Справа № 22-ц-1159/2007р.
у 1 інстанції Цалин Б.М.
Доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2007р.                                                                                м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                        Меленко
О.Є.

суддів                                                    Горблянського
Я.Д., Проскурніцького П.І.

секретаря                                              Юрків
І.П.

з участю:                                               апелянтаОСОБА_1.,
представника апелянта

ОСОБА_2.-ОСОБА_3.,
представника ТзОВ ВКФ „Аверс-93"- Мусія М.Я., представника ВАТ „Райффайзен
Банк Аваль"-Бойчука Я.В., приватного нотаріуса ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовомОСОБА_2 до ТзОВ ВКФ
„Аверс-93", приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального
округу ОСОБА_5, Коломийського МБТІ про визнання недійсним свідоцтва про
придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 1769 від 3.09.2004 року,
зобов'язання скасувати запис № 63, внесений 30.09.2004 року до Реєстру прав
власності на нерухоме майно; зустрічним позовом ТзОВ ВКФ „Аверс-93" до
ОСОБА_1,ОСОБА_2, третіх осіб на стороні відповідача- Коломийського МБТІ,
приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_4,
начальника Косівського відділення банку „Аваль" Совіздранюка В.Я. про
визнання недійсним договору дарування нежитлового будинку від 19.07.2004 року,
що зареєстрований в реєстрі за № 1288, зобов'язання скасувати запис за № 63
внесений 26.08.2004 року до Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 656,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1,ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду
від 27 липня 2007 року, -

встановила:

ОСОБА_1.,
ОСОБА_2. оскаржують рішення Косівського районного суду від 27 липня 2007 року,
яким в позові ОСОБА_2. в позові до ТзОВ ВКФ „Аверс-93", приватного
нотаріуса Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_5., Коломийського
МБТІ про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з
прилюдних торгів № 1769 від 3.09.2004 року, зобов'язання скасувати запис № 63,
внесений 30.09.2004 року до Реєстру прав власності на нерухоме майно відмовлено
та задоволено зустрічний позов ТзОВ ВКФ „Аверс-93"- визнано недійсним
договір дарування нежитлового будинку від 19.07.2004 року, посвідчений
приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_4. та
зареєстрований в реєстрі за № 1288. Зобов'язано Коломийське МБТІ скасувати
запис за № 63 внесений 26.08.2004 року до Реєстру прав

2

власності на
нерухоме майно за № 656 про реєстрацію права власності ОСОБА_2. на нежилу
будівлю (ковбасний цех, бойню), розташовану по АДРЕСА_1на підставі  договору дарування  від   19.07.2004
року,  посвідченого  приватним
нотаріусом Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_4. та
зареєстрований в реєстрі за № 1288.

В
апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1., ОСОБА_2. вказують на порушення
норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Так, на
думку апелянтів суд першої інстанції не виконав вимоги ст. 169 ч. 2 ЦПК України
щодо відкладення справи розглядом у зв"язку з поважністю причин неявки до
судуОСОБА_1. Суд необгрунтовано відмовив у зупиненні провадження у справі до
вирішення іншої цивільної справи, що знаходиться в провадженні Косівського
районного суду з березня 2007 року - про скасування постанови державного
виконавця та визнання недійсним акту про передачу описаного майна.

Також
26.07.2007 рокуОСОБА_1., ОСОБА_2. було збільшено об"єм позовних вимог,
вони просили визнати виконавчий напис нотаріуса ОСОБА_6 таким що не підлягає
виконанню.

Суд не
взяв до уваги й факту погашенняОСОБА_1. заборгованості по кредитному договору,
що підтверджується довідками Косівського відділення банку „Аваль".
Вважають недоведеною ту обставину, щоОСОБА_1. належним чином повідомляли про
реалізацію будівель, оскільки в матеріалах справи є лише копії про здійснення
поштових відправлень, однак вмісту таких не зафіксовано.

Визнаючи
договір дарування недійсним, суд першої інстанції не застосував жодної правової
норми, яка б давала підстави для цього.

