Справа № 22ц-1708/2007 р.                                           Головуючий у першій інстанції
цивільна        Доповідач - Острянський
УХВАЛА

Іменем України

20 листопада 2007 року                                                                                                 м. Чернігів

Апеляційний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого:
Квача М.О.,

суддів:                           Острянського
В.І.,     Заболотного В.М.,

при секретарі:
Вареник О.М.

з участю: ОСОБА_1., її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 вересня 2007 року по справі за
позовом головного лікаря Прилуцького обласного будинку дитини „Надія"
Ющенко Н.І. в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

встановив:

Рішенням
Деснянського районного суду М.Чернігова від 17 вересня 2007 року позовні вимоги
головного лікаря Прилуцького обласного будинку дитини „Надія" Ющенко Н.І.
в інтересах ОСОБА_3 задоволені частково, стягнуто на користь Прилуцького
обласного будинку дитини „Надія" на утримання ОСОБА_3 з ОСОБА_1. і
ОСОБА_4аліменти в розмірі по 1/12 частині всіх видів заробітку щомісячно з
кожного, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму, починаючи з 21.05.2007 року і до досягнення дитиною
повноліття. На дане рішення апеляційну скаргу подала ОСОБА_1., в якій вона
просить скасувати рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що суд порушив норми матеріального і
процесуального права. В матеріалах справи відсутні докази того, що на момент
прийняття рішення дитина перебувала саме в Прилуцькому будинку.  Також,
в рішенні відсутні посилання на те, що

2

дитина, на утримання якої стягнуті аліменти, народилася з
тяжкими фізичними та психічними вадами, що відповідно до ст. 143 Сімейного
Кодексу України дало підстави відповідачам не забирати таку дитину з пологового
будинку. Згідно з ст. 27 Закону України „Про охорону дитинства" такі діти
утримуються в спеціальних закладах за рахунок коштів державного бюджету. Суд,
також не з"ясував, чи встановлювалася дитині група інвалідності, чи
призначена їй державна соціальна допомога, адже згідно з ст. 13 Закону „Про
державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам",
діти одержують на власні рахунки в Ощадбанку державну соціальну допомогу в
розмірі 50 % від призначеної допомоги, а 50 % повинні зараховуватись на рахунок
закладу, що утримує дитину - інваліда. Суд не врахував, що відповідач ОСОБА_4.
не працює, фактично проживає в селі і доглядає за своїми батьками, єдиним
джерелом в їх сім"ї є заробіток відповідачки, який складає приблизно 800
грн. в місяць, а також, що на її утриманні перебуває інша неповнолітня дитина -
син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1Апелянт вважає, що суд безпідставно не врахував
зазначені обставини, не застосував ст. 188 Сімейного Кодексу та не звільнив
відповідачів від сплати аліментів. Крім того, в порушення вимог ст. 193
Кодексу, суд стягнув аліменти не на користь самої дитини, шляхом зарахування
коштів на її рахунок в Ощадбанку, а на користь Прилуцького обласного будинку
дитини „Надія".

Задовольняючи
частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до того висновку, що
оскільки, ОСОБА_1. і ОСОБА_4. є батьками ОСОБА_3, який перебуває в дитячому
будинку, батьки матерільної допомоги не надають, вони зобов"язані згідно з
ст. 180 Сімейного Кодексу України утримувати свою дитину. Тому суд, врахувавши
матеріальне становище відповідачів, дитини та стан їх здоров"я, стягнув з
обох відповідачів по 1/12 частині всіх видів їх заробітку.

Вислухавши
суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Як вбачається з
матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від
16.12.2004 року (а.с. 4) ОСОБА_1. і ОСОБА_4. позбавлені батьківських прав
відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно з
довідкою Прилуцького обласного будинку дитини „Надія" від 11.05.2007 року
(а.с. 2) ОСОБА_3 з 04.06.2004 року перебуває на вихованні в будинку дитини
„Надія" і знаходиться на повному державному забезпеченні, чого не
заперечує позивач і в листі на адресу апеляційнолго суду від 16 листопада 2007
року (а.с.   ).

Відповідно до
положень ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських
прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

3

Відповідно до
положень ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів,
суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоровья та матеріальне
становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що
мають істотне значення. Також, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не
може бути меншим, ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Згідно з
правилами ч.2 ст.193 СК України у випадку, якщо батьки не беруть участі в
утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони
здоров"я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути
стягнуті з них на загальних підставах.

З матеріалів
справи видно, що син відповідачів по справі ОСОБА_3 хворіє на синдром Дауна з народження
(а.с.25) і фактичні дані, які б давали правові підстави для звільнення останніх
від обов"язку утримувати власну дитину за правилами ст.188 СК України в
матеріалах справи відсутні; що відповідачка Войтик Тетяна Олександрівна
приймала участь в судовому засіданні місцевого суду і їй були роз"яснені
процесуальні права, в тому числі і щодо її обов'язку подати суду усі наявні у
них докази щодо предмету спору або повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання.

Таким чином, з
урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд
обгрунтовано у відповідності до вимог діючого законодавства задовольнив вимоги
головного лікаря Прилуцького обласного будинку дитини „Надія", стягнувши з
обох відповідачів аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,в розмірі
1/12 частини всіх видів заробітку, врахував їх матеріальне становище, як
платників аліментів, та дитини, стан здоров"я, взявши до уваги, що ОСОБА_3
хворіє на синдром Дауна,
а також інші обставини, що враховуються судом при визначенні розміру
аліментів.

Тому, доводи
апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні дані про перебування
дитини у позивача; що невідомо чи встановлено дитині групу інвалідності та чи
призначено їй державну соціальну допомогу, що такі діти повинні отримувати
виплати на власні рахунки в Ощадбанку, а не будинок дитини, як в даному випадку,
- не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду і висновків
суду першої інстанції не спростовують.

За таких
обставин місцевий суд постановив рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись  ст.ст.
303,  307,  308,
313-315,  317,  319,325
ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

4

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 вересня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду
України впродовж двох місяців з дня набрання нею законної сили.