Справа
№ 22ц-
інстанції КОВЕРЗНЕВ В.О.
цивільна                                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 липня 2007
року                                                                                                      місто
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого-судді:   ІВАНЕНКО Л.В.

суддів:   ШАРАПОВОЇ О.Л., ЛАЗОРЕНКО М.І. при
секретарі:   ІВАНОВІЙ Н.Б.

За
участю:   ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою Чернігівського обласного академічного українського музично-драматичного
театру ім.. Т.Г. Шевченка на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова
від 06 квітня 2007 року у справі за позовом Чернігівського обласного
академічного українського музично-драматичного театру ім.. Т.Г. Шевченка до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,
-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2006 року позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив зобов"язати відповідачів спростувати у спосіб, найбільш
близький до способу поширення інформацію, що випливає з гасла „Театр - не
тюрма" та стягнути солідарно з відповідачів у відшкодування моральної
шкоди 11 000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 03 липня 2006 року
відповідачі, об"єднавшись у так звану профспілку „Ніка-4", яка
юридично не існує, не приступили до виконання своїх трудових обов'язків, розмістили
під стінами Чернігівської облдержадміністрації намети та оголосили голодування
від гаслом „Театр - не тюрма". Страйкуючі вимагали поновити на посаді , на
їх думку, незаконно звільненого режисера ОСОБА_10 В результаті були зірвали
репетиції та вистави. Відповідачі направили численні звернення до різноманітних
органів з неправомірними вимогами, зверталися з заявами, що містять неправдиву
інформацію, до засобів масової інформації. Зокрема в газеті „Вчасно" 04
липня 2006 року надрукована замітка „ Безстрокове голодування розпочав колектив
обласного   драматичного  театру".   У
вказаній   замітці   відповідачі
поширили

інформацію,
що не відповідає дійсності , зокрема про те, що ОСОБА_10був звільнений
незаконно та щодо кількості осіб, які беруть участь в акції. Замітка в газеті
містить малюнки з плакатами „ Театр - не тюрма", „Проти звільнення
режисера ОСОБА_10" Такі дії відповідачів порочать ділову репутацію
академічного театру та спричинили моральну шкоду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2007 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Чернігівський обласний академічний український
музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка просить оскаржуване рішення
скасувати, та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що суд невірно застосував міжнародні
акти, ст. 47і Закону України „Про інформацію". Судом першої інстанції при
ухваленні рішення не були враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 28 вересня 1990 р. № 7 „Про застосування судами законодавства, що
регулює захист честі, гідності і ділової репутації, громадян та
організацій". Апелянт вказує на невідповідність висновку суду обставинам
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши
доводи скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 липня 2006 року
відповідачі, що є членами первинної профспілкової організації № 4 працівників
закладів культури Чернігівської міської профспілки „Ніка" на знак протесту
проти дій генерального директора Чернігівського обласного академічного
музично-драматичного театру ім. Т.Г. Шевченка - ОСОБА_13встановили під стінами
Чернігівської обласної державної адміністрації намети та розпочали безстрокове
голодування. Відповідачі вимагали поновити на посад режисера театру ОСОБА_10 та
призначити його художнім керівником. Крім того, вони розмістили плакати з написами
„ Театр - не тюрма", „Ні корупції в культурі та мистецтві",
„Управління культури спить".

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходи в з того, що
висловлені відповідачами судження „Театр - не тюрма" за своїм характером є
оціночними, що виключає можливість їх спростування та притягнення відповідачів
до відповідальності за їх поширення.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи і на вимогах ст.ст.
15, 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних
свобод та ст. 47і Закону України „Про інформацію".

Ст. 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова,
на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Законом
України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (зі змінами внесеними Законом України
від 09 лютого 2006 р. № 3436-IV), і у
відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного
законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 p. № 3477-IV „Про
виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав
людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав
людини і

основоположних
свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, принципи якої закладені в ст. 34 Конституції України,
передбачено, що кожна людина має право на свободу вираження своїх поглядів,
одержувати та поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно
від кордонів.

Згідно ст. 47і Закону України „Про інформацію",
оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що
не можуть бути витлумаченні як такі, що містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій,
сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Як наголосив Європейський суд з прав людини в справі „Хендісайд проти
Сполученного Королівства", відповідно до ст. 10 (абз. 2) Конвенції, право
на вільне розголошення інформації стосується не тільки „інформації""
та „ідей", які сприймаються позитивно або розглядаються як необразливі, чи
як несуттєве питання, але й таких, які ображають, обурюють або непокоять.
Такими є вимоги щодо плюралізму, терпимості, й широти кругозору, без яких
неможливе існування „демократичного суспільства".

Аналізуючи викладенні вище обставини справи та, враховуючи
європейські стандарти в реалізації прав й свобод людини, суд вважає, що дії
відповідачів не можуть бути розцінені, як такі, що порочать ділову репутацію
Чернігівського обласного академічного українського музично-драматичного театру
ім.. Т.Г. Шевченка. Зобов"язання відповідачів до спростування оціночних
суджень порушило б гарантоване Конституцією України, Конвенцією право на
вираження думок і поглядів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не містять підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та про
невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 НІЖ України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського обласного академічного українського
музично-драматичного театру ім.. Т.Г. Шевченка - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2007 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.