№2 -72/07
РІШЕННЯ іменем України

22 травня 2007
року                                                                                                 м.
Зміїв

Зміївський
районний суд Харківської області в складі:

головуючого
судді Бережної Н.М. при секретарі Шелудько Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Комсомольської селищної Ради Зміївського району Харківської
області про поновленні на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням,

встановив:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1
звернулася до суду із зазначеним позовом про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
спричиненої незаконним звільненням, посилаючись на те, що з 22.07.2002 року
вона була прийнята відповідачем на роботу на посаду директора Комсомольського
Палацу культури.

2005
року між нею та Комсомольською селищною радою в особі
Комсомольського селищного голови було укладено контракт. За весь час роботи
позивачка виконувала роботу належним чином, ніяких нарікань з боку посадових
осіб Комсомольської селищної ради не мала.

2006
року перебуваючи у тарифній відпустці ОСОБА_1 ввечері з метою
перевірки чи все гаразд зайшла в Палац культури до свого кабінету, відчувши
тремтіння та запаморочення голови, прилягла на стільцях. Через деякий час в
кабінет зайшов Комсомольський селищний голова , дільничний інспектор міліції та
ОСОБА_4 і
звинуватили її в тому, що вона перебувала у стані алкогольного сп'яніння.
Позивач в своєму позові вказує, що дійсно в цей день вона разом з близькими і
знайомими святкували ювілей її родини - 10 річчя спільного життя з чоловіком і
вона випила близько 150 грам сухого вина.

Після вказаного інциденту Комсомольський селищний голова
запросив її до свого кабінету для розмови, де вимагав щоб вона написала заяву
про звільнення з роботи за власним бажанням і вона під його тиском написала
таку заяву, а ОСОБА_2 пообіцяв, що не пустить цю заяву в хід.

22 вересня 2006 року Комсомольський селищний голова ініціював загальні
збори колективу Палацу культури на яких повідомив, що звільнив ОСОБА_1з роботи за ст.
36 КЗпП України за згодою сторін, надав їй розпорядження про звільнення без
номеру та печатки. Після чого ОСОБА_1
заявила, що вона не збирається звільнятися, має намір продовжувати
працювати. На слідуючий день 23.09.2006 року вона проводила реєстрацію шлюбів.
В понеділок 25.09.2006 року вона вийшла на роботу і виконувала покладені на неї
обов'язки директора комунальної установи, видала по установі два накази.

В цей день голова Комсомольської селищної ради запропонував її передати
документацію та товаре - матеріальні цінності, однак ОСОБА_1 відмовилася
передавати документацію та товаро - матеріальні цінності ОСОБА_3, вказуючи на
те, що вона не має наміру звільнятися з роботи. Позивач вважає, що звільняючи
її з роботи, відповідач грубо порушив діюче законодавство України, а саме
звільнив її за її заявою, яку вона написала під примусом Комсомольського
селищного голови за два місяці до звільнення. В заяві не зазначено ані дати
написання заяви, ані строк в який вона просила звільнити, як передбачено ст. 38
КЗпП України.

Позивач також вказує, що після написання під тиском заяви, вона
продовжувала працювати та отримувати заробітну плату.

Крім незаконного звільнення з роботи, позивач вважає, що відповідач не
виконав вимоги ст. ст. 47, 116 КЗпП України, а саме в день звільнення не провів
з нею повного розрахунку та не вніс в її трудову книжку запис про її
звільнення.

Незаконно звільнивши "її, відповідач спричинив їй значну моральну
шкоду у вигляді фізичних та моральних страждань, а тому вона просила поновити
її на роботі на посаді директора комунальної установи „Комсомольський селищний
Палац культури" , стягнути з Комсомольської селищної Ради середній
заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та
моральну шкоду в суммі 15000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1
наполягала на задоволенні заяви , посилаючись на вказані в позові
обставини.

