Справа № 22ц-6982/2007                 Головуючий по 1-й інстанції:
Категорія-39                                       суддя -
суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
жовтня 2007 року                                                м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуючого: судді Резникової Л.В., суддів: Стратіло
В.І., Будулуци М.С., при секретарі Бондаренко Н.М.,

з участю
позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду в м.Донецьку
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 16 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
відкритого акціонерного товариства „Шахта ім.60 - річчя Радянської
України" (далі ДВАТ) про стягнення недонарахованої заробітної плати,
компенсації за прострочення розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2007
р. позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, вказуючи, що він з
04.01.1989 року працював на вугільному підприємстві ДВАТ „Шахта ім..60- річчя
Радянської України" і відповідачем за період з червня 2000 року по 28
лютого 2007 року невірно нараховувалась заробітна плата. Рівень тарифних ставок
та окладів на шахті за цей період не відповідав розміру мінімальної заробітної
плати, встановленому законодавством, що призвело до порушення його
конституційних прав.

Колективний
договір шахти передбачає встановлення умов оплати праці відповідно до норм
Галузевої та Генеральної угод.

Формування
тарифної сітки ( схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки
робітника першого розряду та міжкваліфікаційних ( міжпосадових) співвідношень
розмірів тарифних ставок ( посадових окладів), які встановлюються у розмірах,
не нижче встановлених Генеральною, Галузевою угодою.

Відповідно
з п. 9.4.1 Галузевої угоди мінімальна тарифна ставка робітника 1-го розряду
встановлюється на рівні не менш 120 відсотків розміру мінімальної заробітної
плати, встановленої законодавством.

Відповідно
з п. 2.26 Регіональної угоди між Донецькою обладміністрацією, профспілками
донецької області та Донецькою обласною організацією роботодавців на 2005-2006
роки сторони цієї угоди взяли на себе зобов'язання забезпечити виконання
Генеральної угоди в частині встановлення тарифної ставки кваліфікованих
працівників першого розряду не нижче 120% встановленої законодавством
мінімальної заробітної плати та застосувати при використанні цих норм
регіональний коефіцієнт у розмірі 1, 06 - 1, 08.

Згідно з
п.2.3. Регіональної угоди на 2007 рік встановлені зобов'язання сторін забезпечити   виконання Генеральної угоди в частині
встановлення тарифної ставки

вказаних
робітників не нижче 120% мінімальної зарплати та застосувати коефіцієнт 1, 0Н,
який враховує перевищення прожиткового мінімуму.

Не
донарахована та недосплачена заробітна плата протягом тривалого часу порушує
його право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг відповідно до
Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у
належному розмірі, оскільки відповідно до ст.7 цього Закону одним з принципів
пенсійного страхування є диференціація розмірів пенсії в залежності від
тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати ( доходу).

Факт
недонарахування заробітної плати на думку позивача встановлений рішенням
узгоджувальної комісії від 20.07.2006 року при вирішенні колективного трудового
спору між профспілкою відповідача та Міністерством вугільної промисловості
України, у підвідомчості якого перебуває підприємство - відповідач.

У
зв'язку з порушенням трудових прав йому також завдано моральну шкоду, яку
позивач оцінював у розмірі суми недонарахованої та недосплаченої заробітної
плати.

З
урахуванням наведеного позивач просив стягнути на його користь недонараховану
заробітну плату з урахуванням її компенсації у розмірі 32539, 20 грн., а також
моральну шкоду у розмірі 26097, 78 грн.

Рішенням
Пролетарського районного суду м. Донецька від 16 липня 2007 року у задоволенні
позову було відмовлено.

Від
позивача надійшла апеляційна скарга на вказане рішення, де апелянт вказує, що
судом першої інстанції порушенні норми процесуального права, а також воно
ґрунтується на недоведених та неповно з'ясованих обставинах, які суд
безпідставно визнав доведеними, Просив рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про задоволення позову.

У
судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач та його представник
підтримали апеляційну скарги.

Представник
відповідача заперечувала проти скарги, просила її відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне їх
відхилити з наступних підстав.

Відповідно
до СТ.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи
у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач з червня 2000 року по
лютий 2007 року отримував середню заробітну плату, яка перевищувала законодавчо
встановлений розмір мінімальної заробітної плати. При цьому сторони Галузевої
угоди, на яку посилався позивач, домовились забезпечити темпи зростання реальної
заробітної плати не нижче темпів зростання реального валового продукту за
відповідний рік. На окремих підприємствах, які з об'єктивних
фінансово-економічних причин не можуть дотримуватись цього пункту угоди,
колективним договором може встановлюватись на період не більш 6 місяців з дня
його підписання інший розмір мінімальної тарифної ставки робітника 1-го
розряду, однак який не може бути меншим ніж розмір мінімальної заробітної
плати.

