УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
жовтня 2007 року                                                                      м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої                                                       Беркій
О.Ю.,

суддів                                                                Горблянського
Я.Д.,  Фединяка В.Д.,

секретаря                                                          Самуляк
О.М. ,

адвоката                                                           ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської
обласної спілки споживчих товариств та СП
„Завод залізобетонних виробів" про поновлення на
роботі,  стягнення зарплати,  середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,  компенсації за невикористану
відпустку та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Івано-Франківського міського суду від 26.06.2007 року,

з
участю: апелянта ОСОБА_2,  представника
Івано-Франківської облспоживспілки - Зойдель І.Р.,  представника СП „Завод залізобетонних виробів" - Слободяна
Л.Я.,  -

встановила:

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 26 червня 2007 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2. до Івано-Франківської обласної спілки споживчих
товариств та СП „Завод залізобетонних виробів" про поновлення на
роботі,  стягнення зарплати,  середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,  компенсації за невикористану
відпустку та відшкодування моральної шкоди.

У
апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність рішення суду. Судом не
було враховано того,  що звільнення за
п.1  ст. 41 КЗпП є дисциплінарним
стягненням,  а тому повинно проводитись з
дотриманням вимог  ст.   ст.
148,  149 КЗпП,  зокрема щодо строків застосування
дисциплінарного стягнення та відібрання пояснень перед його застосуванням.  Цих вимог відповідачем не дотримано.

Крім
того ОСОБА_2 зазначає,  що готівку з каси
він не вилучав,  а така була йому видана
для розрахунку за виконані роботи та на погашення податкових та інших платежів.
Не були ним порушені і норми оплати праці,
оскільки заборгованість по виплаті зарплати існувала ще до призначення
його директором.  Не ухилявся він і від
проведення інвентаризації,  оскільки саме
він 8.07.05р. видав наказ про її проведення,
але у зв"язку з тим,  що
ревізійна комісія облспоживспілки вилучила фінансові документи проведення
інвентаризації було утруднено. Не перешкоджав він також і роботі ліквідаційної
комісії.

Суд
також не взяв до уваги того,  що
постанова правління прийнята неправомочним складом,  оскільки з 12 членів правління присутніх було
лише 5.

Справа №
22-ц-1015/2007р.                     Головуючий
у І інстанції Островський Л.Є.

Категорія
40                                               Доповідач
Беркій О.Ю.

Безпідставним,  на думку скаржника,  є і посилання в рішенні суду на наявність
вироку Івано-Франківського міського суду від 20.11.2006 року про його
засудження,  оскільки на момент
звільнення його з роботи вироку не було.

Просить
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,  яким задовольнити позов в частині поновлення
на роботі,  стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав по
наведених вище мотивах.

Представник
Івано-Франківської облспоживспілки скаргу заперечила,  посилаючись на її безпідставність.

Керуючий
санацією СП „Завод
залізобетонних виробів" покладається на розсуд суду.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши письмові матеріали справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з таких підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що позивач
працював на посаді директора спільного підприємства „Завод залізобетонних
виробів" облспоживспілки з 27 квітня 2001 року. Згідно п.5.12 Статуту
спільного підприємства вищий орган правління заводу - Рада Засновників -
делегувала правлінню облспоживспілки право приймати (звільняти) на контрактній
основі керівника заводу,  яким згідно з
Статутом є директор заводу.

Постановою
правління Івано-Франківської облспоживспілки від 4 серпня 2005 року позивача
звільнено із займаної посади за п.1  ст.
41 КЗпП України на підставі грубого порушення трудових обов"язків у
частині фінансової дисципліни,  що
виявилось,  як зазначено в постанові у
вилученні готівки з каси,  використання
її не за призначенням,  порушення норм з
оплати праці,  ухиленні від проведення
інвентаризації та перешкоджанні роботи ліквідаційної комісії.

Підставою
для звільнення позивача стала доповідна записка голови ревізійної комісії
облспоживспілки про хід документальної ревізії на спільному підприємстві.

Згідно
п.1  ст. 41 КЗпП України,  крім підстав,
передбачених  ст. 40 цього Кодексу
трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків
керівником підприємства,  установи,  організації,
його заступниками,  головним
бухгалтером підприємства,  установи,  організації,
його заступниками,  а також
службовими особами митних органів,
державних податкових інспекцій,
яким присвоєно персональні звання,
і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів
державного контролю за цінами.