Представник відповідача - ОСОБА_4 позов
не визнала, вказала, що заяву про звільнення за згодою сторін ОСОБА_1 написала
власноручно, була звільнена відповідно до закону, а тому просила в задоволенні
позову відмовити.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши
докази в їх сукупності, допитавши свідків, суд приходить до слідуючого висновку:

Згідно п. 10 ст. 42 Закону України „ Про місцеве самоврядування в
Україні", селищний голова призначає на посаду та звільняє з посад
керівників відділів управлінь та інших виконавчих органів Ради, підприємств,
установ та організацій, що належить до комунальної власності відповідних
громад.

Комунальна установа - Комсомольський селищний Палац культури, створена
Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, що
вбачається з статуту, зареєстрованого Зміївською районною державною адміністрацією
за № 00100268 в реєстрі СПД 27.06.2002 року ( а.с. 42-47), п.6.3
якого передбачено, що діяльністю Установи керує директор, якого призначає
Комсомольська селищна рада.

Як слідує з копії трудової книжки та розпорядження -
ОСОБА_1 22.07.2002 року розпорядженням № 21 К селищного голови, прийнята на
роботу на посаду директора комунальної установи Комсомольський селищний Палац
культури, згідно рішення 1У сесії XXIУ скликання
Комсомольської селищної ради від 19.07.2002 року (а.с. 7,51).

З контракту від 26.12.2005 року, зареєстрованого в виконкомі Комсомольської
селищної ради за № 85 від 26.12.2005 року, укладеному між Комсомольською
селищною радою, в особі селищного голови Морозова Є.М. та ОСОБА_1 вбачається,
що ОСОБА_1 приймається
на роботу в Комунальну установу „ Комсомольський селищний Палац культури"
на посаду директора, п. 5.2 а цього контракту , який діє з 01.01.06 року по
31.12.2007 року передбачено, що цей контракт припиняється також за угодою
сторін (а.с. 18-20).

Крім цього, між Комсомольським селищним Палацом культури в особі директора
ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_1 була укладена трудова угода № 01 від 01.01.2006 року на
строк до 31.12.2006 року ( а.с. 49), відповідно якої палац культури доручає, а
ОСОБА_1 приймає на себе обов'язки по виконанню робіт з реєстрації шлюбу.

Розпорядженням № 53 - К
від 22.09.2006 року Комсомольського селищного голови ОСОБА_1 була звільнена з
роботи 22.09.2006 року за угодою сторін на підставі її заяви ( а.с. 53).

Те, що позивач була звільнена розпорядженням Комсомольського селищного
голови відповідає вимогам п. 10 ст. 42 Закону України „ Про місцеве
самоврядування в Україні", але згода сесії селищної ради на звільнення
директора комунальної установи „ Комсомольський селищний Палац культури, яка
надавалася при прийнятті ОСОБА_1 на роботу законом, вищевказаними контрактом та
статутом не передбачена.

Зазначене розпорядження було зареєстровано 22.09.2006 року в журналі
реєстрації розпоряджень селищного голови за 2006 рік, що було досліджено в
судовому засіданні та підтвердила спеціаліст з кадрової роботи Комсомольської
селищної Ради  - свідок ОСОБА_5

З копії заяви ОСОБА_1 слідує, що вона просила Комсомольського селищного
голову звільнити її з займаної посади за угодою сторін з 22.09.06 р. ( а.с.
56).

Про те, що позивач ОСОБА_1
звільнена за угодою сторін за ст. 36 КЗпП України свідчить запис в трудовій
книжці № 35 від 22.09.2006 року, підстава внесення запису - розпорядження 53 -К
від 22.09.2006 року.