Суд
посилався на те, що сторони домовились забезпечити у 2004-2005 роках підвищення
рівня середньої заробітної плати по галузі не менше ніж на 25% щорічно та
забезпечити зростання витрат на оплату праці у витратах на виробництво.

Суд
перевіривши надані сторонами докази, дійшов висновку, що перегляд діючих і
встановлення нових тарифних ставок та посадових окладів працівникові на
підприємстві відповідача провадився у відповідності з діючими нормативними
документами і Галузевою угодою. Протягом вказаного позивачем періоду
відповідачем нараховувалась заробітна плата, яка була не менш встановленого
законодавством розміру заробітної плати, порушень діючого законодавства не
встановлено.

Розглядаючи
спір, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив
і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно з
чч.1-4 ст.96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система
оплати праці, яка включає тарифні ставки, схеми посадових окладів і
тарифно-кваліфікаційні характеристики ( довідники).

Тарифна
система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх
складності, а працівників-залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної
сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Формування
тарифної сітки ( схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки
робітника першого розряду та міжкваліфікаційних ( міжпосадових) співвідношень
розмірів тарифних ставок ( посадових окладів), що встановлюються у розмірах, не
нижчих ніж визначені генеральною галузевою (регіональною) угодою.

Віднесення
виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних
розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно
з тарифно-кваліфікаційними довідниками за погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Згідно
зі ст.1 Закону України „ Про оплату праці" заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану
ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від її складності та умов
виконання роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці
та господарської діяльності підприємства.

У
відповідності до ст.6 вказаного Закону основою організації оплати праці є
тарифна система, яка включає: тарифні сітки, тарифні оклади, схеми посадових
окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна сітка
формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка
встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір
мінімальної заробітної плати;- міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень
розмірів тарифних ставок.

Відповідно
до ст. 14 Закону України „ Про оплату праці" договірне регулювання оплати
праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що
укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода),
регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях
відповідно до Закону України „Про колективні договори і угоди". Норми
колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених
генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних
норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватись лише тимчасово на період
подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більше як шість
місяців.

Судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що
позивач перебував у трудових відносинах з підприємством вугільної промисловості
ДВАТ „Шахта ім..60- річчя Радянської України" з 4 січня 1989 року і
працював електрослюсарем 4-го розряду з повним робочим днем у шахті.

Звільнений
він 28.02.2007 р. за ст.
40 п.1 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства, що
підтверджується копією його трудової книжки (а.с. 10).

Дійсно,
відповідно з абз. 2 п.9.4.1. Галузевої Угоди між Міністерством вугільної
промисловості України, іншими державними органами, власниками ( об'єднаннями
власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками
вугільної промисловості від 03.07.2001 р. ( з доповненнями та змінами), на який
посилався позивач, на підприємствах встановлюється мінімальна тарифна ставка
робітника 1-го розряду на рівні не менше 120 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом.

Разом з
тим у абз.2 та у абз.3 вказаної Угоди йдеться про те, що сторони домовились
забезпечити темпи зростання реальної заробітної плати, не нижче темпів
зростання реального валового продукту за відповідний рік.

На
окремих підприємствах, які по об'єктивним фінансово-економічним причинам не
можуть виконувати цю норму Угоди, колективним договором може встановлюватися на
період не більше ніж 6 місяців з дня його підписання інший розмір мінімальної
тарифної ставки робітника 1-го розряду, який не може бути меншим ніж розмір
мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Відповідно
до п.2.1 Галузевої угоди вказана Угода набирає чинності з дня її підписання,
тобто з 3.07.2001 року. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що Угода не має зворотної сили в часі та не поширюється на
правовідносини між сторонами, які виникли до липня 2001 року.

Судом
встановлено, що за період з 2000 р. по 2003 р. підприємство ДВАТ „Шахта імені
60-річчя Радянської України" отримувало кошти держпідтримки вугледобувних
підприємств ( Держбюджет), які включали в себе й виплату нарахованої заробітної
плати і отримало лише 70% від суми фактично нарахованої заробітної плати.

