УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 листопада
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді: Берзіньш B.C.

Суддів:   М"ясоєдової Т.М.  Шестакової Н.В. при секретарі   Джемілєвій
А.Е.,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.  Сімферополі   цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування

за
апеляційною  скаргою  ОСОБА_2 на рішення  Алуштинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 30 січня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 30 січня 2007 року
задоволено позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 І ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення з ухваленням
нового рішення про відмову у позові,
зазначивши,  що судом першої
інстанції дана неправильна правова оцінка фактичним обставинам по справі,  зокрема,
не враховано те,  що позивач сам
пропонував відповідачам подарувати їм свою квартиру,  маючи дійсний намір подарувати квартиру;
нотаріус роз'яснив позивачу умови договору,
правові наслідки договору дарування,
позивач мав можливість ознайомитися із змістом договору,  тому висновки суду не відповідають вимогам
закону.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги,
заслухавши доповідача,  позивача
та представників сторін,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов,  суд першої
інстанції виходив з того,  що позивач
бажав

укласти договір довічного утримання і надіявся,  що відповідачі будуть надавати йому

матеріальну допомогу; що позивач дізнався про укладення саме договору
дарування

тільки у вересні 2004 року,  коли
став з'ясовувати питання щодо сплати за комунальні

послуги; що за фактичними обставинами договір було укладено за умови,  що

відповідачі будуть доглядати за позивачем і надавати матеріальну
допомогу,  тобто

волевиявлення позивача було спрямоване на укладення договору довічного
утримання і

він помилявся щодо змісту договору.

Колегія суддів
погоджується із висновками суду першої інстанції.

Як
свідчать матеріали справи,  21 серпня
2003 року між сторонами по справі було укладено договір дарування (а.с. 5). У
вересні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним
договору дарування у зв'язку із тим,  що
він помилявся щодо суті договору,
вважаючи,  що укладає договір
довічного утримання.

Обгрунтованість висновків суду слідує з аналізу показань свідків та
пояснень

сторін. Так,  відповідач ОСОБА_2 у
судовому засіданні пояснював,  що він

обговорював питання про те,  що він
забере ОСОБА_1 до себе у разі необхідності,
що

він,  ОСОБА_2,  після укладення договору неодноразово
передавав ОСОБА_1.

гроші.(а.с.  18). ОСОБА_2 також
пояснював,  що питання про переоформлення
на

Справа №22-ц-5544/2007р.                                  Головуючій у 1 інстанції
Гордєйчик Т.Ф.

Доповідач        Шестакова Н.В.

нього особистого
рахунку виникло у серпні 2004 року (а.с. 19). За поясненнями свідка
ОСОБА_4  у жовтні-листопаді 2004 року
позивач просив її поміняти абонентську книжку на комунальні послуги (а.с. 39,
об.),  що підтверджує ствердження
позивача,  про те,  що він дізнався про укладення саме договору
дарування у 2004 році. Як пояснювала ОСОБА_5,
яка знаходиться з позивачем у фактичних шлюбних відносинах,  позивач тривалий час проживав в її
квартирі,  а .в квартиру,  яка належала йому на праві власності,  вони пускали відпочиваючих; що ОСОБА_2 обіцяв
їй доглядати за позиьачем (а.с. 19); що у її присутності була домовленість про
укладення між позивачем та відповідачами договору довічного утримання (а.с.
П7). Свідок ОСОБА_6,  соціальний
робітник,  також підтвердив,  що позивач та ОСОБА_5 скаржилися їй на
те,  що бажали укласти договір довічного
утримання, -що відповідачі обіцяли допомагати їм матеріально,  однак обіцянки не виконали (а.с.  30, об.).

Аналізуючи
зазначені показання свідків,  пояснення
сторін,  колегія суддів дійшла висновку
про те,  що позивач як людина похилого
віку,  яка не має близьких родичів,  одержує тільки пенсію за віком,  дійсно потребував матеріальної допомоги,  тому з урахуванням обставин укладення
договору його волевиявлення щодо передачі належної йому на праві власності
квартири було направлено саме на вирішення питання про його матеріальне
забезпечення на майбутнє.

Між
тим,   ст. 243 ЦК України у
редакції,  яка діяла на момент укладення
договору,  передбачала передачу
обдарованому майна безоплатно,  тобто без
зустрічних зобов'язань майнового характер з боку обдарованого.

Приймаючи
до уваги те,  що волевиявлення позивача
було направлене на передачу його нерухомого майна у власність відповідачів за
умовами його матеріального забезпечення,
слідує вважати,  що позивач
помилявся щодо суті договору,
волевиявлення позивача при укладенні договору не співпадало із його
волею,  ця помилка мала суттєве
значення,  оскільки після укладення
договору позивач позбавлявся не тільки квартири,  яка належала йому на праві власності та була
джерелом прибутку,  але і необхідної матеріальної
допомоги.

На
підставі наведеного підлягає застосуванню
ст. 56 ЦК України
1963 року про недійсність договору внаслідок помилки,  яка має суттєве значення,  за позовом сторони,  яка діяла під впливом цієї помилки. Зміст
зазначеної правової норми співпадає із змістом ч.1  ст. 229 ЦК
України в редакції 2003 року.

Апеляційна
скарга не має посилання на безперечні та достатні докази в обгрунтування
правової позиції відповідачів і не містить доводів,  які б спростували висновки суду першої
інстанції,  тому рішення суду відповідає
вимогам матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 30 січня 2007 року
залишити без змін

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців.

Справа
№22-ц-5544/2007р.                 Головуючій
у 1 інстанції Гордєйчик Т.Ф.

Доповідач
Шестакова Н.В.