УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03
жовтня 2007 року                                                                                       м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючої судді
Мизи Л.М. ,  суддів Федорової А.Є.,  Процик M.B.,
при секретарі Тімченко О.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2007 року за
позовом ЗАТ "Міська страхова компанія" до ОСОБА_1,  за участю третьої особи на стороні
позивачаОСОБА_2,  про стягнення
виплаченого відшкодування,

встановила:

16.09.2005
року ЗАТ "Міська страхова компанія" звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування страхователю ОСОБА_3  в розмірі 9606 грн.36 коп. та витрат на
проведення експертизи в розмірі 265 грн. 50 коп.

Позов
обгрунтовано тим,  що ОСОБА_3  06.12.2003 року уклав з ЗАТ "Міська
страхова компанія" договір страхування автомобіля "Mercedec-BeHz 310 DDE
",  1999 року випуску,  з держномером НОМЕР_1,  за яким ЗАТ прийняло на себе
зобов"язання відшкодувати ОСОБА_3  в
разі настання страхового випадку завдані прямі збитки.

18.08.2004
року близько 16 години з вини водія ОСОБА_1,
який керуючи автомобілем ВАЗ 2106 держномер НОМЕР_2,  в порушення п.10.4 Правил дорожнього руху при
виконанні розвороту поза перехрестям не пропустив автомобіль "Mercedec-BeHz 310 DTIE
",  з держномером НОМЕР_1.,  що рухався в попутному напрямку по лівій
смузі і яким керував водій ОСОБА_2,
сталося зіткнення з зазначеним автомобілем.

Відповідно
до висновку спеціаліста №0003 від 19.08.2004 року матеріальна шкода,  завдана пошкодженням автомобіля "Mercedec-BeHz 310 DIIE",  склала 10 032 грн.36 коп. ОСОБА_3  виплачено страхове відшкодування 9606 грн. 36
коп.,  тобто за мінусом безумовної франшизи
426 грн.

Третя особа на
стороні позивача ОСОБА_2 вважав позов обгрунтованим.

Відповідач
позов не визнав,  мотивуючи тим,  що в дорожньо-транспортній пригоді (далі ДТП) винен водій
ОСОБА_2,  автомобіль якого рухався з
перевищенням допустимої швидкості,  що
призвело до зіткнення автомобілів,  тому
відповідно до умов Договору страхування страховик не мав підстав для виплати
страхових платежів.

Рішенням
суду позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ "Міська страхова
компанія" виплачене страхове відшкодування в розмірі 9606 грн. 36
коп.,  витрати на оплату експертизи - 265
грн. 50 коп.,  на судовий збір -98 грн.72
коп.,  а всього 9970 грн. 58 коп.

Головуючий
у першій інстанції Демченко
О.М.                     Справа №
22ц - 3728 / 07

Доповідач
Миза Л.М.                                                                 Категорія
ЦП: 44

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового
рішення з мотивів неправильного застосування норм матеріального права,  порушення норм процесуального права,  невідповідності висновків суду обставинам
справи та недоведеності обставин,  які
суд вважав встановленими.

Заслухавши
доповідача,  доводи апеляційної скарги та
заперечення на неї,  перевіривши
матеріали справи,  законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги,  колегія суддів
приходить до висновку,  що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.  Законним є рішення,  яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно з законом.  Обгрунтованим є рішення ухвалене на основі
повно і всебічно з"ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на підставу своїх заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи
позов,  суд виходив з того,  що дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини лише відповідача ОСОБА_1,  який
порушив п.10.4 Правил дорожнього руху. В підтвердження такого висновку суд
посилався на те,  що оскільки справу про
адміністративне порушення за  ст.  124 КпАП у відношенні ОСОБА_1 закрито за
підставами  ст.  38 КпАП,
тобто через закінчення строку притягнення до відповідальності,  а не за відсутності складу
правопорушення,  то ОСОБА_1 тим самим
визнано винним у ДТП. Крім
того,  суд посилався на те,  що відповідач допустив порушення вимог п.
10.3 Правил дорожнього руху.

Однак,  до такого висновку суд дійшов
передчасно,  без всебічного та повного
з"ясування обставин,  на які
посилалися відповідач та його представник стосовно того,  що в ДТП
є вина водія ОСОБА_2. Суд в обгрунтування свого висновку зважив на висновок
№11999 від 11.10.2004 року,  в якому лише
зазначено швидкість руху автомобіля "Mercedec-BeHz" під керуванням
ОСОБА_2.,  а щодо вини останнього питання
взагалі не ставилося перед експертами і не було предметом дослідження. Разом з
тим,  в матеріалах справи є також інші
докази,  в яких зазначено про вину
ОСОБА_2.,  які суд не досліджував і не
дав їм жодної оцінки. Також судом не допитані свідки ДТП,
які зазначені в протоколі про адміністративне порушення
від 18.08.2004 року (а.с. 1 адміністративної справи № 3-28332/04). Залишилося
не розглянутим клопотання ОСОБА_1,
заявлене ним в судовому засіданні 23 10.2006 року про допит свідка
ОСОБА_4 ,  який за словами ОСОБА_1 був
очевидцем ДТП (а.с.
99).

Статтею
993 ЦК передбачено,  що до страховика,  який виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування,  у межах
фактичних витрат переходить право вимоги,
яке страхувальник або інша особа,
що одержала страхове відшкодування,
має до особи,  відповідальної за
завдані збитки,  тобто до особи винної у
спричиненні збитків. В зв"язку з цим встановлення вини особи,  на яку покладається обов"язок по
відшкодуванню збитків,  та ступеню вини
такої особи,  а також відповідно і
розміру відшкодування залежно від ступеня вини,
є обов"язковим.

Суд,  не дослідивши всі докази по справі та не
з'ясувавши всі обставини,  що мають
значення для справи,  а також не
дослідивши питання чи знаходиться в причинному зв"язку з ДТП перевищення
швидкості руху автомобілем "Mercedec-BeHz"
під керуванням водія ОСОБА_2.,  не
вирішив питання про вину кожного з учасників дорожнього руху у ДТП,  не з"ясував розмір збитків,  який підлягає відшкодуванню.

Окрім
того,  судом не враховано,  що ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з
ОСОБА_3  згідно трудового безстрокового
договору №1413/2 від 20.04.2003 року та що саме ОСОБА_3  отримав страхове відшкодування.

Таким
чином,  суд допустився неповноти
з"ясування обставин та не залучив до участі у справі всіх належних
осіб,  тобто вирішив питання про права та
обов'язки осіб,  які не приймали участь у
справі.

Суд не
дав оцінки тій обставині,  що експерт
Огієнко О.Ф.,  який проводив дослідження
по визначенню матеріальної шкоди,  при
проведенні дослідження не був попереджений
про   кримінальну   відповідальність,       у
складеному   ним      висновку

утримуються
суперечності,  зокрема в п. 1.1 та п. 1.2
зазначено різні покази спідометра,  ці
суперечності не були усунуті в суді першої інстанції,  однак вони
впливають на результати дослідження. Також суд не перевірив доводи
відповідача щодо неправильного застосування Методики при визначенні розміру
збитків.

Відповідно
до ч.4  ст.  10 ЦПК суд повинен попереджувати осіб,  які беруть участь у справі,  про наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій. Виходячи з обставин справи,
суд повинен був роз"яснити сторонам їх право заявити клопотання про
призначення судової експертизи для вирішення спірних питань.

Окрім
того,  судом неправильно застосовані
норми матеріального права,  оскільки
позов заявлено не в порядку регресу,  а
за  ст.
993 ЦК та  ст. 27 Закону України "Про
страхування",  і правовідносини між
сторонами регулюються саме  ст. 993 ЦК,
суд не мав підстав застосовувати  ст.  1191
ЦК.

За таких
обставин,  враховуючи,  що справа розглянута з неправильним
застосуванням та порушенням норм матеріального і процесуального права,  судом вирішено питання про права та
обов"язки осіб,  які не брали участь
у справі,  колегія суддів приходить до
висновку,  що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню,  рішення суду
скасуванню,  а в зв"язку з наявністю
безумовних підстав,  передбачених п.4 ч.
1  ст.
311 ЦПК,  справа підлягає
направленню на новий розгляд.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307 ч.1 п.5,  311 ч.1 п.4,
314 ч.1 п.2 ,  315,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Малиновського районного суду м.  Одеси
від 01 червня 2007 року скасувати,
справу направити на новий розгляд.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.