Справа №22-ц-1369/2007р.                                     Головуючий
у 1 -й інстанції Шершак
категорія - 16                                                             Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Сумської області в складі:

головуючого  Рибалки В.Г.

суддів                          Хвостика С.Г.,
Криворотенка В.І.

з участю
секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

та осіб, які
прийняли участь у справі - представника ВАТ «Сумигаз» Приходька O.K., ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну

справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 3 вересня 2007 року

у справі за
позовом відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації

«Сумигаз»
Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,
ОСОБА_2  про стягнення

заборгованості
по газопостачанню, -

встановила:

27 березня 2007 року ВАТ «Сумигаз» звернулося до суду з позовом, в якому
просило стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з
газопостачання за період з 2002 року по 1 березня 2007 року в сумі 1034 грн. 15
коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 3 вересня 2007 року позов ВАТ
по газопостачанню та газифікації „Сумигаз" Національної акціонерної
компанії „Нафтогаз України" задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ВАТ
по газопостачанню та газифікації „Сумигаз" Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» суму заборгованості по оплаті за послуги з
газопостачання в сумі 1034 гривень 15 копійок та 81 грн., судових витрат, а
всього 1115 гривень 15 копійок.

Ухвалою від 3 жовтня 2007 року суд роз'яснив своє рішення, вказавши, що за
надані послуги з газопостачання за період з 1 січня 2003 року по 1 березня 2007
року відповідачі зобов'язані розрахуватись шляхом погашення заборгованості в
сумі 1034 грн. 15 коп. При цьому зазначено, що позовна давність не сплинула,
так як відповідачі частково погашали борг, визнаючи його.

Рішення від 3 вересня 2007 року ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку,
подавши 28 вересня 2007 року апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Свої вимоги
мотивувала тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги вимоги
Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого надання
послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Окрім цього вказує, що суд
не застосував позовну давність, хоча у заяві вона на цьому наголошувала, не
перевірив завищення нарахувань

та не зменшив суму боргу на 23 грн. 67 коп., які вона
сплатила 14 березня 2007 року за лютий 2007 року.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача про
задоволення апеляційної скарги та пояснення представника позивача про залишення
рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія судів знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі разом з трьома
неповнолітніми членами сім'ї проживають у квартирі АДРЕСА_1, користуючись
послугами з газопостачання, які їм надає позивач, своєчасно та в повному обсязі
не оплачують надані послуги з 2002 року, в зв'язку з чим станом на 01.03.2007
року утворилась заборгованість в сумі 1034 гривень 15 копійок, що
підтверджується розрахунками (а.с. 5-7, 38-40, 41-47).

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів всієї суми
заборгованості, місцевий суд послався на порушення з боку відповідачів вимог
ст.ст. 64, 67-68 ЖК України, щодо плати за газопостачання та строків внесення
плати за наданні послуги.

Проте, з таким
висновком повністю погодитись не можна.

Згідно із ст.ст. 257, 261 ч.1, 267 ч.ч.; З, 4 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давність починається від дня, коли особа довідалася або
могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі,
є підставою для відмови у позові.

Виходячи з матеріалів справи, позивач мав дізнатися про невнесення
відповідачами плати за користуванням послугами з газопостачання ще наступного
місяця після невнесення такої плати.

Оскільки позов пред'явлено у березні 2007 року тому заборгованість з
газопостачання, враховуючи заяву відповідачка ОСОБА_1, не може бути стягнута
після закінчення права на позовну давність, яка обраховується в даному випадку
з 1 березня 2004 року.

Із заявою про визнання поважними причин пропущення позовної давності
позивач не звертався, навпаки, його представник вважав позовну давність не
пропущеною.

Крім того, стягнувши заборгованість станом на 1 березня 2007 року, місцевий
суд не звернув увагу на обставини того, що послуги з газопостачання за лютий
2007 року в сумі 23 грн. 67 коп. відповідачка оплатила 14 березня 2007 року,
про що надала суду фіскальний чек (а.с. 26).

За таких обставин постановлене судом першої інстанції рішення підлягає
зміні, сума стягнення - зменшенню на суму заборгованості по оплаті станом до 1
березня 2004 року включно та на суму заборгованості за лютий 2007 року (1034
грн. 15 коп. - 745 грн. 86 коп. - 23 грн.67 коп.) = 264 грн. 62 коп., тобто,
сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, становить 264 грн.
62 коп., в зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити.

Та обставина, що
між надавачем послуг ВАТ «Сумигаз» і відповідачами не був укладений договір, не
є підставою для звільнення останніх від оплати фактично спожитих послуг, так як
факт споживання послуг з газопостачання створює для відповідачів зобов'язання
їх оплатити, що випливає із змісту ст. 11 ЦК України, тому доводи апеляційної
скарги в цій частині не спростовують висновку суду про стягнення
заборгованості.

Доводи апеляційної
скарги про завищення нарахувань за газ у ті періоди, коли не було гарячої води,
були предметом дослідження в суді першої інстанції і обґрунтовано спростовані,
так як нарахування плати за спожитий газ у періоди відсутності гарячого
водопостачання, про що позивача повідомляла теплопостачаюча організація, в тому
числі і в будинку, де мешкають відповідачі, здійснювались на підставі
встановлених цін і тарифів, про що позивач повідомляв апелянтку відповідно до
її звернення. (а.с. 35-37, 48-97, 98)

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не містять
посилання на такі порушення норм законодавства, що б могло бути підставою для
зміни чи скасування рішення суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції
допустив неправильне застосування норм матеріального права, а тому згідно п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду в частині стягнення суми заборгованості
необхідно змінити, а в іншій частині рішення необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, ст.ст. 11, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст.
307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 3 вересня 2007 року в даній
справі змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1,ОСОБА_2 на користь
відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікацій «Сумигаз»
Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» - 264 грн. 62 коп.
заборгованості по газопостачанню.

У решті рішення Зарічного районного суду м. Суми від 3
вересня 2007 року залишити без зміни.

Рішення набирає
законної сили і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з часу проголошення.