Справа № 2-600/07
РІШЕННЯ

іменем      України

11 травня 2007 року                                                             м.
Чернігів

Новозаводський
районний суд м. Чернігова у складі: Головуючого
- судді   :    Косач І.А.

при    секретарі     Рябчук С.В.,  Москаленко    Н.Ю. ,   Савоста М.О. з участю    позивача
ОСОБА_1, представників відповідача
Тагеєвій    Н.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова Міністерства оборони
України про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні,
невиплаченої компенсації за невикористану відпустку та компенсації за
несвоєчасний розрахунок при звільненні та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В лютому
2007 року позивачка звернулася до суду з позовом до КЕВ м. Чернігова МОУ про
стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні, невиплаченої
компенсації за невикористану відпустку та компенсації за несвоєчасний
розрахунок при звільненні та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги
тим, що вона працювала комірником матеріального складу Чернігівської
квартирно-експлуатаційної частини району (ЧКЕВ) Міністерства оборони України з
21 січня 2003 року. З 17
квітня 2006 року
вона знаходилась на лікарняному, а з 5
травня 2 00 6 року
лікувалась на стаціонарі в лікарні. Після повернення на роботу 15 червня 20 0 6 року їй надали
для ознайомлення наказ про звільнення з роботи по скороченню штатів. Отримала
за травень 2006 року
заробітну плату, хоча в відомості на заробітну плату уже був чийсь підпис і рядом
вона поставила свій. За квітень місяць 2006
року заробітну плату їй не видали і вона вирішила, що вона знаходиться на
депонірованій заробітній платі. Після повідомлення, що її скорочують, була в
стресовому стані, так як до пенсійного віку лишилось трохи більше двох років.
При кінцевому розрахунку, 11
липня 2006 року
заробітна плата за квітень їй так і не була виплачена. Крім того, компенсація
за невикористану відпустку була виплачена за 8 календарних днів, в той час як ЧКЕВ зобов'язані були
нарахувати за 10 днів,
Вчасно не звернулася з позовною заявою до суду про "стягнення невиплаченої
заробітної плати за квітень місяць та несвоєчасний розрахунок, оскільки в неї
не було грошей" для звернення. Коли вона зателефонувала до ЧКЕВ і запитала
у касира коли можна отримати заробітну плату за квітень, їй повідомили, що
заробітну плату уже отримала працівник ЧКЕВ ОСОБА_2 і віддала її
дочці, але коли і де, вона не пам'ятає. Цих грошей ніхто не передавав і свій
підпис у відомості за квітень вона

2

не ставила. Крім того,
повний розрахунок на роботі вона отримала лише 11 липня 2006,
тобто, ЧКЕВ було порушено ст.116 КЗпП про строки розрахунку при звільненні.
Просить стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова Міністерства
оборони України на її користь заробітну плату за квітень місяць 2006 року,
витребувавши з ЧКЕВ відомості про заробітну плату за квітень 200броку, середній
заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 15 червня 2006 року по 11
липня 2006 року та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги
підтримала, доповнила, остаточно просила стягнути з відповідача на її користь
невиплачену заробітну плату за квітень місяць 2006 року в сумі 578
грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за
період з 15 червня 2 006 року по 11 липня 2 006 року,
невиплачену компенсацію за невикористану відпустку за 2 дні в сумі 50 грн., моральну
шкоду в розмірі 5000 гривень.
Пояснила, що вона просила видати заробітну плату за квітень працівнику ОСОБА_2,
але їй було відмовлено на підставі відсутності доручення. При повному
розрахунку при звільнені їй було помилково не донараховано за 2 дні компенсацію
за невикористану відпустку, оскільки в 2003
році вона писала заяву на відпустку в кількості 12 днів, а наказом
їй надано відпустку 14 днів.
Оскільки її було звільнено 15.06.2006
року, а повний розрахунок вона отримала лише 11.07.2006 року, просить стягнути за цей компенсацію за несвоєчасний
розрахунок при звільненні. Моральна шкода полягає в тому, що вона на протязі
року не може отримати заробітну плату за квітень, вимушена була позичати гроші.
Вчасно не звернулась до суду з позовом, оскільки не було грошей для написання
позовної заяви.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні
відмовити. Пояснила, що заробітну плату за усним проханням ОСОБА_1 отримала
працівник ОСОБА_2, яка поставила свій підпис в відомості та передала гроші
позивачці. Компенсація
за невикористану відпустку за період роботи з 22.01.2006 року по 15.06.2006
р. в кількості 8 календарних
днів виплачена. Повний розрахунок при звільнені позивачкою було отримано 11.07.2006 року, оскільки в
день звільнення отримати його позивачка відмовилась.

Судом в якості третьої особи на боці відповідача, яка не заявляє самостійних
вимог залучено касира квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова МОУ
Автомієнко О.М., яка в судовому засіданні вважає, що позов є необгрунтованим,
на усне прохання позивачки вона видала її заробітну плату за квітень 200 6 року ОСОБА_2
Підпис в відомості поставила ОСОБА_2 Доручення від ОСОБА_1 на отримання
заробітної плати ОСОБА_2 не було.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що до неї додому приходила
донька ОСОБА_1 -
ОСОБА_3,  яка занесла

лікарняний лист та попросила
отримати за мати, яка знаходиться в лікарні, заробітну плату за квітень. Вона
отримала за ОСОБА_1 578 грн.,
розписалася в відомості. 10
травня 2006 року до
неї   знову прийшла ОСОБА_3,  якій вона передала ці
гроші. Доручення від ОСОБА_1 на отримання заробітної плати не було.

