Справа №2-265/2007 рік
РІШЕННЯ

іменем України

31 травня 2007
року. Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді
Гончарука О.Н. за участю секретаря -
Раковець P.M.. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Камені-Каширському цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

Особи, які
беруть участь у справі:

позивач: ОСОБА_1

відповідач:
ОСОБА_2

відповідачка:
ОСОБА_3

встановив:

В поданій до суду позовній заяві позивач зазначає, що 12 січня 2005 року для
придбання житлового будинку він позичив відповідачам 5000 грн. про що від
відповідача отримав розписку.

Так як останні шлюб між собою розірвали і між ними виникає спір щодо поділу
спільно нажитого майна, він заявив їм вимогу про повернення боргу. Однак
незважаючи на це, ті ухиляються від виконання своїх зобов'язань, що змушує його
звертатись до суду.

Просить суд постановити рішення, котрим стягнути з
відповідачів в його користь 5000
грн. боргу за договором позики, 120
грн. витрат сплачених адвокату за юридичну допомогу, 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з тих же
підстав, які зазначені ним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав повністю і пояснив суду, що
позичені ним у позивача кошти він перебуваючи з відповідачкою в шлюбі, з відома
останньої витратив на придбання житлового будинку.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала і пояснила
суду, що згаданий відповідачем житловий будинок був куплений ним і нею за час
шлюбу за власні кошти.

Позивач є
чоловіком рідної сестри відповідача.

Після
розірвання шлюбу вона звернулась до суду із заявою про поділ спільно нажитого
будинку. Лише після цього отримавши копію позовної заяви дізналась, що
відповідач ніби-то позичив у позивача 5000
гривень.

Якщо відповідач і позичив гроші у позивача, то витрачені
вони ним не в інтересах сім'ї.

Просить суд в
позові щодо неї відмовити.

Позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст.1046 ЦК
України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Укладення такого договору 12
січня 2005 року між
позивачем і відповідачем на суму 5000
грн. і отримання за ним позичальником обумовленої у ньому суми підтверджено
розпискою останнього, як того вимагає ст.1047 ЦК України.

Строк виконання
зобов'язання згаданим договором не встановлювався.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК
України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його
виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк з дня пред'явлення вимоги.

Так як позикодавець таку вимогу на початку травня 2007 року заявив, а
позичальник у встановлені законом строки її не виконав то виходячи з вимог
ст.ст.625, 1050 ЦК України
він зобов'язаний сплатити позикодавцеві отриману за договором суму.

Хоча договір позики укладено з відповідачем, позивач заявив позов і до
колишньої дружини останнього, виходячи з того, що договір позики відповідачем
було укладено в інтересах сім'ї.

Так, ч.З ст.61 СК України передбачає, якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш,
які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Однак ні позивач, ні відповідач достовірно не довели суду, що відповідачем
договір позики було укладено в інтересах сім'ї.

Відповідачка при його укладенні присутньою не була. її твердження про те,
що про наявність такого договору вона дізналась отримавши від суду копію
позовної заяви, сторонами не спростовані. Навпаки, враховуючи родинні відносини
між позивачем і відповідачем, між самими відповідачами, які укладений шлюб
розірвали, час, коли заявлено позов про стягнення боргу за договором позики, а
саме після того, коли відповідачка звернулась до суду із заявою про поділ
спільно-нажитого будинку, заявления
позову до обох відповідачів, а не до одного позичальника, з яким було
укладено договір позики, пояснення позивачки про те, що заявленим позовом до
неї позивач і відповідач переслідують мету таким чином зменшити розмір грошової
компенсації за належну їй частку в спільно нажитому майні заслуговують на
увагу.

Враховуючи наведені обставини, суд стягує борг з позичальника, тобто з
відповідача - ОСОБА_2

Задовольняючи
позовні вимоги, суд на підставі ст.88 ЦПК України стягує з нього в користь
позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, витрати
на правову допомогу адвоката.

Суд не стягує з
відповідача ОСОБА_2 судовий збір, оскільки він звільнений від такої сплати, так
як є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Керуючись ст.ст.10, 11,
60, 212-21 ЦПК України, ст.ст.625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.61
ч.3 СК України, суд,

вирішив:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5 (п'ять) тисяч гривнів боргу за договором позики, 120 (сто двадцять)
гривнів витрат на оплату правової допомоги адвокату, 30 (тридцять)
гривнів витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В позові до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором
позики відмовити за безпідставністю.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги.