Справа № 22-2036   2007 р.                                    Рішення
ухвалено під головуванням
21                                                              Тучинської
Доповідач Пащенко Л.В.
УХВАЛА

Апеляційного суду Вінницької області

від 01.10. 2007 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в
складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів:
Нагорняка В.А.,  Мартьянової Л.І. При
секретарі: Пшеничній Л.В. За участю: адвоката ОСОБА_4  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі судових засідань апеляційного суду Вінницької   області
цивільну   справу   за
апеляційною   скаргою   ОСОБА_1 на рішення Мурованокуриловецького
районного суду від 17 липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2,  який діє в інтересах ОСОБА_3,  до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні
2007 року ОСОБА_2  в інтересах ОСОБА_3 і за її дорученням звернувся в суд з вищевказаним
позовом до ОСОБА_1

В заяві
зазначав,  що ОСОБА_3 21.11.2005 року
поверталася з м.  Вінниці в м.  Могилів-Подільський маршрутним автобусом,  який належить приватному підприємцю
ОСОБА_1  і яким керував водій ОСОБА_5 З
вини останнього сталася ДТП,  в
результаті якої ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження,  внаслідок яких вона втратила 100%
працездатності і їй встановлено першу групу інвалідності строком до 01.04.2009
року.

Постановою
Мурованокуриловецького районного суду від 13.06.2007 року ОСОБА_5 звільнено від
кримінальної відповідальності за ч. 2
ст.  268 КК України,  а справу провадженням закрито у зв'язку з
амністією. ОСОБА_3 у названій кримінальній справі було визнано потерпілою і
цивільним позивачем,  а ОСОБА_1,  Як власника джерела підвищеної
небезпеки,  - цивільним відповідачем.

В перші
дні після ДТП водій
ОСОБА_5 заплатив 1250 грн. за проведену ОСОБА_3
операцію і робив поштові перекази на загальну суму 1600 грн.,  а власник маршрутного автобуса ОСОБА_1  допомагав у закупівлі деяких ліків і
матеріалів та оплатив МРТ.

В
подальшому ОСОБА_3
залишили саму в цій біді і вона та її чоловік і представник ОСОБА_2  до цих пір за власні кошти купують необхідні
ліки і матеріали ( памперси,
пелюшки),  неодноразово їздять на
консультації до лікарні з приводу травми,
в травні ОСОБА_2  возив ОСОБА_3 в
спеціалізований спинальний санаторій в м.
Саки в Крим.

Тому ОСОБА_2  звернувся в суд з даним позовом і просив стягнути з
відповідача ОСОБА_1,  як з власника
джерела підвищеної небезпеки і роботодавця ( на підставі  ст.
1172 ЦК України),  на користь ОСОБА_3 14214 грн. 25 коп. матеріальних витрат,  пов'язаних з лікуванням травми; одноразово за
період з грудня 2005 року по травень 2007 року середній заробіток 400 грн.
щомісячно,  який отримувала ОСОБА_3 до 21.11.2005

року і який
втратила у зв'язку з інвалідністю і втратою 100% працездатності,  а за період з 01.06.2007 року по 01.04.2009
року Стягувати по 400 грн. щомісячно втраченого заробітку. Також просив
стягнути 1500 грн. витрат по оплаті допомоги адвоката при розслідуванні і
розгляді кримінальної справи.

Крім
цього,  просив стягнути на відшкодування
моральної шкоди 100 тисяч грн.,  оскільки
ОСОБА_3
отримала каліцтво,  перенесла страшенні
фізичні болі,  потребує тривалого і
постійного лікування та стороннього догляду,
втратила можливість отримувати заробіток,  утримувати і виховувати дітей,  в тому числі дитину - інваліда дитинства.

Рішенням
Мурованокуриловецького районного суду від 17 липня 2007 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування додаткових витрат,
нанесених у зв'язку з каліцтвом в результаті ДТП станом на
17.07.2007 року в сумі 15714 грн. 25 коп.,  у відшкодування втраченого заробітку
за період з грудня 2005 року по травень 2007 року суму 7200 грн.,  у відшкодування моральної шкоди 50.000
грн.,  а всього 72914 грн. 25 коп.

Також
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
щомісячно по 400 грн. втраченого заробітку на період з 01.06.2007 року до
01.04.2009 року.

В
апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати,  оскільки суд вирішив справу у його
відсутність,  не визнав повідомлену ним
причину своєї відсутності поважною,  не
перевірив розрахунки і суми матеріальної і моральної шкоди,  не дав належної оцінки доказам позивача,  а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши пояснення
ОСОБА_1 та його адвоката,  пояснення ОСОБА_2 ,  колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга до задоволення не підлягає по слідуючих підставах.

Суд
встановив,  що водій ОСОБА_5,  керуючи 21.11.2005 року маршрутним автобусом
« Форд Транзит»,  держномер НОМЕР_1.,  який належить приватному підприємцю
ОСОБА_1,  біля с Привітне
Мурованокуриловецького району порушив Правила дорожнього руху,  не справився з керуванням та перевернув
транспортний засіб у кювет. В результаті цього ДТП пасажирка автобуса ОСОБА_3
отримала тяжкі тілесні ушкодження,
внаслідок яких втратила 100% працездатності та отримала першу групу
інвалідності.

Вина
водія ОСОБА_5 в скоєнні ДТП
підтверджена постановою Мурованокуриловецького райсуду від 13.06.2007
року,  але він звільнений від
кримінальної відповідальності за ч. 2
ст.  268 КК України у зв'язку з
актом амністії.

Матеріалами
кримінальної справи,  оглянутої судом в
судовому засіданні,  доведено (і це не
заперечується відповідачем і третьою особою),
що ОСОБА_1  є власником автобуса
«Форд Транзіт»,  яким керував
ОСОБА_5,  а останній на момент ДТП перебував в
трудових правовідносинах з відповідачем на підставі трудового договору від
20.08.2004 року.

Судом
також встановлено,  що внаслідок
отриманого в ДТП каліцтва
ОСОБА_3 завдано
матеріальну та моральну шкоди.

Врахувавши
вищевказані обставини та вимоги  ст.
ст.  1166,  1172,
1195,  1196,  1187 ЦК
України,  суд дійшов до
обгрунтованого висновку щодо стягнення завданої шкоди ОСОБА_3 з відповідача
ОСОБА_1

Визначаючи
розмір відшкодування матеріальної шкоди,
суд врахував розмір втраченого ОСОБА_3 з
21.11.2005 року заробітку,  взяв до уваги
представлені нею і її представником квитанції,
чеки,  довідки щодо понесених
додаткових витрат (крім тих,  які були
оплочені ОСОБА_1  і ОСОБА_5 в перші дні
після ДТП),  пов'язаних з придбанням
ліків,  санаторно-курортним
лікуванням,  стороннім доглядом,  з необхідністю переїздів,  з наданням правової допомоги. В рішенні суд
зазначив як загальну суму матеріальної шкоди,
так і суми кожного виду витрат,
які увійшли у відшкодування цієї шкоди.

Вирішуючи
питання щодо розміру моральної шкоди,
суд підставно виходив з того,  що ОСОБА_3 перенесла і
переносить фізичні і душевні страждання,
пов'язані з отриманням травми хребта,
усвідомленням свого каліцтва,  з
неможливістю працювати і отримувати заробіток,
повноцінно утримувати і виховувати дітей,  в тому числі дитину-інваліда дитинства,  а також суд врахував,  що прямої вини відповідача ОСОБА_1 в
отриманні ОСОБА_3 каліцтва немає.

Таким
чином,  суд повно з'ясував обставини
справи,  дав належну оцінку зібраним
доказам і постановив рішення,  яке
відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Доводи
відповідача в апеляційній скарзі щодо порушення судом  ст.  27
ЦПК України,  розгляду справи у його
відсутність,  невизнання судом причин
його відсутності (у зв'язку з його відпусткою - а. с.  64) поважною не можна визнати
обгрунтованими,  оскільки,  як видно з матеріалів справи,  ОСОБА_1
не представив суду,  крім
телеграми про відкладення справи,
жодного документу про перебування його у відпустці саме в цей час і за
межами місця проживання у зв'язку з необхідністю оздоровлення його чи ч.1енів
його сім'ї.

Як
вбачається з матеріалів справи,  ні
відповідач ОСОБА_1,  ні його
представник-адвокат ОСОБА_6,  яка була
присутня в попередньому судовому засіданні,
ні до цього судового засідання,
ні в цьому засіданні,  відповідно
до вимог ЦПК України жодного доказу на підтвердження заперечень проти позовних
вимог,  зокрема: щодо розміру
матеріальної чи моральної шкоди,  суду не
надали. Також не було суду відповідачем повідомлено про договір зі страховою
компанією «Гарант-Авто» не надано копію цього договору і не було заявлено
клопотання про залучення цієї компанії до участі в справі.

Що
стосується доданих відповідачем до апеляційної скарги копій чеків і квитанцій
про оплату ліків і матеріалів,  то дати
на цих документах свідчать,  що виплати
були здійснені в перші дні після ДТП,  тоді як в позові йдеться про інші додаткові витрати на
лікування ОСОБА_3,  а враховуючи те,  що у вказаній ДТП постраждало ще двоє пасажирів,  які отримали тілесні ушкодження середнього
ступеня тяжкості,  то ці документи не
можуть бути прийняті до уваги.

Тому
доводи апеляційної скарги безпідставні,
необгрунтовані і висновків суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
314. 315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення (заочне)
Мурованокуриловецького районного суду від 17 липня 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку у Верховний Суд України протягом двох
місяців з дня її проголошення.