Свідок
ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що до них до дому приходила донька
ОСОБА_1 та просила отримати заробітну

3

плату матері,  оскільки та
знаходиться у лікарні.  Дружина
отримала гроші та передала дочці ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_3
в судовому засіданні пояснила, що вона приходила на роботу матері, та
просила ОСОБА_2 отримати заробітну плату за квітень 2006 р. їй відмовили,
оскільки потрібно було доручення. Ніяких грошей вона не отримувала.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона лікувалася разом з
ОСОБА_1 у лікарні і їй відомо зі слів ОСОБА_1, що їй не видали заробітну плату.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона працює інспектором
кадрів квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова МОУ, робила розрахунок
кількості днів невикористаної відпустки ОСОБА_1, врахованих для обчислення
компенсації при звільнені. Помилок у визначені кількості днів немає.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних
підстав:

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка працювала
на підприємстві відповідача з 21.01.2003
року по 15.06.2006 року
комірником матеріального складу квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова
МОУ.

Відповідно до відомості №
48 на виплату грошового утримання працівникам та службовцям Чернігівського КЕВ
м. Чернігова за квітень 2006
року (а.с. 32), ОСОБА_1
нараховано заробітну плату в розмірі 578
грн. Як встановлено в судовому засіданні, особисто ОСОБА_1 заробітну плату
не отримувала, у відомості стоїть підпис іншої особи, доручення на отримання
заробітної плати ОСОБА_1 відсутнє. Переконливих доказів щодо передачі
заробітної плати ОСОБА_1 відповідачем не надано. За таких обставин суд
приходить до висновку, що відповідач не довів факт отримання ОСОБА_1 заробітної плати
за квітень 2006 року, а
тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Перевіривши
доводи ОСОБА_1 щодо неправильності у визначені кількості днів для нарахування
компенсації за невикористану відпустку є безпідставними та не відповідають
дійсним обставинам справи. ОСОБА_1 12.09.2003
року подано заяву про надання їй відпустки в кількості 10 днів з 22.09. по 03.10.2003 року (а.с. 57). Наказом № 74 від 15.09.2003 року ОСОБА_1
надано відпустку за період роботи з 22.01.2003
року по 21.01.2004 року
терміном 14 днів з 22.09.2003 року по 05.10.03 р. (а.с. 58). Відповідно до ст.. 79 КЗпП України
поділ щорічної відпустки на частини будь якої тривалості допускається на
прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не
менше 14 календарних
днів. Згідно наказу № 9 від 30.01.2006 року ОСОБА_1
було надано два дні в рахунок щорічної відпустки за період роботи з 22.01.2006 року по 21.07.2007 року з 26.01.2006 року по 27.01.2006. за її заявою від
30.01.2006 року.
Підстави для стягнення з відповідача ца користь позивачки компенсацію за
невикористану відпустку за два дні відсутні.

Не
підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки при звільнені, а- саме за період з 15.06.2006 року (дні
звільнення) по 11.07.2006
року, коли нею було отримано повний розрахунок.  Відповідно до ст..

4

233 КЗпП
України строк звернення
з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду, встановлено три
місяці з дня, коли він дізнався, або повинен був дізнатися про порушення свого
права. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей
день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок
є підставою для застосування відповідальності, передбаченою ст.. 117 КЗпП. Перебіг
тримісячного строку звернення до суду, встановлено ст.. 233 КЗпП,
починається з наступного дня після проведення повного розрахунку при
звільненні, тобто з 15.07.2006
року. Таким чином, позивачка пропустила встановлений строк звернення до
суду, підставою пропуску строку зазначила відсутність коштів на отримання
правової допомоги. Суд приходить до висновку, що обставини, які зазначила
позивачка щодо пропуску строку звернення до суду з даною вимогою не можуть
вважатись поважними, позивачка зневажливо поставилась до питання про захист
своїх прав, причини, яки б перешкоджали вчасному зверненню до суду відсутні.

Розглядаючи питання про стягнення моральної шкоди, суд
приходить до висновку, що позивачка в судовому засіданні не довела факт
заподіяння їй винними діями відповідача моральної шкоди. Не доведено в судовому
засіданні позивачкою і те, що неотримання заробітної плати за квітень місяць
2006 року в розмірі 578 грн. завдало їй моральних страждань та привело до
втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності додаткових зусиль для
організації свого життя. За таких обставин суд приходить до висновку, що
відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачки щодо відшкодування
моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.10,11,57-61, 79,
88, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 79,
116, 117, 233,  237-1 КЗпП
України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова
Міністерства оборони України про стягнення заробітної плати невиплаченоі при
звільненні, неправильно виплаченої компенсації за невикористану відпустку та
компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернігова Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за
квітень 2006 року в
сумі 578 грн. 00 коп..

Стягнути з квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова Міністерства
оборони України в дохід держави 51
грн. судового збору.

Стягнути з квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернігова

Міністерства оборони України на користь державного
бюджету м.

Чернігова на розрахунковий рахунок: 0002
МФО 853592 в ГУДКУ в Чернігівській області - 30 грн.

00 коп.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду

справи.

В решті позовних вимог -
відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Ново
заводський районний суд міста Чернігова шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
рішення

5

протягом
десяти днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом
двадцяти днів, після подання заяви про апеляційне оскарження рішення. Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.