Справа № 233/6
РІШЕННЯ

Іменем      України

16 квітня 2007
року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі:
головуючого судді - Нежури В.А.

при
секретарі              Тищенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа Дослідне господарство
„Новосілки" про усунення перешкод у вселенні у жиле приміщення, виселення
відповідача з жилого приміщення та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 у лютому 2006 року звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_2. про усунення перешкод у вселенні у жиле приміщення, виселення
відповідача з жилого приміщення та стягнення моральної шкоди, посилаючись на
те, що 28.12.2005 р. згідно розпорядження Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації № 1390 від 26.12.2005 р. вона отримала ордер № 2234
серії Б на жиле приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке
складається з 1 (однієї) кімнати площею 13. 8 кв. м.. До того часу, як їй був
виданий ордер на спірну квартиру, на цій жилій прощі проживала відповідач:
ОСОБА_2 разом сім'єю. В загальному підсумку на цій житловій площі проживало 6
(шість) чоловік разом з відповідачем. Дочка відповідача, ОСОБА_3, з 14.02.2000
р. перебувала на квартирному обліку на загальних підставах, а з 14.03.2002 р. -
у черзі громадян, що мешкають у непридатних для проживання будинках. В зв'язку
з перебуванням на обліку у черзі громадян, що мешкають у непридатних для
проживання будинках, дочці відповідача, ОСОБА_3., яка потребувала покращення
житлових умов, та членам сім'ї, що були зареєстровані разом з нею на жилій
площі і до яких відноситься й відповідач, було надано двокімнатну квартиру
АДРЕСА_2. Після отримання житлового приміщення, яке було надано для покращення
житлових умов, відповідач виписалася з спірної квартири та приписалася у
вказану квартиру. Через деякий час відповідач виписалася з цієї квартири і
переїхала назад до спірної квартири (не вписавшись до неї), де безпідставно і
проживає до цього часу.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, так як
останній відомо, що вона не має права займати цю житлову площу, але незважаючи
на це, не дозволяє позивачу, як особі, яка має законне право на проживання на
даній жилій площі, вступити в управління майном та різними шляхами (вчиняє
сварки, викликає міліцію) перешкоджає вселитися у жиле приміщення, на яке у
позивача є ордер.

Уточнивши свої позовні вимоги, просить позов задовольнити, зобов'язати
ОСОБА_2. виселитися з жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з
ОСОБА_2. моральну шкоду на її користь у розмірі 5000 грн., витрати у розмірі
4000 грн., понесені у зв'язку із залученням до участі у справі фахівця у галузі
права, а також квартплату у розмірі 181 грн. 74 коп. за січень 2006 р. -
березень 2007 p., сплачені нею за відповідача, яка проживала незаконно у
квартирі АДРЕСА_1.

Позивач та її представник у судовому засіданні заявлені вимоги у судовому
засіданні підтримали.

Відповідач проти заявленого позову заперечувала, посилаючись на те, що вона
з квартобліку не знята, з даної квартири вона не виселялася і вважає, що дана
квартира числиться за нею і вона в ній проживає законно, в чому її переконувала
також адміністрація ДГ „Новосілки", за яким числиться будинок АДРЕСА_1.
Крім того, вона сплачує за неї квартплату та комунальні послуги, виконує всі
обов'язки, покладені на неї як на наймача жилого приміщення.

Представник ДГ „Новосілки" в судове засідання не з'явився, про час і
місце слухання справи повідомлений належним чином, у зв'язку із чим суд вважає
за можливе розглянути справу за його відсутності за наявними доказами.

Дослідивши матеріали справи, вислухав пояснення сторін, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що згідно розпорядження Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації № 336 від 07.04.2005 р. дочці відповідача ОСОБА_3надано
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на 6 осіб, в числі яких є й відповідач ОСОБА_2.
(а.с-10).

Позивачу, згідно розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної
адміністрації № 1390 від 26.12.2005 р. (а.с-9) 28.12.2005 р. був виданий ордер
№ 2234 серії Б на жиле приміщення площею 13.8 кв. м, яке складається з однієї
кімнати в ізольованій квартирі АДРЕСА_1, на сім'ю з двох осіб:
ОСОБА_1.,ОСОБА_4. - син (а.с- 7-8).

03.02.2006 р. позивач разом із сином була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1
(а.с- 5-6).

13.02.2006 р. з позивачем було укладено договір про участь у витратах на
утримання будинку та при будинкової території (а.с-18).

Згідно наказу ДГ „Новосілки" № 22 від 28.02.2006 р. (а.с-42) було
задоволено заяву позивача про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну сумісну
власність, у зв'язку з чим 28.02.2006 р. ОСОБА_1 було видано свідоцтво про
право власності на житло, відповідно до якого квартира № 14 належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_4 (а.с- 43).

Вважаючи дії відповідача незаконними щодо самовільного вселення у квартиру
АДРЕСА_1, позивач звернулася в суду з позовом про усунення перешкод у вселенні
у жиле приміщення, виселення відповідача з жилого приміщення та стягнення
моральної шкоди.

Відповідно до вимог статей 51, 58 Глави другої ЖК України у члена сім'ї
наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення і може бути виданий лише
на вільне жиле приміщення, право користування даним жилим приміщенням виникає у
зв'язку із включенням до ордера, а не у зв'язку із вселенням у це приміщення.

На підставі чого суд вважає, що з моменту включення позивача до ордеру на
вселення у квартиру АДРЕСА_1 у неї виникло право на користування даним жилим
приміщенням, в той час, як відповідач ОСОБА_2. таке право втратила з моменту
включення до ордеру на вселення до двокімнатної квартири АДРЕСА_2, надане її
дочці ОСОБА_3..

Відповідач не надала суду доказів того, що вона вселилася в квартиру
АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку, тобто на підставі ордеру або зі згоди
наймача жилого приміщення і всіх повнолітніх членів його сім'ї, в той час, як
вона відповідно до положення ч. 2 ст. 65 ЖК України, згідно якого особи, що
вселилися в жиле приміщення в якості членів сім'ї наймача, набувають рівних з
іншими членами сім'ї прав користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між
цими особами, наймачем та іншими членами сім'ї не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням,

набула права користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

Встановлено, що позивач здійснювала оплату за користування житлом
відповідно до положень ст. ст. 66, 68 ЖК України, про що надала суду відповідні
квитанції (а.с- 82-90), в той час як і відповідач незаконно здійснювала оплату
за користування житлом на підставі отриманих в органах житлово-комунального
господарства квитанціях і проведені сплати якою підлягають поверненню.

На підставі викладеного, суд вважає, що сплачені позивачем кошти у сумі
181, 74 грн. за проживання відповідачем у самовільно зайнятій квартирі,
підлягають відшкодуванню відповідачем по справі.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає
відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 із
наступними змінами під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших
осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати,
зокрема, у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач по справі відчула
негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт, пов'язанні із незаконним
вселенням до її квартири. Тривалий час позивач позбавлена можливості
нормального проживання у квартирі, вимушена втрачати свій особистий час для
вирішення питань, пов'язаних із захистом своїх прав, що порушує її звичайний
спосіб життя.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що внаслідок незаконного вселення, з
вини відповідача по справі позивачу заподіяно моральну шкоду, яка має бути
відшкодована відповідачем по справі.

Однак, позивачем по справі не доведено розмір спричиненої їй моральної
шкоди саме в розмірі 5000 гривень, тому суд вважає, що вимоги позивача в частині
відшкодування їй моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі
500 гривень.

Відповідно до п. 2 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом
справи, належать витрати на правову допомогу.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця
в галузі права, несуть сторони згідно вимог ст. 84 ЦКП України. Позивачем
надано докази отримання нею правової допомоги та сплати за надані їй правові
послуги (а.с. - 93-96).

Тому, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з
відповідача судові витрати у справі та витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що суду не надано доказів
правомірності проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1, тому суд вважає позов
ОСОБА_1. обґрунтованим, а тому він підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 51, 58, 65, 66, 68 ЖК України,
ст.ст. 79, 84, 88, 213-215 ЦПК України, 23, 1167 ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ

Позов
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 виселитися з жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі
4 000 грн., сплачену квартплату у розмірі 181 грн. 74 коп. за січень 2006 р. -
березень 2007 p., моральну шкоду у розмірі 500 гривень 00 копійок, а також
державне мито у розмірі 51 гривні 00 копійок та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7 гривень 50
копійок.

В іншій частині
позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10 - денного строку для
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо
заяву про апеляційне оскарження подано, але апеляційна скарга не була подана у
20-денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку.