УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 року                                                                                 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого :
Іващука В.А., суддів: Ковальчука О.В., Колоса С.С., при секретарі: Руденко
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Тульчинської районної
державної адміністрації про поновлення на
роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тульчинського
районного суду Вінницької області від 4 квітня 2005 року,

встановила:

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 4 квітня 2005
року в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

У апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм
процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його
позовні вимоги задовольнити.

У доводах
апеляційної скарги посилається на те, що судом необгрунтовано не прийнято до
уваги та не дано оцінки порушенням які допустив відділ освіти звільняючи його з
роботи, зокрема його не ознайомлено зі скаргою ОСОБА_2, не надано можливості
скористатись захистом адвоката. Також посилається на те, що наказів про
проведення службового розслідування
відділом освіти та по школі не виносилось, тому, внаслідок цього
порушення відділом освіти не призначалась комісія яка б мала повноваження
відбирати пояснення та підписувати відповідні акти, а виходячи із цього Акт від
27 травня 2003 року складений відділом освіти підписаний неповноважними на це
особами.

Справа №22-1992      2007 р.         Категорія:
40          Головуючий у суді
першої інстанції Бартко В.А.

Доповідач:
Іващука В.А.

2

Зазначає також, що суд не дав оцінки вказаному Акту від 27 травня 2003 року,
який без печатки, незавірений відділом освіти та підписаний неповноважними на
це особами. Посилається на те, що вказаний Акт складений в порушення інструкції
з ведення ділової документації, затвердженої Наказом Міністерства освіти і
науки України від 23 червня 2000 року за
№240. Зокрема в Акті відсутні місце його затвердження, заголовок до тексту,
Акт підписаний неповноважними особами, так як немає наказу про службове розслідування, а також акт складений у
одному примірнику і не був наданий йому для ознайомлення. Вказує на те,
що такий Акту є недійсним і доводи щодо цього судом не спростовано.

У доводах
апеляційної скарги посилається також на нечинність цього Акту, оскільки він
взагалі не складався, а був складений безпосередньо перед судовим засіданням
для надання його суду безпосередньо перед судовими дебатами. Таке підтверджується відповіддю відділу освіти на запит суду
від 28 жовтня 2003 року №640.

Вказує, що його
не було ознайомлено з поданням директора про звільнення до профспілки, з цим
поданням він ознайомився лише в суді. Дата цього подання (від 30 травня 2003
року) не відповідає обставина вказаним свідком ОСОБА_3 та відповідачем про
оголошення цього подання на засіданні профкому 27 травня 2003 року.

У доводах
апеляційної скарги посилається на порушення судом процесуального права, зокрема
про те, що судом не були допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, клопотання про
виклик яких суд задовольнив.

У доводах
апеляційної скарги зазначає, що суд необгрунтовано розцінив його дії по
відношенню до ОСОБА_4 як аморальний проступок не допитавши останнього в
судовому засіданні, а також не допитавши інших свідків які були присутні
безпосередньо при цих обставинах, обмежився при цьому допитом його матері яка
не була присутня і бачила як все відбувалось.

Також зазначає,
що суд допустив грубе порушення визнаючи конфлікт з ОСОБА_2 аморальним вчинком, оскільки остання сама вчинила на нього напад
в зв'зку із чим він звертався в міліцію. Справа про це в суді ще розглядалась і
такі обставини не встановлені судом, тому суд упереджено визнав аморальним його
проступок.

Представник
відповідача заперечував доводи апеляційної скарги посилаючись на
безпідставність. Просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 15.08.1992 року працював
вчителем історії Сільницької ЗОШ'І-И ступенів.

Наказом
начальника відділу освіти № 25 від 10.06.2003 року ОСОБА_1 було звільнено з посади вчителя історії за
згодою профкому (протокол від 30.05.2003 р.) з 11 червня 2003 року за
неодноразове вчинення аморального вчинку,
несумісного з продовженням даної роботи , п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Згідно посадової
інструкції вчителя на нього покладаються функції навчання та виховання учнів.
Проступки, відносно яких було подання директора профспілковому комітету на дачу
згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя,
по відношенню до учнів і до суспільства є аморальними і

3

підпадають під
дію ст.41 п.3 КЗпП України, тому звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя
відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству.

Позивач працюючи
на посаді вчителя історії Сільницької ЗОШ 1-П ступенів, неодноразово скоював
аморальні проступки, в тому числі побиття учня ОСОБА_4 та кухаря шкільної
столової ОСОБА_2, що являється не сумісним з продовженням даної роботи та
виховних функцій.

Встановивши такі
обставини справи дослідженням наданих доказів у справі, зокрема і допитом свідків, суд відмовив у задоволенні позову.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених
вимог і на  ' підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч.1
ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний
суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів
справи вбачається, що суд першої інстанції, розглянувши справу в межах
заявлених вимог і на підставі наданих доказів, вірно встановивши зазначені вище обставини, дійшов вірного висновку.

ОСОБА_1 був
звільнений на підставі п.3 ст.41 КЗпП України без порушень вимог Кодексу
законів про працю України, при звільненні було дотримано вимоги ст. 43 цього
Кодексу щодо порядку розірвання трудового договору
з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньої згоди
профспілкового органу, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову.