Просять
рішення суду скасувати, справу повернути до суду першої інстанції на новий
розгляд.

В
засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1. та представник
ОСОБА_2.-ОСОБА_3апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представники
ТзОВ ВКФ „Аверс-93", ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" та приватний
нотаріусОСОБА_4доводів апеляційної скарги не визнали , рішення суду вважають
таким, що ухвалено з дотриманням вимог закону і підстав для його скасування
немає.

Вислухавши
суддю-доповідача, доводи сторін, третіх осіб, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає,
виходячи з наступного.

Встановлено,
що предметом спору між сторонами стало право власності на нежилу будівлю (
ковбасний цех, бойню), яка знаходиться в АДРЕСА_1 та законність договору
дарування цього приміщення від 19.07.2004 року.

З
матеріалів справи вбачається, що нежила будівля ( ковбасний цех, бойня) по
АДРЕСА_1по належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2001
року (а.с. 9).

З
матеріалів справи також вбачається, що 19 березня 2002 року ОСОБА_1. отримав у
АППБ „Аваль" кредит і з метою забезпечення виконання взятого на себе
зобов"язання щодо повернення кредиту, 20.03.2002 року забезпечив його
нежилими будівлями ковбасного цеху, бойні та обладнанням, які знаходилися у
них. Договір застави був посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного
нотаріального округу ОСОБА_4. та зареєстрований за № 656, термін його дії було
встановлено до виконанняОСОБА_1. усіх зобов"язань за кредитним договором
або набуття Заставодержателем права власності на заставлене майно.

ОСОБА_1.
не заперечує того факту, що станом на 19 березня 2003 року взятих на себе
зобов"язань за кредитним договором він не виконав, про вчинення нотаріусом
ОСОБА_6 7.04.2003 року виконавчого напису про звернення стягнення на заставлене
майно йому було відомо.

3

Оскільки
16.12.2003 року між АППБ „Аваль" та ТзОВ ВКФ „Аверс" було укладено
договір про уступку вимоги і ТзОВ ВКФ „Аверс" станом на 29.12.2003 року
перерахував АППБ „Аваль" 64 942 грн. заборгованостіОСОБА_1. ( а.с. 36,
43-47), то відповідно до ч. 3 ст. 197 ЦК України ( в редакції 1963 року) до
набувача вимоги, яким є ТзОВ ВКФ „Аверс" перейшли права, що забезпечують
виконання зобов'язання.

За таких
обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_2.

За
змістом ч. 2 ст. 17 Закону України „Про заставу" заставодавець може
відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Зважаючи на те,
що станом на 19.07.2004 року ( час укладення договору дарування) ОСОБА_1.
зобов"язань щодо погашення заборгованості ні перед первісним кредитором (
АППБ „Аваль"), ні перед новим кредитором (ТзОВ ВКФ „Аверс") не
виконав, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недійсність
укладеної міжОСОБА_1. та ОСОБА_2. угоди.

Фактичні
обставини справи судом першої інстанції з"ясовано в повному обсязі та дано
їм правильну правову оцінку.

Доводи
апелянта про процесуальні порушення, що на думку останнього допущені судом при
розгляді справи не заслуговують на увагу, оскільки станом на 27.07.2007 року
ОСОБА_1. не повідомляв суд про свою хворобу, а просив про відкладення розгляду
справи вказуючи на свій намір скористатися правовою допомогою. Що ж до
клопотання про зупинення справи розглядом, то відповідно до п.4 ст. 201 ЦПК
України законодавець зобов"язує суд зупинити провадження у справі, у разі
неможливості її розгляду до вирішення іншої справи. В даному ж випадку до суду
були заявлені вимоги про скасування постанови державного виконавця і, на думку
судової колегії, ця обставина не впливала на вирішення даного спору.

Керуючись
ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,ОСОБА_2 відхилити, а рішення Косівського районного суду від 27
липня 2007 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з часу набрання нею законної сили.