УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13    листопада 2007 року                                                        м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого      Фединяка В.Д.

суддів:                                                                 Беркій
О.Ю.,  Девляшевського В.А.

секретаря                                                           Довжинської
Н.Б.

з
участю:                                                            апелянта
ОСОБА_2,

ОСОБА_3

та його адвоката
ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 25 вересня 2007 року,
-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому
2005 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання
відповідача таким,  що втратив право
користування АДРЕСА_1,  посилаючись на
те,  що після реєстрації шлюбу з
відповідачем у листопаді 2003 року,  за
згодою його згодою позивачка
прописалась в спірній кімнаті і сторони стали

Справа
№22-ц-1335/07р.                                 Головуючий  у  1 ін
ст.  Горейко М. Д.

Категорія
32                                                       Доповідач-суддя
Фединяк В.Д.

2

разом
проживати   в   цій
кімнаті. У   кінці   березня
2004   року,    зазначала позивачка,   відповідач
без  усяких  пояснень
забрав  свої  речі
і  виїхав  за межі області не виписавшись з спірної
кімнати.

Позивачка
вважала,  що відповідач з березня 2004
року без поважних причин понад шість місяців не проживає у спірній
кімнаті,  тому втратив право користування
цією кімнатою з підстав передбачених
ст.  71 ЖК України.

28
березня 2006 року ОСОБА_3  подав до суду
зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання відповідачки такою,  що втратила право користування АДРЕСА_1,  вказуючи про те,  що спірна кімната 15 жовтня 1999 року у
законному порядку надана йому для проживання. Відповідачка проживала у
кімнатіНОМЕР_1 вказаного будинку і після реєстрації    шлюбу

19 листопада 2003 року між
сторонами,  виписалась з своєї кімнати і
прописалась у спірну кімнату. Проте,
зазначає позивач,  відповідачка не
вселялась у спірну кімнату,  а
продовжувала проживати у кімнаті НОМЕР_1. За наведених обставин,  позивач вважав,  що позивачка втратила право на проживання у
спірній кімнаті,  тому просив
задовольнити позов.

13
листопада 2006 року ОСОБА_3  уточнив
позовні вимоги,  зазначивши відповідачем
також виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради   і просив визнати недійсним п.8.5 рішення
вказаної ради від

20 червня 2006 року,  згідно якого ОСОБА_2 надано в користування
кімнату АДРЕСА_1 та видано їй ордер на вселення у вказану кімнату,  так як зазначене рішення прийняте під час
розгляду даного спору у судовому порядку,
зобов"язати ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у користуванні
спірною квартирою,  визнати відповідачку
такою,  що втратила право користування
цією квартирою та стягнути з неї 20000 грн.

моральної
шкоди.

3

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 25 вересня 2007 року ОСОБА_2 відмовлено у
задоволенні позову. Зустрічний позов задоволено частково. Вирішено вселити
ОСОБА_3  в кімнату АДРЕСА_2 і
зобов"язано ОСОБА_2 не чинити перешкод позивачу у користуванні цією
кімнатою.

Цим же
рішенням суду визнано недійсним п.8.5 рішення виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради 20 червня 2006 року та ордер №159 на право
вселення ОСОБА_2 в кімнату АДРЕСА_2.

В решті позову
відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу,  в якій
ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення,  задовольнити позов апелянта і відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_3,  вказуючи на
те,  що при вирішенні даного спору судом
допущено порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема,  на думку апелянта,  судом не враховано того,  що вимоги ОСОБА_3  підлягали розгляду у порядку
адміністративного судочинства,  а не
цивільного. Крім цього,  вказує
апелянт,  суд першої інстанції
встановивши,  що апелянт не має права
вимоги за позовом до ОСОБА_3,
відповідно  ст.  33 ЦПК України не залучив до участі у справі
належного позивача і дав неправильну оцінку представленим доказам у
підтвердження позову та поясненням свідків з сторони апелянта.

У
судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги,  просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_3  апеляційну скаргу не визнав,  вважає доводи цієї скарги безпідставними.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши письмові
докази,  колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

4

Відмовляючи
ОСОБА_2 у задоволенні позову та задовольняючи частково позов ОСОБА_3  і вселяючи його в кімнату АДРЕСА_2,  при цьому зобов'язуючи ОСОБА_2 не чинити
перешкод позивачу у користуванні цією кімнатою та визнаючи недійсним п.8.5
рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від

20
червня 2006 року та ордер №159 на право вселення ОСОБА_2 в кімнату
АДРЕСА_2,  суд першої інстанції виходив з
того,  що будинок АДРЕСА_2 має статус
гуртожитку. Балансоутримувачем цього гуртожитку є ЖЕО №1. Кімната АДРЕСА_2 15
жовтня 1999 року у встановленому законом порядку надана для проживання
ОСОБА_3  У цій кімнаті позивач проживає і
сплачує комунальні платежі,  а
відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні спірною кімнатою змінивши
замки вхідних дверей.

п.8.5
рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20 червня 2006
року та ордер №159 на право вселення ОСОБА_2 в кімнату АДРЕСА_2 є недійсними з
тих підстав,  що спірна кімната на час
прийняття такого рішенні не була вільною і ОСОБА_2 було скрито від виконавчого
комітету,  що спір на про вказане житло
знаходиться на розгляді у суді.

Крім
цього,  ОСОБА_2 не є наймачем спірної
кімнати гуртожитку і чинне житлове законодавство не передбачає втрати права на
житло у гуртожитку з підстав передбачених
ст.  71 ЖК України.

Висновок суду
відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

За
змістом  ст.  127, 128, 129 ЖК України для проживання
робітників,  службовців,  студентів,
учнів,  а також інших громадян у
період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

5

Жилі
будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної,  міської,
районної в місті Ради народних депутатів.

Жила
площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації
підприємства,  установи,  організації чи органу кооперативної або іншої
громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету
комсомолу.

На
підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація
підприємства,  установи,  організації видає громадянинові спеціальний
ордер,  який є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу.

Відповідно
до п. 17 Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 03.06.1986 року
громадяни,  які проживають у
приміщеннях,  що перебувають у їх
відособленому користуванні,  вправі
вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей.

Вселення
інших членів сім'ї в указані приміщення допускається лише з дозволу
адміністрації,  профспілкового комітету і
комітету комсомолу підприємства,
установи,  організації та
письмової згоди членів сім'ї громадянина,
які проживають разом з ним.

Згідно
ч.ч.1, 2 п.2  ст.  71 ЖК України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Якщо
наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість
місяців,  цей строк за заявою відсутнього
може бути продовжено наймодавцем,  а в
разі спору - судом.

У разі
тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи
або у зв'язку з навчанням (учні,
студенти,  стажисти,  аспіранти тощо),  у тому числі за кордоном,  - протягом усього часу виконання цієї роботи
або навчання.

З
матеріалів справи вбачається і не заперечують сторони у справі,  що будинок АДРЕСА_2,  в якому знаходиться    спірна кімната  НОМЕР_2 використовується    як
гуртожиток та

6

стверджується
даними,  які містяться у довідці ЖЕО №1
від 23 січня 2006 року (а.с. 79).

Представленими
суду доказами,  зокрема: копією ордерів
від 15 жовтня 1999 року та від 25 листопада 1996 року про вселення відповідно
ОСОБА_3  у кімнатуНОМЕР_2,  а ОСОБА_4 у кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку
АДРЕСА_2 (а.с.  29, 30)
підтверджується,  що зазначене житло
надано сторонам у зв"язку з роботою в AT "Родон"
м.  Івано-Франківська,  договір найму житла з сторонами у справі не
укладався,  а вселення 10 березня 2004
року ОСОБА_4 у кімнатуНОМЕР_2 зазначеного гуртожитку мало місце за згодою
ОСОБА_3  у зв"язку з одруженням 19
листопада 2003 року. Зазначені обставини не заперечуються сторонами і
підтверджуються письмовими доказами з цього приводу.

За таких
обставин,  відповідно  ст.  71
ЖК України суд першої інстанції прийшов до правильного висновку відмовивши
ОСОБА_4 у задоволенні позову,  оскільки
вказана позивачка не є наймачем спірної кімнати і її позовні вимоги є
безпідставними.

Правильним
є також висновок суду,  яким частково
задоволено позов ОСОБА_3,  так як
ОСОБА_4,  змінивши замки вхідних дверей
спірної кімнати перешкоджає позивачу у користуванні кімнатою АДРЕСА_2,  яка надана йому у встановленому законом
порядку,  що не заперечується
відповідачкою підтверджується письмовими доказами.

З цього
приводу судом правильно визнано незаконним п.8.5 рішення виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від 20 червня 2006 року та ордер №159 на право
вселення ОСОБА_2 в кімнату АДРЕСА_2 недійсними,
оскільки спірна кімната на час прийняття такого рішенні не була вільною
і ОСОБА_2 було скрито від виконавчого комітету,
що спір на про вказане житло знаходиться на розгляді у суді.

7

Доводи
апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в
оскаржуваному рішенні,  тому задоволенню
не підлягають.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів вважає,  що оскаржуване рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування
зазначеного судового рішення за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На
підставі наведеного,  керуючись  ст.
ст.  307, 308, 313-315,  317 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити,  а рішення
Івано-Франківського міського суду від 25 вересня 2007 року в даній справі
залишити без зміни.

Ухвала
набирає чинності з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців
безпосередньо до Верховного Суду України з часу набрання законної сили.