1 інстанції   Мірута О.А.
справа №
2809,   2007р.                                    Доповідач Курило В.П.
УХВАЛА

Іменем України

15 травня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого
судді Курило В.П. суддів   Санікової О.С.
,  Шамрило Л.Г. при секретарі   Степаненко В.Б.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1. і ОСОБА_2. на рішення Ворошиловського районного суду міста
Донецька від 16 січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3,  3-я особа КП „СЕЗ
Ворошиловського району міста Донецька" про вселення та зміну умов договору
житлового найму та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3,  3-я особа КП „СЕЗ
Ворошиловського району міста Донецька" про визнання такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До
Апеляційного суду Донецької області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 на рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 16 січня
2007 року,  яким задоволені позовні
вимоги ОСОБА_3.

ОСОБА_1
і ОСОБА_2 визнані такими,  що втратили
право користування жилим приміщенням у зв"язку з вибуттям на постійне
місце проживання у інший населений пункт. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1.
і ОСОБА_2. про вселення у квартиру і зміну умов договору житлового найма відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. і ОСОБА_2. ставлять питання про скасування рішення
суду з ухваленням нового рішення про задоволення їх позовних вимог. Суд першої
інстанції не врахував відносини між сторонами,
що ОСОБА_3. постійно вчиняв сварки,
вони звертались до правоохоронних органів і вимушені були піти з
квартири. Іншого житла вони не мають.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції
встановив,  що сторони зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1. Наймачем квартири є ОСОБА_3. 25 грудня 2005 року ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 зібрали свої речі і виїхали в інше жиле приміщення в іншому городі.
Комунальні послуги в спірній квартирі не оплачують,  зв"язку з квартирою не підтримують,  обрали місцем проживання квартиру,  яка належить по праву власності ОСОБА_2.
Доводи позивачів про вимушеність виїзду з квартири безпідставні.

В
засідання суду апеляційної інстанції позивачі ОСОБА_1. і ОСОБА_2. доводи
апеляційної скарги підтримали,  просили
скаргу задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_3. просив рішення суду залишити без змін,
вважає його законним і обгрунтованим.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення позивачів ОСОБА_1.,
ОСОБА_2.,  відповідача ОСОБА_3.,  представника третьої особи,  дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
апеляційний суд вважає,  що скарга
задоволенню не підлягає,  виходячи з
наступного.

Відповідно
до ч. 2  ст.  107 ЖК України у разі вибуття наймача та
членів його сім"ї на постійне проживання до іншого населеного пункту,  або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня
вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім"я,  то договір найму жилого приміщення не
розривається,  а член сім"ї,  який вибув,
втрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття.

Звертаючись в суд з позовом про визнання ОСОБА_1. і ОСОБА_2 такими,  що втратили право користування спірною
квартирою,  ОСОБА_3. посилався на
те,  що вони у грудні 2005 року виїхали в
інше жиле приміщення у інший населений пункт,
де постійно   проживають,    обравши
місцем   проживання квартиру,    що
належить ОСОБА_2. на праві власності і розташована у місті Макіївка.

Заявляючи
позовні вимоги про вселення у квартиру,
ОСОБА_1. і ОСОБА_2. посилались на те,
що в спірній квартирі не проживають з грудня 2005 року з вини
відповідача ОСОБА_3.,  який створював
неможливу для їх проживання обстановку. Він сварився з дружиною ОСОБА_1.,  бив її,
забрав ключі від квартири.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції повно,  всебічно і об"єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін,  встановленим фактам
і доказам дав правильну праву оцінку і дійшов правильного висновку про те,  що доводи позивачок є безпідставними.

Суд
встановив,  що сторони зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1. Квартира складається з 3 кімнат. Наймачем квартири є
ОСОБА_3. 25 грудня 2005 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зібрали свої речі,  інше майно і виїхали з вказаної квартири.
Судом також встановлено,  що 20 лютого
2006 року відповідачка ОСОБА_2. купила квартиру під номером АДРЕСА_2 загальною
площею 41.6 кв.м.  ( а.с.  66). В зазначеній квартирі ОСОБА_1. і
ОСОБА_2. проживають з часу вибуття із спірної квартири і до теперішнього часу.
Це підтверджується договором купівлі-продажу квартири,  поясненнями самих позивачок,  довідкою поштового відділення зв"язку
№57 у місті Макіївка А.с.  128),  з якої видно,
що поштову кореспонденцію позивачки отримують з 2006 року за адресою
купленої ОСОБА_2. квартири,  актами
житлової контори про відсутність у спірній квартирі майна,  що належить позивачкам (а.с. 103-104).

Як
роз"ясним Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови №2 від 12
квітня 1985 року зі змінами,  внесеними

постановами
від 10 березня 1989 року №2,  від 25
грудня 1992 року №13 та від 25 травня 1998 року №15 „ Про деякі питання,  що виникають в практиці застосування судами
Житлового кодексу України відповідно до
ст.  107 ЖК України наймач або
член його сім"ї,  який вибув на інше
постійне місце проживання,  втрачає право
користування жилим приміщенням з дня вибуття,
незалежно від пред"явлення позову про це. На ствердження вибуття
суд може брати до уваги будь які фактичні дані,
які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (
повідомлення про це в листах,  розписка,  переадресування кореспонденції,  утворення сім"ї в іншому місці,  перевезення майна в інше жиле приміщення,  виїзд в інший населений пункт,  укладення трудового договору на невизначений
строк тощо).

Таким
чином,  встановивши,  що ОСОБА_1. і Коломенська виїхали із спірної
квартири в інше жиле приміщення і інший населений пункт,  де вони проживають,  несуть витрати  на утримання
жилого  приміщення,   за
цією  адресою  отримують
поштову

кореспонденцію,  мають належне їм майно,  суд зробив правильний висновок про те,  що вони втратили право користування спірною
квартирою з часу вибуття на підставі
ст.  107 ЖК України.

Доводи
позивачки ОСОБА_1. про те,  що вона не
забезпечена жилою площею не обгрунтовані. Судом встановлено,  що ОСОБА_2.,
що є власником квартири ОСОБА_2,
- донька позивачки ОСОБА_1. Власниця цієї квартири ОСОБА_2. ніде не
працює,  доходів не має,  проживає з ОСОБА_1. спільно,  однією сім"єю. Більш того,  як видно з кредитного договору №
014/0088/74-99775 (а.с.  133) від 20
лютого 2006 року для придбання вказаної квартири ОСОБА_2. отримала необхідну
грошову суму у Акціонерного поштово-пенсійного банку „Аваль". У цей же
день був укладений договір поруки № 014/0088/74-99775/1 вказаним банком і
ОСОБА_1,  за яким вказана позивачка
прийняла на себе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі,  як і ОСОБА_2. за договором кредиту (а.с.
134). З врахуванням того,  що ОСОБА_2. не
працює і доходів не має,  чого вона не
оспорювала в суді,  обов"язок по
виплаті кредиту виконує її мати ОСОБА_1.,
яка в судовому засіданні також не оспорювала вказаного факту.

З
врахуванням вищезазначеного,  а також
характеру взаємовідносин між позивачками,
суд зробив правильний висновок про те,
що не тільки ОСОБА_2.,  а також і
ОСОБА_1. забезпечені житлом.

Суд
перевірив доводи позивачок про те,  що
вони покинули спірну квартиру вимушено під впливом відповідача ОСОБА_3. і
зробив правильний висновок про їх безпідставність.

Судом
опитаний свідок ОСОБА_4 - знайомий і сусід сторін,  який був очевидцем факту виїзду позивачок із
спірної квартири 25 грудня 2005 року. Більш того,  в зазначений день він бачив позивачку
ОСОБА_1.,  розмовляв з нею і остання не
скаржилась на будь яку поведінку відповідача ОСОБА_3. В матеріалах справи є
фотографії позивачок у день їх виїзду із спірної квартири як у час збирання
речей,  так у час їх виходу із квартири.
Факти,  що там відображені,  спростовують доводи позивачок про їх
вимушеність виїзду і недостойну поведінку відповідача ОСОБА_3.

В
повному обсязі судом перевірені доводи позивачок про те,  що ОСОБА_3. за час спільного життя бив
позивачку ОСОБА_1.,  відбирав ключі від
квартири,  тощо. Суд збирав про це
інформацію від органів міліції і встановив,
що вони нічим не підтверджені.

За таких
умов у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволені позовних
вимог ОСОБА_3. про визнання ОСОБА_1. і ОСОБА_2. такими,  що втратили право користування квартирою і
задоволення їх позовних вимог про вселення у квартиру і зміну умов договору
житлового найму.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законів,  що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Отже,  рішення суду є законним і підстав для його
скасування не має.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції без змін,
якщо визнає,  що воно ухвалене з
дотриманням норм матеріального і процесуального законів.

Керуючись  ст.
304,  307,  308 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити. Рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 16
січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення і може
бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.