд з наступних
підстав.

Розглянувши
спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 знаходилась на
утриманні померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_2, тому, на думку суду, придбала право власності на спірну квартиру
за законом.

З такими висновками суду погодитися неможливо.

Згідно ст. 531 ЦК України 1963
року, яка діяла на період смерті спадкодавця - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1, до кола спадкоємців
за законом належали непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого
не менше одного року до його смерті.

Відповідно до
ст. 555 ч. 1 п. З ЦК України
1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходило до держави, якщо у
спадкодавця не було спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.

До 01 січня 2004
року, тобто до набрання чинності ЦК
України 2004 року, до участі у справах за позовами осіб, які заявляли
вимоги на спадкове майно спадкодавців, якщо були відсутні інші спадкоємці за законом або за заповітом, залучалась у
якості відповідача Держава в особі відповідної податкової служби, до
якої переходила спадщина за правом спадкоємства при відсутності інших
спадкоємців.

Заявляючи,
06.05.2003 р. позов про встановлення факту знаходження на утриманні та визнання
права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно - квартиру -позивачка
правильно визначила у якості відповідача Державу в особі державної податкової
інспекції Київської районної адміністрації (а.с. 2-3).

27.10.2003 р.
Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси звернулась із
зустрічним позовом до позивачки ОСОБА_1 про визнання права власності на це ж
спадкове майно - АДРЕСА_1 (а.с. 16-17).

І саме ці вимоги
неодноразово вирішував суд першої інстанції, постановивши останнє рішення
10.04.2007 р. (а.с. 239-242), в якому відповідачем по первісному позову і одночасно
позивачем по зустрічному позову була Держава в особі Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси.

Суд першої
інстанції не звернув увагу на те, що за загальними правилами цивільного
процесу, процесуальний закон діє у часі на період розгляду справи у суді у
відмінність від матеріального закону, який діє на період виникнення
правовідносин сторін (у даному випадку правовідносини сторін виникли у 2003
році, у момент смерті спадкодавця).

У зв'язку з цим,
суд не звернув увагу також і на те, що після набрання чинності ЦК України 2004
року, тобто з 01.01.2004 р.,
у разі відсутності спадкоємців за законом і за заповітом спадщина переходить
у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини - ст. 1277 ЦК України. При
наявності процесуальної норми, яка міститься у цій нормі закону стосовно
визнання з 01.01.2004 р. - територіальної громади у якості органа, до якого
переходить спадщина у разі відсутності спадкоємців за законом і за заповітом,
суд всупереч ст. 33 ЦПК України питання про належного відповідача не обговорив.

У рішенні суду відсутня відповідь на питання, чи може
відповідати за позовом, який розглянутий у 2004 році Держава в особі податкової
служби, і, чи може бути Держава в особі податкової служби позивачем за
зустрічним позовом та на підставі якого закону.

3

Зробивши
висновок про те, що позивачка знаходилась на утриманні померлого ОСОБА_2, тому
вона є спадкоємцем за законом, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що
ОСОБА_1 знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. Шлюб зареєстрований
21.09.1984 р. (а.с. 174-184, 275).

Дані про
розірвання шлюбу в актовому записі про шлюб № 711 від 21 вересня 1984 року,
який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, відсутні.

Відсутня також актова запис про смерть ОСОБА_3.

Не звернувши увагу
на фактичні дані, які мають суттєво значення для правильного вирішення спору,
суд першої інстанції в порушення ст. 214 ЦПК України не дав у рішенні відповідь
на питання, чи може особа, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі, знаходиться
на утриманні іншої особи і на підставі якого закону.

Статтею 32
Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка діяла у період виникнення правовідносин
сторін, тобто у 2003 році, передбачено право одного з подружжя на утримання
іншим.

Така норма
закону - ст. 75 - міститься і у Сімейному Кодексу України, який набрав чинності
з 01.01.2004 р.

Оскільки суд
першої інстанції юридичну сутність правовідносин сторін не з'ясував, норми
закону, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, не встановив,
коло учасників процесу не визначив, постановлено судом рішення підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому
розгляді справи суду слід встановити норми матеріального закону, які регулюють правовідносини сторін, визначити коло
осіб, які повинні приймати участь у справі, у зв'язку з цим уточнити
вимоги, які заявлені сторонами, та в залежності від добитих фактичних даних
постановити законне, обгрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст.
303, 307 ч.1 п.5, 311 ч. 1 п. 4, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси
-задовольнити частково.

Рішення
Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

Стягнути з
Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді апеляційній інстанції
у сумі 30 (тридцять) грн.

Ухвала колегії суддів набирає чинності з моменту його
проголошення.

Ухвала колегії судців може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двох місяців з дня проголошення, через Верховний Суд України.