Справа № 2-33/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ            УКРАЇНИ

29 травня 2007 року                                                                  м. Запоріжжя

Комунарський
районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді:                                                                    Амброскіна В.Л.,

при секретареві:                                                                                       Цепа
Л.Ф.,

за участю
представників позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_3, 3-ті особи: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора та ОСОБА_5, про
визнання договору дарування не дійсним та відновлення права власності на
квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_6
звернулась до суду з вищевказаними вимогами. В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач у позовній заяві зазначила, що вона 01.12.2004 року уклала із
відповідачем договір дарування квартири
АДРЕСА_1, що належала їй на праві власності. Але укладення цього
договору дарування було викликано тим, що позивач є непрацездатною та потребує
догляду і матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_3, дочка померлої її подруги, обіцяла її довічно доглядати,
забезпечувати продуктами харчування, здійснювати оплату за квартиру та
займатися домашнім господарством. За таких умов позивач погодилась укласти договір
із ОСОБА_3, але текст договору не читала, вважаючи, що у цьому договорі
передбачені права та обов'язки сторін, щодо яких вони домовлялися із
відповідачкою. Згодом з'ясувалося, що укладений
договір не містить ніяких обов'язків, щодо утримання позивача та позбавляє її
права власності на квартиру. Після укладення спірного договору відповідачка
ОСОБА_3 змінила ставлення до позивача, не
забезпечувала її продуктами харчування, ліками, не доглядала її та не надавала
матеріальної допомоги, а ці дії
здійснює ОСОБА_5. Позивач вважає, що спірний договір дарування було укладено з метою приховати іншу угоду, а саме договір
довічного утримання, а тому його необхідно визнати недійсним та поновити право власності позивача на
спірну квартиру, яку вона відчужила за недійсним договором дарування.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_6 свої позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та пояснила, що вона у грудні 2004 року дійсно приходила разом
із ОСОБА_3 до нотаріальної контори, де підписала
який-то договір, але вона не збиралася оформляти дарчу. При підписанні цього
договору вона побачила, що це договір дарування,
але вона не думала, що назавжди втрачає свою власність та підписала його.
Крім того, у судовому засіданні позивач вказала, що ніякої домовленості із
ОСОБА_3 щодо догляду за нею та надання їй допомоги не було, але вона бажала,
тимчасово пожити у ОСОБА_3 та щоб остання їй допомагала.

Представники
позивача ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, кожен окремо у судовому засіданні підтримали
позицію позивача, оскільки вважали що ОСОБА_6 бажала укласти договір довічного утримання.

Відповідач ОСОБА_3., у судовому засіданні вимоги позивача не визнала в
повному обсязі та пояснила, що вона проживає у цьому
будинку та її мати була подругою ОСОБА_6 і остання часто приходила до них у гості, а у ОСОБА_6 навіть були ключі від її квартири.
Після смерті її мами, ОСОБА_6 запропонувала подарувати їй свою квартиру на що
вона дала згоду. ОСОБА_6 сама підготувала необхідні документи, причому робила все в тайні від ОСОБА_5 та переживала,
щоб він про це не дізнався. Вони разом двічі їздили до
нотаріальної контори, де в перший раз дізналися про необхідні документи
та сплачували необхідні платежі, а в другий раз вони приїхали на підписання
договору дарування. Причому нотаріус, дізнавшись про те, що вона сусідка
дарувальника настоювала на оформленні
договору довічного утримання, але ОСОБА_6 відмовилась від цього та наполягала
на укладенні договору дарування.
Після укладення спірного договору стосунки із ОСОБА_6 залишалися колишніми,
остання приходила у гості та вони разом вечеряли, але через деякий час ОСОБА_6
заявила, що треба все повернути назад, оскільки вона знову бажає бути
власницею і після цього перестала приходити та відкривати двері.

Представник
відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю підтримала позицію
відповідача та вважала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він зареєстрований та
проживає у спірній квартирі разом із ОСОБА_6
та здійснює за нею догляд з 1999 року, у зв'язку із чим остання у 2001 році зробила на його ім'я заповіт, в якому
заповідала йому спірну квартиру. У вересні 2005 року він помітив, що немає
документів на квартиру та дізнався, що квартира була подарована. На його
запитання ОСОБА_6 пояснила, що оскільки в той час він не працював
та вони посварилися, то вона бажала укласти
договір довічного утримання, щоб отримувати матеріальну допомогу. Крім того,
ОСОБА_5 пояснив, що ініціатива щодо розірвання даного договору дарування
виходила не від нього, а від позивача.

