Справа 22ц-55412007 рік                                Головуючий у 1 інстанції Садовський М. К.
30                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

02
серпня 2007 року                                                                                     м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого
судді Голубинського А.М. ,

суддів Жданової B.C.,
Прокопчук Л.М. ,

при секретарі
Бондаренко Н.М.

за участю
відповідача ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Докучаевського міського
суду Донецької області від 15

травня 2007 року
по справі за позовом ВАТ „Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат"

до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання договору на
безоплатне надання жилого приміщення,  -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Докучаевського міського суду Донецької області від 15 травня 2007 року позовні
вимоги ВАТ „Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" задоволені у повному
обсязі.

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на те , що висновки суду
першої інстанції не відповідають фактичним обставинам та вимогам матеріального
закону,  а також суд не прийняв до уваги
його доводи та заперечення. Просив скасувати судове рішення,  справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Звертаючись
до суду з даним позовом ВАТ „Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат"
посилалось на те,  що згідно договору
оренди №183 від 03.10.2002 року і договору на безоплатне надання жилого
приміщення №161 від 30.12.2005 року ОСОБА_2 було надано жиле приміщення
(квартира) АДРЕСА_1. Вказана квартира належить позивачу на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2002 року.

Відповідно
до п. 2.1 договору №183 від 03.10.2002 року і п.1.3. договору №161 від
30.12.2005 року дана квартира була надана відповідачу як працівнику ВАТ
„ДФДК"з метою його зацікавленості у праці. По узгодженню із власником в
квартиру були вселені неповнолітні діти ОСОБА_2- ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Крім того
,  у вказаному приміщені без реєстрації
проживає чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_1 Відповідно до умов договору „ 161 від 30.12.2005
року відповідачка повинна проводити оплату за комунальні послуги,  але цього не робила. Також зазначеним
договором передбачено,  що у разі
звільнення працівника відповідно до вимог
ст.  38 п.3, 4, 7, 8,   ст.
40 п.1-3,   ст. 41 КЗпП України працівник
повинен звільнити житлове приміщення разом з ч.1енами сім"ї,  які проживають разом з ним.

Наказом
№154 від 13.07.2006 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи по  ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.  Крім того,
за нею залишився борг по сплаті за комунальні послуги в загальній сумі
1834 грн.43 коп.

ОСОБА_2
попереджалась про необхідність звільнення жилого приміщення,  але до цього часу його не звільнила.

Просили
постановити рішення про розірвання договору на безоплатне надання жилого
приміщення та виселення ОСОБА_2 разом з ч.1енами її сім"ї. Враховуючи
наведене просили задовольнити їх вимоги.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
ОСОБА_1,  дослідивши матеріали справи
апеляційний суд вважає,  що апеляційна
скарга підлягає відхиленню,  а рішення
суду залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Вирішуючи
справу по суті,  суд у відповідності до
вимог цивільного процесуального права правильно встановив обставини,  щодо заявлених ВАТ „Докучаєвський
флюсо-доломітний комбінат" позовних вимог і вірно застосувавши норми
матеріального закону обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову.

Судом
встановлено,  що позивач ВАТ
„Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат" є власником АДРЕСА_1. Вказана
квартира належить позивачу на праві власності на підставі договору
купівлі-продажу від 16.07.2002 року. Відповідно до п. 2.1 договору №183 від
03.10.2002 року і п.1.3. договору №161 від 30.12.2005 року дана квартира була
надана відповідачу ОСОБА_2,  як працівнику
ВАТ „ДФДК". По узгодженню із власником,
в квартиру були вселені неповнолітні діти ОСОБА_2- ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Крім того ,  у вказаному приміщені без
реєстрації проживає чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_1 Договором № 161 від 30.12.2005
року передбачено,  що у разі звільнення
працівника відповідно до вимог  ст.  38 п.3, 4, 7, 8,   ст.
40 п.1-3,   ст. 41 КЗпП України
працівник повинен звільнити житлове приміщення разом з ч.1енами
сім"ї,  які проживають разом з
ним.  Наказом №154 від 13.07.2006 року
ОСОБА_2 була звільнена з роботи по  ст.
38 КЗпП України за власним бажанням.

Зазначені
обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях сторін,  а також в досліджених судом матеріалах
справи.

Доводи
відповідача ОСОБА_1 про те,  що суд
першої інстанції повинен був залучити до участі у розгляді справи,  в якості заінтересованої особи орган опіки та
піклування,  апеляційний суд не приймає
до уваги,  тому що вирішуючи заявлені
вимоги суд правильно прийшов до висновку,
що ці вимоги випливають з договірних правовідносин між ОСОБА_2 та ВАТ
„Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат",
а тому інтереси дітей не зачіпляються.

Також,  апеляційний суд вважає безпідставними і не
приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те,
що судом першої інстанції били порушені вимоги матеріального та
процесуального права.

Враховуючи
наведене апеляційний суд вважає,  що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,  а
рішення суду залишенню без змін.

Керуючись  ст.
ст.  308,  315 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
на рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 15 травня 2007
року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.