АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03
жовтня 2007 р.                                                                                                       м.
Чернівці

Колегія
судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької
області у складі:

Головуючого: Винту Ю.М.

Суддів: Яремка
В.В.,  Одинака О.О.

При секретарі:
Скрипник С. В.

За участю :
представників позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8,  відповідачки ОСОБА_2,  представників відповідачів ОСОБА_9

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 квітня 2007 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  треті особи ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння,  -

встановила:

ОСОБА_1
3вернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права
власності на спадкове майно,  посилаючись
на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його сестра ОСОБА_10,  яка
залишила йому заповіт на все своє майно. Рішенням Чернівецької міськвиконкому
від 24.11.1955р. сестру було визнано користувачем земельної ділянки розміром
1533 кв.м.  розташованій у АДРЕСА_1. На
вказаній земельній ділянці приблизно у 1972 році самовільно збудовано житловий
будинок,  на який 10.01.1996р.
колективним проектно-кошторисним бюро побуту,
за замовленням сестри,  було
виконано виконавче креслення для прийняття його в експлуатацію. Зазначене
креслення було складене на житловий будинок,
площею 94, 7 кв.м. ,  літню
кухню,  38, 75 кв.м. ,  сараї літ. В,
Г,  Д,  криницю,  вбиральню та гараж. Ці креслення було
погоджено з усіма відповідними службами але будинок здано в експлуатацію та
узаконено не було. На момент звернення до суду він не мав змоги прийняти
спадщину,  оскільки згідно  ст. 105 ЦК
України (у ред. 1963р.)
право власності на самовільне будівництво не набувалось. У зв'язку з цим
Чернівецька міська рада,  у віданні якої
знаходиться земля,  не могла передати
йому земельну ділянку,  яка знаходиться
біля будинку сестри. За таких обставин,
просив суд постановити рішення,
яким визнати за ним право власності на будинок з господарськими
спорудами,  розташований за адресою
АДРЕСА_1на підставі  ст. 376 ЦК України.

Рішенням
Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 квітня 2007 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить рішення Садгірського районного суду м.
Чернівці від 20 квітня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення,  яким задоволити його позовні вимоги.
Приймаючи рішення по справі суд зробив висновки,  які не відповідають обставинам справи,  неповно з'ясував обставини,  що мають значення для справи,  дав неправильну оцінку доказам,  неправильно застосував норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
пояснення осіб,  які з'явилися у судове
засідання,  дослідивши доводи апеляційної
скарги,  матеріали справи,  колегія приходить до висновку,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Справа №
22ц-663 2007 р.                                                   Головуючий
у 1 інстанції: Байцар Л.В.

Категорія:
26                                                                                        Доповідач:
Винту Ю.М.

Приймаючи
рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 судом першої інстанції у
повному об'ємі з'ясовані обставини справи,
вірно застосовано до правовідносин,
що склалися,  норми матеріального
й процесуального права.

Як
вбачається з матеріалів справи,  згідно
договору купівлі-продажу від 23.11.1951р. ОСОБА_4  продав своє будинковолодіння за адресою
АДРЕСА_1 ОСОБА_11 Після продажу,  у цьому
будинку залишилась проживати дружина продавця -ОСОБА_12 та її неповнолітній син
ОСОБА_4

З
дозволу ОСОБА_11,  ОСОБА_4  та його дружина ОСОБА_3 розпочали будівництво
спірного будинку,  а старий будинок,  який належав ОСОБА_11 був знесений ОСОБА_10

Рішенням
Чернівецького міськвиконкому від 24.11.1955р. за ОСОБА_12 було зареєстровано
тимчасове користування земельною ділянкою біля будинковолодіння по АДРЕСА_1та
запропоновано до 01.01.1956р. оформити документи на право користування вказаною
земельною ділянкою. Рішенням відповідної ради земельна ділянка під забудову
ОСОБА_10 не надавалася.

Відповідно до виконавчих креслень від 10.01.1996р. на самовільно побудовані
будівлі і споруди по АДРЕСА_1 у м. Чернівці вбачається,  що на 10.01.1996р. будинковолодіння
складалось з житлового будинку загальною площею 94, 70 кв.м. ,  літньої кухні,  загальною площею 38, 75 кв.м. ,  сараїв літ. В, Г, Д,  криниці,
туалету,  гаражу. Зазначені
креслення були погодженні з усіма відповідними службами,  однак будинковолодіння ОСОБА_12 не було здано
в експлуатацію.

Таким
чином,  спірний житловий будинок був
побудований самовільно,  без належного
дозволу відповідних органів,  що підтверджується
: поясненнями сторін; висновком технічної експертизи; виконавчим кресленням;
листами департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин та
Чернівецького КБТІ.

Відповідно
до  ст.
105 ЦК України
(в редакції 1963р.) ніхто не набуває права власності на самовільно збудоване
житлове приміщення і щодо цього будинку не виникає прав і обов язків власника
ні в особи,  яка його спорудила,  ні в осіб,
які уклали щодо нього угоди.

Відповідно
ДО  ст.
376 ЦК України
житловий будинок,  будівля,  споруда,
інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом,  якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці,  що не була відведена
для цієї мети,  або без належного дозволу
чи належно затвердженого проекту. Особа,
яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна,  не набуває права власності на нього.

На час
розгляду справи судом першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та ОСОБА_12  здійснюють
добудову спірного житлового будинку без рішення Чернівецької міської ради про
відведення їм земельної ділянки під забудову та без відповідних дозволів.

Відповідно
до  СТ. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,  які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі,  виникає
спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно
до  ст. 131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк,  встановлений судом з урахуванням часу,  необхідного для подання доказів. Докази,  подані з порушенням вимог,  встановлених частиною першою цієї статті,  не приймаються,  якщо сторона не доведе,  що докази подано несвоєчасно з поважних
причин.

Усупереч
вимогам  ст.  ст. 60,
131 ЦПК України,  позивач не надав
суду докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Оскільки
позивачем не надано суду правовстановлюючих документів на ім'я ОСОБА_10 на
спірне будинковолодіння,  чи його
частину,  судом першої інстанції зроблено
правильний  висновок,   що
після  смерті  ОСОБА_10спадщина на спірне

будинковолодіння
чи його частку не відкрилась та обгрунтовано відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1

Враховуючи
наведене,  колегія приходить до
висновку,  що рішення суду відповідає
нормам матеріального й процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись  ст.
ст.  209,  218,
307,  308  ЦПК України,
колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 квітня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена протягом двох місяців
в касаційному порядку до Верховного Суду України з дня набрання нею законної
сили.