Представник
Шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7, у судовому засіданні
пояснила, що вона посвідчувала спірний договір дарування, причому сторони
приходили декілька разів, оскільки перший раз особам, які звернулися до
нотаріальної контори за посвідченням угоди
спочатку роз'яснюється які необхідно представити документи і коли всі документи
зібрані, то сторони приходять для
посвідчення угоди. При посвідченні спірного договору дарування вона особисто
бесідувала із дарувальником, встановила її особу, після чого встановила її
дієздатність шляхом запитань, роз'яснила
про наслідки укладення договору дарування та запропонувала укласти договір
довічного утримання, на що ОСОБА_6
відмовилась від його укладення та настоювала на укладенні договору дарування, хоча документи та витрати для цих
видів договорів однакові, після чого остання особисто в її присутності
підписала спірний договір. Ніяких сумнівів щодо дієздатності дарувальника у неї
не виникало, інакше вона не стала би посвідчувати цей договір.

Суд допитав у судовому засіданні, за клопотанням представника позивача,
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона є
колишньою дружиною ОСОБА_5 та знайома із ОСОБА_6 більш ніж 20 років. Зі слів
ОСОБА_6 на початку 2005 року, їй відомо, що позивачка після сварки із
ОСОБА_5 поїхала до нотаріальної контори, щоб укласти договір довічного
утримання, оскільки бажала, щоб за нею доглядала жінка. Але в осені 2005 року,
ОСОБА_6 їй по телефону скаржилась, що дізналась, про те, що уклала із ОСОБА_3
договір дарування, а ОСОБА_3 перестала їй допомагати.

Допитаний свідок ОСОБА_9 показав, що він є другом ОСОБА_5 та десь приблизно
в осені 2005 року він від ОСОБА_5 дізнався про те, що ОСОБА_6 подарувала свою
квартиру ОСОБА_3, та після цього, коли він
був у ОСОБА_5 в гостях, то ОСОБА_6 йому скаржилась про те, що вона подарувала сусідці свою квартиру
оскільки бажала, щоб за нею доглядали та жалкує про це.

Допитаний у
судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що він є добрим знайомим ОСОБА_5 та десь у вересні 2006 року він, коли
знаходився в гостях у останнього, дізнався від ОСОБА_6 про те, що вона уклала з сусідкою договір
довічного утримання, але вона її не доглядала.

Судом також були допитані у судовому засіданні, за клопотанням відповідача
свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що вона є сусідкою сторін та
їй відомо, що у ОСОБА_6 та ОСОБА_3 були гарні стосунки і остання постійно
допомагала позивачці. Крім того, в листопаді 2004 року вона
бачила, як до ОСОБА_6 приходила жінка з ЗМБТІ та на її запитання позивачка їй пояснила, що вона бажає подарувати свою
квартиру. Про те, що було укладено договір дарування вона дізналась від сусідів
в осені 2005 року та чула через стіну квартири сварку між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5.

Допитаний у
судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що вона проживає в одному будинку із сторонами та має з ними дружні
стосунки. їй відомо, що ОСОБА_6 постійно ходила в гості до ОСОБА_3, а зимою 2004 року від ОСОБА_6
дізналася, що остання подарувала ОСОБА_3, як дочці, свою квартиру.