Як вбачається з протоколу загальних зборів від 22.09.2006 року Комсомольський
селищний голова оголосив і вручив своє розпорядження про звільнення ОСОБА_1 за
згодою сторін на підставі її заяви, після чого ОСОБА_1 заявила про відсутність наміру звільнятися з роботи (
а.с. 10-13). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_6,
ОСОБА_7І., ОСОБА_2

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2. -
Комсомольський селищний голова пояснив суду, що до написання ОСОБА_1 заяви про
звільнення, мав місце випадок, який полягав в тому, що ОСОБА_1 знаходилася в
Палаці культури, перебуваючи у нетверезому стані, очевидцями якого стали його
заступник - ОСОБА_4 та
дільничий інспектор ОСОБА_9 На наступний день при з'ясуванні причин такої її
поведінки, між ним та ОСОБА_1 була досягнута домовленість про її звільнення з
займаної посади і ОСОБА_1
особисто написала заяву, в якій просила звільнити її за угодою сторін з
22.09.2006 року. Заява залишилася у нього, при цьому вони домовилися , що якщо
вона виправить свою поведінку , він не надасть руху цій заяві і вона буде
продовжувати працювати. Вказав, що під час написання заяви примусу чи тиску з
його боку на ОСОБА_1не було.

Однак на його ім'я надійшла докладна про те, що ОСОБА_1 знаходилася на
робочому місці в п'яному стані і він видав розпорядження про її звільнення на
підставі поданої нею заяви. Вказані обставини підтверджуються копією листа ОСОБА_8 зареєстрованого
в книзі вхідної кореспонденції за №961 від 14.09.2006року  (ах. 131).

Факт знаходження на робочому місці ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння
на який посилався в своїх поясненнях ОСОБА_2. підтвердив в судовому засіданні
свідок ОСОБА_9 та представник відповідача ОСОБА_4

Таким чином, судом встановлено, що сторони досягли угоди всіх необхідних
умов припинення трудового договору ( про факт, строк припинення трудового
договору та визначили, що підставою припинення трудових відносин є саме угода
сторін) , що відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до якої
і була підставно звільнена ОСОБА_1

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що її примусили написати заяву про
звільнення, а також її посилання на те, що в заяві вона не вказувала дату з
якої її слід звільнити - не найшли свого підтвердження в судовому засіданні , а
навпаки встановлені судом обставини свідчать про те , що ОСОБА_1 мала волевиявлення на
подачу зазначеної заяви, власноручно її написала, не відізвала її.

Крім того, позивач відмовилася від проведення судово - почеркознавчої
експертизи, що відповідно до ст. 146 ЦПК України розцінюється судом також як
доказ її волевиявлення на припинення трудових відносин, що вказує на
безпосереднє вчинення нею запису щодо дати її звільнення.

Посилання позивача на те, що відповідач в день звільнення не провів з нею
повного розрахунку та не вніс запис про звільнення в її трудову книжку не
можуть ставитися в вину відповідачу, оскільки під час розгляду справи
встановлено, що остаточний розрахунок не входить до компетенції Комсомольської
селищної Ради, а запис в трудову книжку про звільнення ОСОБА_1 належним чином
та своєчасно не була оформлена з вини самої ж позивачки, так як трудова книжка
знаходилася у неї. Після того , як ОСОБА_1
передала трудову книжку, запис про звільнення була внесена і 02.11.2006
року трудова книжка була направлена поштою на її адресу. Ці обставини
підтверджені в судовому засіданні свідком ОСОБА_3, проти чого не заперечувала в
своїх поясненнях сама позивач.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 проведено у відповідності з вимогами КЗпП
України, її вимоги про стягнення моральної шкоди є неспроможними.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних
вимог позивача і необхідність відмови в їх задоволенні.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України з позивача належить стягнути витрати
на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7 (сім) грн.
50 коп.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 36, 233,235,237 -1 КЗпП України,
ст.ст. 10,11, 81, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комсомольської селищної
Ради Зміївського району Харківської області про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди , причиненої
незаконним звільненням - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженки с Лиман Зміївського району Харківської області, мешканки АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 витрати на інформаційно - технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 7 ( сім) грн. 50 коп., які перерахувати на
розрахунковий рахунок: 0227, одержувач коштів - УДК у Зміївському
районі, код ЄДРПООУ 24134337, МФО 851011

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
протягом 10 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржене судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не
скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.