З 2004
р. і по теперішній час підприємство фінансується повністю за рахунок коштів
реструктуризації ) Держбюджет). Оскільки підприємство не виконувало план
добування вугілля, сума бюджетного фінансування не передбачала підвищення
тарифних ставок та окладів, що підтверджується довідкою про бюджетне
фінансування підприємства, наданою представником відповідача.

Отже,
фінансово-економічне становище підприємства-відповідача не дозволяло йому
виконувати норми Угоди.

Відповідно
до розділу 4 Колективного договору розмір оплати праці залежить від складності
виконуваної роботи, професійно-ділових якостей робітника, результатів його
праці і результатів господарської діяльності підприємства. Адміністрація
підприємства гарантує мінімальний рівень заробітної плати при виконанні норм
праці в розмірі встановленої (присвоєної) тарифної ставки (окладу), але не
нижче мінімальної заробітної плати, встановленої державою. До мінімальної
заробітної плати включаються всі передбачені умовами оплати праці доплати та
надбавки, премії та інші виплати, крім доплат за роботу в надурочний час,
важких, шкідливих особливо шкідливих умовах праці, на роботах з особливими
природними географічними умовами і умовами підвищеного ризику для здоров'я, а
також премії до ювілейних дат, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції,
матеріальна допомога. Перегляд діючих і встановлення нових тарифних ставок і
посадових окладів працівників проводиться у відповідності з діючими
нормативними документами і галузевою тарифною угодою.

Судом встановлено,
що протягом зазначеного позивачем періоду відповідачем нараховувалася та
сплачувалася заробітна плата, яка не була меншою від розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого згідно до норм чинного законодавства.

Відповідно
з довідкою наданою відповідачем, проти якої не заперечували позивач та його
представник, погодинна тарифна ставка позивача в період з січня 2000 року по
березень 2007 року становила:

· з січня
2000 р. по лютий 2000 p.-
1, 51 грн. за год.

· з
березня 2000р. по грудень 2000р.-1, 95 грн. за год.;

· з січня
2001 р. по жовтень 2001 p.-
1, 95 грн. за год.,

· з
листопада 2001 р. по грудень 2001 р. - 2, 30 грн. за год.;

· з січня
2002 р. по вересень 2003 p.-
2, 67 грн. за год.;

· з жовтня
2003 р. по січень 2004 р. - 3, 10 грн. за год.;

· з лютого
2004 р. по серпень 2004 р. - 4, 85 грн. за год.

· з
вересня 2004 р. по січень 2006 р. - 6, 42 грн. за год.;

· з лютого
2006 р. по березень 2007 р. - 11, 01. грн. за год.

Суд
першої інстанції з урахуванням наведеного дійшов правильного висновку про те,
що заробітна плата позивача перевищує встановлений законодавством розмір
мінімальної заробітної плати і порушень діючого законодавства з боку
відповідача при нарахуванні заробітної плати позивачу не допущено.

Доводи
апеляційної скарги про те, що відповідачем несвоєчасно застосовувалися
коефіцієнти підвищення заробітної плати не заслуговують на увагу, оскільки
відповідно з п.4.9 Колективного договору оплата праці нижче норм може
встановлюватися тимчасово на період не більше ніж 6 місяців з дня його
підписання.

При
цьому встановлено, що відповідач дотримувався положень вказаного пункту
Колективного договору.

Посилання
апеляційної скарги як на доведеність позову з посиланням на протокол засідання
примирної комісії по вирішенню колективного трудового спору між профспілковим
комітетом ВАТ „Шахта імені 60-ти річчя Радянської України" та
Міністерством вугільної промисловості України від 20 липня 2006 року не є
підставою для задоволення позову, оскільки у рішенні вказаної комісії йдеться про
те, що Міністерству вугільної промисловості України належить звернутися у
встановленому чинним законодавством порядку до Кабінету Міністрів України про
можливість виділення додаткових коштів для погашення недонарахованої заробітної
плати ( з березня 2003 р.)
у зв'язку з недотриманням державних соціальних гарантій.

Вказане
свідчить про те, що відповідач не брав на себе зобов'язань щодо виплати
недонарахованих сум заробітної плати, про які йдеться у позовній заяві.

На
підставі викладеного апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ухвалено
рішення з дотриманням вимог процесуального та матеріального права і підстав для
його скасування не має..

Керуючись
ст.ст.303, 304, п.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Пролетарського районного суду м. Донецька від 16 липня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом двох місяців з моменту набрання нею чинності безпосередньо
до суду касаційної інстанції.