Справа № 22-3242/07                                                     Головуючий
Мазур B.C. Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

9 жовтня 2007 року                                                                                    М.Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:              Приймака В.М.

суддів:                          Мануйлова Ю.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі:           Череватій
О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 липня 2007 р.
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу і визначення місця
проживання дітей ,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом. При

цьому зазначила, що з 23 листопада 1991 р. знаходиться у шлюбі з відповідачем.
Від

шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не

склалося через різні погляди на життя , між ними постійно виникають сварки
на

побутовому грунті, шлюбні відносини припинені з літа 2006 р. Сім'я
розпалась остаточно

і не може бути відновлена.                                                                       .

Посилаючись
на вказані обставини, просить розірвати шлюб і визначити місце проживання дітей
разом з нею.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 липня 2007 р. позов
задоволено, шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4
залишено проживати з матір'ю.

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, .порушення норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд..

В
обгрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що він
проти розірвання шлюбу заперечує, бо суд не прийняв усіх необхідних заходів для
примирення подружжя.

Крім того,
посилається на те, що при вирішенні питання про місце проживання дітей, суд не
з'ясував думку старшого сина, якому виповнилось 14 років, з ким із батьків він
бажає проживати.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а

рішення суду
частковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно з п. 5
ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про повне
або часткове скасування рішення суду першої інстанції і направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

При розгляді
справи суд першої інстанції встановив, що сторони зареєстрували шлюб 23
листопада 1991р. у Корніївському сільЗАГСі Веселівського району Запорізької
області, актовий запис № 09. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. З літа 2006 р. сторони
припинили сімейні відносини і з цього часу сумісно не проживають.

Задовольняючи
позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що з березня
2007 р. примирення між подружжям не відбулося, сторони проживають за різними
адресами і спільне господарство між ними не ведеться, тому їх сумісне життя та
збереження сім'ї неможливо.

Апеляційний
суд вважає, що висновок суду про розірвання шлюбу відповідає обставинам справи
та вимогам закону.

Відповідно
до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення
подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З
матеріалів справи (а.с.25) вбачається, що районний суд ухвалою від 27 березня
2007 р. надав сторонам строк для примирення, але останнє не відбулося.

Відповідач
визнає, що з літа 2006 p.,
тобто більше року сторони разом не проживають, сумісне господарство не
ведуть і до теперішнього часу примирення між сторонами не відбулося.

Відповідно
до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд
постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,
інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи,
що сторони сумісно не проживають з літа 2006 p., що примирення
між ними до цього часу не відбулося і позивачка проти нього категорично
заперечує, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде
суперечити інтересам одного з них, є обгрунтованим.

Суд
першої інстанції ухвалив рішення в частині розірвання шлюбу з додержанням норм
матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги в цій
частині необгрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду в цій частині залишенню без змін.

У
відповідності до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце
проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини.

Якщо
батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти
років, визначається нею самою.

Згідно
зі ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли
згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними
може вирішуватися судом.

При
вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення
батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

З матеріалів
справи вбачається, що молодший син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є малолітнім, а
старший син ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, досяг чотирнадцяти років.

Визначаючи
місце проживання дітей разом з матір'ю, суд, на порушення вимог ст.160 СК
України не з'ясував обставин, передбачених ст.161 СК України, при вирішенні
вказаного питання, а також думку старшого сина ОСОБА_3, якому на день розгляду
справи виповнилось чотирнадцять років, щодо свого місця проживання.

У
відповідності до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права,
які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом на
порушення ст. 19 СК України, не залучив до участі у справі орган опіки і
піклування, хоча участь останнього при розгляді справ вказаної категорії є
обов'язковою, а також не витребував від нього письмовий висновок про те з ким
із батьків будуть проживати діти.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 311,314, 315,317 ЦПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 липня 2007 р. в частині
визначення місця проживання дітей скасувати і справу направити на новий
розгляд.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін..

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.