Відповідно
до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року №9 „Про
практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на
роботі осіб,  звільнених за порушення
трудової дисципліни,  судам необхідно
з"ясувати,  у чому конкретно
проявилось порушення,  що стало приводом
до звільнення,  чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3,  4,
7,  8  ст. 40,
п.1  ст. 41 КЗпП,  чи додержані власником або уповноваженим ним
органом передбачені  ст.
ст.  141 (1),  148,
149 КЗпП правила й порядок застосування дисциплінарних стягнень,  зокрема: чи не закінчився встановлений для
цього строк,  чи застосовувалось вже за
цей проступок дисциплінарне стягнення,
чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода,  обставини,  за яких вчинено проступок,  і попередня робота працівника.

Судом
встановлено,  що постановою Правління
Івано-Франківської облспоживспілки від 12.04.2005 року №8-р (а.с. 52)
ліквідовано спільне підприємство „Завод залізобетонних виробів"
облспоживспілки з 15.04.2005 року.

Для
проведення процедури ліквідації створено ліквідаційну комісію,  яка видала розпорядження про проведення 28-29
квітня 2005 року інвентаризації матеріальних цінностей та установчих документів
заводу. Вказане розпорядження було доведено до відома

позивача,  оскільки на його відповідальному зберіганні
знаходилися матеріальні цінності на суму 385, 2 тис.  грн.

В період
з 27.04.2005 року по 1.07.2005 року ОСОБА_2 ухилявся від проведення такої
інвентаризації,  що підтверджується
складеними актами.

У
зв"язку з цим утруднювалося проведення документальної ревізії
господарсько-фінансової діяльності СП
„Завод залізобетонних виробів" облспоживспілки,  яка була розпочата 13 травня 2005 року.

В ході
проведення ревізії попередньо було встановлено,
що ОСОБА_2 використовуючи надані йому службові повноваження,  всупереч інтересам очолюваного ним
підприємства привласнив підзвітні кошти в сумі 8781грн. 20коп.,  а для звіту про їх витрачання уклав
п"ять фіктивних трудових угод,
роботи і оплата за якими фактично не проводилась,  з травня по грудень 2003 року ним було
отримано з каси підприємства під звіт 71032грн.,  з них по сумі 22100грн. вчасно не
відзвітовано. Крім цього було встановлено,
що ним допускалася невиплата заробітної плати найманим працівникам,  при заборгованості з оплати праці допускалась
перевиплата зарплати адмінперсоналу.

Про
виявлені порушення головою ревізійної комісії листом від 1.08.2005 року було
доведено до відома голову правління облспоживспілки.

Виходячи
з зазначених обставин,  колегія суддів
вважає,  що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про те,  що
звільнення позивача з роботи проведено з додержанням вимог законодавства,  оскільки встановлено,  що позивачем було допущено грубе порушення
трудових обов'язків і застосований до нього крайній захід дисциплінарного
стягнення - звільнення за п.1  ст. 41
КЗпП України обраний з врахуванням заподіяної підприємству шкоди,  яка була відшкодована тільки в процесі
розгляду кримінальної справи,  ступеня
тяжкості вчиненого проступку та обставин,
за яких його вчинено,  і попередню
його роботу.

Посилання
апелянта на те,  що ним не було вилучено
готівку з каси,  а мала місце видача
готівки для розрахунку за виконані роботи та спрямування коштів на погашення
податкових та інших платежів колегія суддів вважає необгрунтованими,  оскільки зібраними по справі доказами
встановлено,  що дана готівка була
отримана ОСОБА_2. з метою привласнення грошових коштів,  що виразилось в складанні фіктивних трудових
угод та підробленні касових ордерів.

Необгрунтованими
є і посилання апелянта на те,  що
звільнення відбулося без врахування строків застосування стягнення,  оскільки законодавством встановлено,  що днем виявлення проступку є день,  коли про нього дізналася посадова особа,  яка має право на застосування дисциплінарного
стягнення. Відповідно,  перебіг
зазначеного терміну розпочинається,  коли
проступок виявлено посадовою особою,  до
обов'язків якої входить контроль за додержанням трудової дисципліни. Про
вчинені позивачем дисциплінарні проступки голові облспоживспілки стало відомо з
доповідної записки голови ревізійної комісії від 1.08.2005 року (а.с.  114-115),
і з цього часу розпочався перебіг терміну,  передбаченого
ст. 148 КЗпП України.

Доводи
ОСОБА_2 про те,  що

постанова
правління прийнята неправомочним складом,
за участі 5 осіб,  хоча склад
правління сформовано кількістю в 12 чоловік спростовується постановою Правління
Івано-Франківської облспоживспілки від 5.02.2004 року,  якою обрано членів правління облспоживспілки
в кількості 9 членів. І згідно Статуту Івано-Франківської облспоживспілки (а.с.
71-79) правління правочинне вирішувати питання,
якщо на засіданні присутні більше половини його складу,  в тому числі голова або заступник.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду.

Рішення
суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування,  колегія
суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315,  317 ЦПК України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 26 червня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання нею законної
сили.