Справа № 22ц-580907 р.                               Головуючий по 1 інстанції -
.- 30                                                  Доповідач  -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07      серпня 2007 р. Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого                                      Курило
В.П.

суддів:                                                 Санікової
О.С.

Шамрило
Л.Г.

при
секретарі:                                     Арутюнян
Г.В.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ворошиловського районного суду м.  Донецька від 29 березня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
користування жилим приміщенням,  -

ВСТАНОВИВ:

Заочним
рішенням Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 29 березня 2007 р. позов ОСОБА_2  задоволено: ОСОБА_1 виселено із
АДРЕСА_1,  без надання іншого жилого
приміщення; відповідача зобов'язано не чинити перешкод у реалізації прав
власності ОСОБА_2  на приміщення
вищезазначеного гуртожитку. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1до
ОСОБА_2  про визнання права користування
жилим приміщенням - АДРЕСА_1,
відмовлено.

Не
погодившись із заочним рішенням суду,
ОСОБА_1 подала заяву про його перегляд,
яка ухвалою Ворошиловського районного суду м.  Донецька від 03 травня 2007 р. була залишена
без задоволення.

В      апеляційній скарзі ОСОБА_1
ставить питання про скасування заочного рішення суду

і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2  та про задоволення її

зустрічного позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася
на неповне

з'ясування судом обставин,  що мають
значення для справи,  та порушення норм
матеріального і

процесуального права.

В судове
засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не явилася,
про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому
законом порядку.

Представник
ОСОБА_2  ОСОБА_3 заперечувала проти
доводів скарги,  вважала заочне рішення
суду законним і просила залишити його без змін.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення представника позивача ОСОБА_3,
дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга ОСОБА_1задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
правильно встановив правовідносини,  які
склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Згідно
ч.1  ст. 308 ЦК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено,  що згідно
нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 27.01.2006 р. за реєстром
№157 Акціонерне товариство закритого типу „1-й Донецький авторемонтний
завод" (далі АТЗТ „1-й ДАРЗ") продав ,  а фізична особа ОСОБА_2  купив будівлю гуртожитку літ.А-10 за адресою:
АДРЕСА_1. Пунктом 8 цього договору передбачено,
що покупець гарантує забезпечити збереження прав громадян,  проживаючих у будівлі гуртожитку у
відповідності до діючого законодавства України. Рішенням постійно діючого
третейського суду Асоціація „Жінка та бізнес" від 28.02.2006 p.,  яке набрало чинності,  п.8 договору визнано недійсним.  27.07.2005 р. між ОСОБА_1,  яка не перебувала у трудових відносинах з
АТЗТ „1-й ДАРЗ",  та в.о.
генерального директора заводу Горовенком О.В. укладено договір найму житла у
гуртожитку,  за умовами якого ОСОБА_1
було надано у користування 2 койко-місця у АДРЕСА_1 строком строком з
01.08.2005 р. до 01.10.2005 p.,  a 05.10.2005 р.
остання була тимчасово зареєстрована у гуртожитку строком до 11.07.2006 р.
Новий власник гуртожитку ОСОБА_2  не мав
наміру укладати з ОСОБА_1 договір на проживання чи користування у кімнати №802
гуртожитку,  про що письмово повідомив
відповідача 28.02.2006 р. та вимагав її виселення з гуртожитку у строк до 01.06.2006
р. Але ОСОБА_1 у визначений у повідомленні строк кімнату у гуртожитку не
звільнила,  що стало причиною звернення
позивача до суду. Під час розгляду справи остання не надала суду будь-яких
доказів про правомірність її проживання у гуртожитку після 11.07.2006 р.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2  та відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з
того,  що строк найму житла та строк
тимчасової прописки ОСОБА_1у приміщенні гуртожитку сплинули,  а тому її відмова від звільнення зайнятої нею
кімнати №802 є неправомірною та порушує права позивача як власника на вільне
володіння та користування належним йому майном.

Висновки суду
відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

ст.  41
Конституції України передбачено,  що
кожен має право володіти,  користуватися
і розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєю інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

У
відповідності з вимогами ч.1  ст. 170
Житлового кодексу України при переході права власності на жилий будинок
(частину будинку, квартиру),  в якому
знаходиться здане в найом жиле приміщення,
до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в
ньому строку.

Згідно  ст. 169 цього Кодексу у разі припинення договору
найму жилого приміщення в будинку (квартирі),
що належить громадянинові на праві приватної власності,  наймач і особи,  які проживають разом з ним,  зобов'язані звільнити жиле приміщення,  а в разі відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З
матеріалів справи вбачається,  що
підставою для вселення ОСОБА_1в гуртожиток АТЗТ „1-й ДАРЗ" та надання їй у
користування одного койко-місця був не ордер як це передбачено  ст. 129 ЖК України,  а листи ДП „Донецький облавтодор" за
№2-21 від 18.05.2004 р. та №3-48 від 05.2005 р. з резолюцією одного з
керівників заводу (а.с. 52, 53). Ця обставина підтверджується також даними
паспорту відповідача про її тимчасову реєстрацію у гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1 з 22.09.2004 р. до 29.06.2005 р. та з 27.05.2005 р. до 11.07.2006 р.
(а.с. 34). Згідно договору найму житла у гуртожитку АТЗТ „1-й ДАРЗ" від
27.07. 2005 р. у користування
ОСОБА_1 було надано 2 койко-місця у кімнаті №802 строком до 01.10.2005 р. (а.с.
16-18). Право власності ОСОБА_2  на
будівлю гуртожитку літ.А-10 за вищезазначеною адресою підтверджується договором
купівлі-продажу від 27.01.2006 р. за реєстром №157 та витягом з Державного
реєстру правочинів (а.с. 9-10). Повідомлення про небажання останнього укладати договор найму на новий
строк та про вимогу звільнити займану кімнату №802 у строк до 01.06.2006 р.
ОСОБА_1 отримала особисто 28.02.2006 р. (а.с. 19).

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість
вимог ОСОБА_2  та відсутність
передбачених законом підстав для задоволення зустрічного

позову ОСОБА_1,  яка не
придбала постійного права користування жилою площею у будівлі гуртожитку АТЗТ
„1-й ДАРЗ",  власником якого у
теперішній час є ОСОБА_2

Таким
чином,  рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його
скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  313-315,  317 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне
рішення Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 29 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.