Допитаний свідок ОСОБА_12, у судовому засіданні показав, що він має дружні
стосунки із ОСОБА_3 та знайомий з ОСОБА_6 з лютого 2004 року, коли вона
приходила до ОСОБА_3 в гості. У лютому 2005 року він разом
із ОСОБА_3 був в гостях у ОСОБА_6, де вони святкували день народження останньої та ОСОБА_6 йому особисто
розповідала, що ставиться до ОСОБА_3 як до дочці та
подарувала їй свою квартиру.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідків та
дослідивши інші докази, що є у справі, суд вважає,
що позов ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло №1923,
виданого ВАТ «Запоріжприлад» від 07.12.1995
року та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою Запорізькою
державною нотаріальною конторою від 24.07.1998 року, реєстраційний НОМЕР_1, ОСОБА_6 належала на праві власності квартира
АДРЕСА_1. Згідно із ксерокопії
паспорту серії НОМЕР_2, виданого Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій
області від 29.03.2001 року на ім'я ОСОБА_5, випливає, що останній з цього ж
часу

зареєстрований
у спірній квартирі. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом
Шостої Запорізької державної нотаріальної
контори від 13.02.2002 року, ОСОБА_6 все своє майно, в тому числі ї
належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, заповідала ОСОБА_5. Згідно листа ОП ЗМБТІ №9261 від 13.02.2006 року, випливає, що в період жовтня-листопада 2004 року
між ОП ЗМБТІ та ОСОБА_6 було укладено договір від 16.11.2004 року на проведення
інвентаризації та виготовлення виписки з реєстру прав власності на квартиру
АДРЕСА_1, та виготовлені документи були передані до відділу видачі 25.11.2004 року. Відповідно до договору дарування,
посвідченого ОСОБА_7, державним нотаріусом Шостої Запорізької державної
нотаріальної контори від 01.12.2004 року, за реєстровим НОМЕР_3, ОСОБА_6 подарувала належну їй на праві власності
квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_3, в свою
чергу прийняла її у власність як дарунок. Вказаний договір дарування було
зареєстровано у ОП ЗМБТІ 27.01.2005 року, згідно листа ОП ЗМБТІ №5417 від 23.09.2005 року. Відповідно до копії
лицевого рахунку №7918 від 16.01.2006
року на квартиру АДРЕСА_1, даний рахунок оформлений на ОСОБА_3.

Дані обставини підтверджуються
дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до
ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичної особи, поданою згідно вимог ЦПК України, в межах
заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того,
особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті
обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що ствердження позивача та її представників про те, що спірний
договір дарування був укладений з метою приховати договір довічного
утримання не підтверджується наданими та дослідженими
в суді доказами та спростовується поясненнями самої позивачки ОСОБА_6, яка
показала, що при укладанні спірного
договору вона бачила, що це договір дарування та що ніякої домовленості між нею та ОСОБА_3 про догляд за позивачем та надання
їй допомоги не було, а також спростовуються поясненнями відповідача ОСОБА_3 і державного нотаріуса ОСОБА_7, яка
пропонувала позивачці укласти
договір довічного утримання, але остання наполягла на укладенні договору
дарування, що також підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які узгоджуються з поясненнями вищевказаних осіб.

Суд критично ставиться до пояснень третьої особи ОСОБА_5 та показань
свідків з боку позивача, та відкидає їх показання, оскільки данні особи
дізналися про спірний договір через значний проміжок часу, а тому їм не можуть бути відомі обставини, щодо відсутності
наміру сторін за договором створити ті правові наслідки, що в ньому задекларовані та
невідповідності волевиявлення сторін їх дійсної волі.

Крім того, суд вважає, що не залежно від того, чи потребувала позивач
ОСОБА_6 догляду та сторонньої допомоги, або не потребувала, вона мала право
укладати на свій розсуд договір дарування з відповідачем, тому доводи
представників позивача з цього приводу суд вважає незаможними.

Таким чином судові не надано жодного належного доказу, який би свідчив про
те, що сторони, укладаючи спірний договір дарування
мали на увазі приховування іншого правочину, а саме договору довічного утримання, що давало би можливість суду визнати
спірний договір удаваним правочином.

Крім того, судом
не встановлено жодної підстави, яка б не відповідала загальним вимогам чинності
правочину, встановленим ст.203 ЦК
України та ст.215 ЦК
України, а тому суд не вбачає підстав для визнання спірного договору
недійсним.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст.203, 204, 215 і 235 Цивільного кодексу України а
також ст.ст. 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, 3-ті особи:
Шоста Запорізька державна нотаріальна контора та ОСОБА_5, про визнання договору
дарування не дійсним та відновлення права
власності на квартиру - відмовити повністю.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційний суд Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та
подання апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.