Справа № 22-ц-1243/2007р.
у 1 інстанції Ілюк Б.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2007 року                                                          м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого:                                                  Проскурніцького
П.І.

суддів:                                                              Беркій
О.Ю., Бойчука І.В.,

секретаря:
Довжинської Н.Б.,

з участю:                                                         сторін
та адвоката ОСОБА_6.,

розглянувши
у відкритому судовому за сіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2та ОСОБА_3до
ОСОБА_4, ОСОБА_5про стягнення матеріальної і моральної шкоди за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 таОСОБА_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 15
серпня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні
2007 року позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом посилаючись на те
що відповідачі без їхньої згоди розібрали належний їм сарай та забрали майно на
суму 5566 гривень а всього заподіяли матеріальну шкоду на сумуОСОБА_1 і ОСОБА_2
по 3218 гривень 25 коп. А ОСОБА_3435 грвн.25 коп. а також моральну шкоду в
розмірі по 1500 гривень кожному.

Рішенням
Коломийського міськрайонного суду від 15 серпня позов задоволено частково.

Не
погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідачі подали апеляційну
скаргу в якій зазначили що судом першої інстанції не з"ясував фактичні
обставини справи, права та обов"язки сторін, вважав встановленими факти
які не підтверджені доказами.

Сарай,
який вони розібрали, був аварійний, загрожував обвалом і становив реальну
загрозу життю та здоров'ю мешканців будинку.

Майна на
яке посилаються позивачі в сараї не було. В приміщення сараю був вільний
доступ.

Просять
рішення суду першої інстанції скасувати у хвалити нове рішення про відмову в
позові.

Колегія
суддів, вислухавши доповідача, сторони, приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги.

Суд
першої інстанції вважав встановленими обставини що мають значення для справи
які недоведені в судовому засіданні.

Задовольняючи
позов і стягуючи з відповідачів на користь позивачів вартість господарської
споруди (сараю) суд виходив з того що він належав їм на праві приватної
власності посилаючись на свідоцтво про право власності на житло та договір
дарування 3/4 частин квартири. Згідно із Законом від 19 червня 1992 року і
Положеннями про порядок

2

передачі квартир
у власність громадян, разом із квартирою у власність можуть бути передані
допоміжні приміщення жилого будинку, крім призначених для забезпечення його
експлуатації та обслуговування. Подані позивачами, свідоцтво про право
власності на житло та договір дарування не підтверджують їхнє право власності
на господарську споруду а тому вони не можуть вимагати відшкодування її
вартості.

Судом
першої інстанції також задоволено позов і стягнуто вартість майна, зокрема
трьох металевих ліжок, двох чавунних казанів місткістю 20 літрів, двох чавунних
казанів місткістю 15 літрів, чавунного казана місткістю 10 літрів, двох
чавунних казанів місткістю 6 літрів, чавунної ванни, газову трубу, 10 кілограм
мідного дроту та металобрухт вартістю 600 гривень. Кількість та вартість майна,
крім показів сторін, не підтверджена жодними доказами. Свідок ОСОБА_7., на
покази якого посилається суд, стверджував що він здавав зазначені в позові
предмети на металобрухт, за що отримував гроші в сумі 600 гривень, які розподілив
з відповідачем. Посилання в рішенні суду на покази зазначеного свідка
суперечить тим які давались ним в судовому засіданні. Свідок не вказував на те
що крім металевих предметів він ще здавав металобрухт на суму 600 гривень,
ОСОБА_7. не притягувався до участі в справі в якості відповідача хоча з його
пояснень вбачається що і він отримав вигоду від реалізації металобрухту.

Суд
першої інстанції посилаючись в рішенні на покази свідка ОСОБА_7, не досліджував їх в
судовому засіданні як передбачено діючим цивільним процесуальним
законодавством. Розглядаючи справу 02 серпня 2007 року і допитуючи в якості
свідка ОСОБА_7, суд відклав розгляд справи на 15 серпня 2007 року, розпочавши
розгляд справи з початку, суд не досліджував протокол судового засідання від 02
серпня 2007 року.

Відповідно
до вимог ст 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог, доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Розглянувши
справу в межах заявленого позову та в межах апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що оскільки, обставини на які посилаються позивачі і які
суд першої інстанції вважав встановленими недоведені то рішення суду першої
інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в
позові.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307; 309; 313; 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5задовольнити.

Рішення
Коломийського міськрайонного суду від 15 серпня 2007 року скасувати і ухвалити
нове рішення яким в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3до ОСОБА_4 таОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди, відмовити.

Рішення
набирає чинності з моменту його проголошення але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох
місяців.