Відповідно ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального   і процесуального
права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відповідно п. 28
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року ( з
наступними змінами та доповненнями) "Про практику
розгляду судами трудових спорів" звільнення з підстав вчинення аморального
проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП )
допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових
обов'язків, так і не пов'язаного з ним (вчинення такого проступку в громадських
місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно
проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки, не підтвердженої
конкретними фактами.

Із матеріалів справи вбачається, що вчинення аморального проступку ОСОБА_1,
несумісного з продовженням даної роботи, підтверджується конкретними фактами, наявність яких підтвердилась
при розгляді справи в суді першої інстанції.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

4

Зокрема не можна погодитись із
доводами апеляційної скарги про те, що рішення є незаконним та підлягає
скасуванню з підстав, що при звільненні були
порушені права позивача, зокрема, що його не ознайомили зі скаргою
ОСОБА_2 та не надали можливості скористатись професійним захистом адвоката, а
суд при ухваленні рішення не дав цьому оцінки та не прийняв до уваги.

Посилання
апелянта на порушення вказаних прав та посилання на посадову інструкції
вчителя, якою визначені ці права не є підставою для скасування судового
рішення, оскільки при розгляді справи в суді зі всіма доказами та матеріалами справи позивач був ознайомлений та був
забезпечений можливістю скористатись захистом адвоката.

Разом із цим з
матеріалів справи не вбачається, що при звільненні позивача з роботи йому було
відмовлено у його проханні щодо надання можливості захисту його інтересів
будь-яким представником, зокрема адвокатом.

Обставини, на
які посилається апелянт, не вплинули на обґрунтованість та законність судового
рішення по суті встановлених обставин.

Не дають також
підстави для скасування судового рішення доводи позивача про те, що службове
розслідування в школі проводилось без видання відповідного
наказу, оскільки висновки службового розслідування щодо фактів, які
перевірялись, знайшли своє підтвердження за наслідками розслідування. Такі факти знайшли своє підтвердження і при
розгляді справи в суді першої інстанції.

Особи, які
проводили службове розслідування, допитані в якості свідків і підтвердили
відповідність висновків розслідування, а також обставини складання Акту від 27
травня 2003 року.

Крім цього в
суді першої інстанції через свого представника орган, який проводив службове
розслідування, підтвердив повноваження осіб, які проводили службове
розслідування, не заперечуються відповідачем у справі, представник якого давав
пояснення у справі та довів підставність призначення такого розслідування та
обґрунтованість його висновків.

З тих же підстав
не можна визнати обгрунтованими, і такими, що дають підстави для скасування
правильного по суті судового рішення, доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності Акта від 27 травня 2007 року вимогам про його форму та зміст, а
також посилання на неповноважність осіб які його підписали.

Посилання позивача на те, що його не ознайомлено з поданням директора до
профспілки щодо звільнення, а також посилання на невідповідність дати складення
цього подання з датою його проголошення на засіданні профспілки, не є підставою
для задоволення апеляційної скарги.

Зокрема, доводи
щодо не ознайомлення з поданням директора до профспілки про звільнення не
ґрунтуються на вимогах закону, оскільки правила ст.43 КЗпП України не містять
таких вимог як ознайомлення працівника з поданням власника або уповноваженого
ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Вимоги вказаної статті містять вимоги щодо розгляду цього подання в присутності
працівника. Однак, як встановлено, після оголошення вказаного подання директора
на засіданні профспілкової організації школи
27 травня

5

2003 року,   позивач вийшов з приміщення кабінету, чим
висловив небажання приймати участь при вирішенні цього питання ( а.с.26).

Крім цього посилання на невідповідність дати складання подання його оголошенню
на засіданні профспілки не відповідають фактичним обставинам. Посилаючись на
це, апелянт у підтвердження вказаного посилається на подання, що знаходиться на
а.с.27. Проте, як вбачається з матеріалів справи, на а.с.27 знаходиться не
подання директора до профспілкової організації про надання дозволу на
звільнення, а клопотання (прохання) директора школи (вихідний №26 від 30 травня 2007 року), на адресу начальника відділу
освіти Тульчинської райдержадміністрації, про звільнення позивача по
ст.41 ч.3 КЗпП України.

Інші    доводи    апеляційної    скарги
також не    можна    визнати

обгрунтованими. Такі доводи не дають підстав для
скасування правильного по -суті судового рішення.

Відповідно ч.3
ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою
для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення
справи.

Апеляційним
судом також встановлено, що 6 липня 2006 року, після ухвалення рішення суду першої інстанції та до прийняття до розгляду
справи апеляційним судом,   позивач у
справі ОСОБА_1 помер ( а.с. 199).

Відповідно
правил ст.310 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи, сторони у спірних правовідносинах,
після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва,
не може бути підставою для застосування частини першої цієї статті, а
саме щодо закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду з
підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Виходячи із
зазначеного та оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, постановлене
з додержанням норм матеріального і процесуального права і спірні правовідносини
не допускають правонаступництва після смерті позивача у справі, то судове
рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК
України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Тульчинського районного суду Вінницької області від 4 квітня 2005 року у цій
справі   залишити без змін.