УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
листопада 2007 р.                                                                       м.  Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого                                                              Мелінишин
Г.П.,

суддів                                                                          Вакарук
В.М. ,  Сокловського В.М. ,

секретаря                                                                    Сем"янчук
С. Й.,

з участю
адвоката                                                      ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом Правління Акціонерного
товариства "Українська пожежно-страхова компанія" в особі
Івано-Франківського обласного управління AT до
ОСОБА_2 про стягнення
страхового відшкодування в порядку регресу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до правління AT, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Надвірнянського районного суду від 28 вересня 2007 р., -

встановила:

Рішенням Надвірнянського районного суду від
28.09.2007 р. задоволено позов правління AT "
Українська пожежно-страхова компанія" та стягнуто на користь AT
з ОСОБА_2 15962
грн.85 коп. страхового відшкодування в порядку регресу. Відмовлено в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2
до AT,
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. На
дане рішення ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу. Зазначає,
що

Справа №
22-ц-1342/2007р.                  Головуючий
у І інстанції Вінтоняк М. Б.

Категорія
17                                            Доповідач
Мелінишин Г.П.

рішення суду не
відповідає фактичним обставинам справи,
судом неправильно застосовано норми матеріального права та не
застосовано норми,  що підлягали
застосуванню. Задовольняючи позов правління AT та
відмовляючи в задоволенні його позову суд не врахував,  що AT та ОСОБА_3
повинні нести перед ним відповідальність незалежно від вини останнього,  який є власником джерела підвищеної
небезпеки. Не прийняв суд до уваги також і тієї обставини,  що на водіяОСОБА_3 було складено
адміністративний протокол. Тим самим,
відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд звільнивОСОБА_3 від
відповідальності,  що в даному випадку є
недопустимим.  Судом неправильно
застосовано до даних правовідносин
ст.  1188 ЦК України,  що поширюється на випадки взаємодії двох джерел
підвищеної небезпеки. Судом в рішенні також не зазначено в чому проявилась
протиправність його дій як заподіювача шкоди,
який причинний зв"язок між його діями та спричиненою шкодою.
Твердження суду про те,  що ним допущено
порушення п. 7.3 Правил дорожнього руху,
де зазначені вимоги до осіб,  які
керують гужовим транспортом і погоничів тварин і посилання з цього приводу на
довідку ДАІ Надвірнянського РВМ УМВС не підтверджується будь-якими доказами.
Тим більше,  ДТП відбулося без
участі гужового транспорту,  на місці
події його в цей час не було і він не здійснював ніякого погону тварин. Якщо в
його діях вбачається адміністративне правопорушення,  то він мав би бути притягнутий до
адміністративної відповідальності. Крім того,
судом не було застосовано положень ч. 2, 4  ст.
1193 ЦК України
щодо врахування ступеня його вини та майнового стану. Він та його дружина є
інвалідами II групи і їхнім єдиним доходом є пенсія. Посилаючись на
зазначені обставини просив рішення суду скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким його позов про відшкодування 3200 грн.
матеріальної та 1700 грн. моральної шкоди задовольнити,  в задоволенні позову правління AT
"Українська пожежно-страхова компанія" в особі Івано-Франківського
обласного управління відмовити.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводи скарги підтримав з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 доводів
скарги не визнав,  посилаючись на
обгрунтованість висновків суду.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  думку адвоката,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів підстав для задоволення
апеляційної скарги не знаходить.

Відповідно
до  ст.
27 Закону України "Про страхування" та  ст.
993 ЦК України
до страховика,  який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового страхування,  у межах фактичних витрат переходить право
вимоги,  яке страхувальник чи інша
особа,  що одержала страхове
відшкодування,  має до особи,  відповідальної за завдані збитки.

Судом
встановлено,  що 10.01.2007 р. в с.  Тисменичани відбулася
дорожньо-транспортна пригода,  в
результаті якої водій ОСОБА_3 збив коня,
власником якого був ОСОБА_2
Внаслідок ДТП кінь
загинув,  а автомобіль
"Нісан",  що належав
ОСОБА_3,  зазнав пошкоджень.

Як
вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_3 та AT "Українська
пожежно-страхова компанія" 30.09.2006 р. було укладено договір страхування
наземних транспортних засобів,  згідно
якого було передбачено страхування,
зокрема і від страхового випадку,
пов"язаного із зіткненням з тваринами. На підставі вказаного
договору AT "УПСК" виплатила ОСОБА_3 як власнику транспортного
засобу страхове відшкодування в розмірі фактично завданих збитків на суму 15962
грн. 85 коп.

З
врахуванням наведених обставин суд прийшов до правильного висновку,  що вказана сума в порядку регресу повинна
бути стягнута з ОСОБА_2
як особи,  що відповідальна за
завдані збитки. Твердження апелянта про те,
що судом при вирішенні даного спору не враховано його матеріальне
становище не заслуговує на увагу. Зазначена норма  ст.
993 ЦК України
передбачає відшкодування фактично завданих збитків і не встановлює при цьому
врахування матеріально становища винної особи.

З
матеріалів справи вбачається,  що ДТП сталося з вини
ОСОБА_2,  кінь якого вибіг на автотрасу Івано-Франківськ-
Бистриця,  на смугу руху ,  по якій

рухався
автомобільОСОБА_3,  в результаті чого і
сталося зіткнення. При цьому як встановлено судом кінь знаходився без
погонича,  вуздечки та поводу. Наведені
обставини підтверджуються матеріалами справи,
зокрема відмовними матеріалами (а.с.
58-74),  схемою ДТП та ін.

Відмовляючи
в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд обгрунтовано виходив з того,  що він не вправі вимагати відшкодування
завданих йому загибеллю коня матеріальних та моральних збитків,  оскільки саме з його вини сталася дорожньо-
транспортна пригода.

Доводи
апелянта про те,  що його кінь загинув з
вини водіяОСОБА_3,  оскільки той
притягнутий до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є
надумані і будь-якими об'єктивними доказами не підтверджені.

Колегія
суддів приходить до висновку,  що справа
судом першої інстанції розглянута повно і об"єктивно,  а рішення постановлено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильності
висновків суду не спростовують,  а тому
підстав для його скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись  ст.
ст.  218, 307, 308,
313-315 ЦПК України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити,  а рішення
Надвірнянського районного суду від 28 вересня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання нею законної
сили.