Справа 22ц-496/2007 року
інстанції Васильченко О.Г.
Доповідач Козлов О.М.
РІШЕННЯ

іменем України

24
травня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Донецької області в складі:

головуючого
Песоцької Л.І.,

суддів                                           Дяченко
В.М., Козлова О.М.,

при секретарі
Фік К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу
за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про
відшкодування  шкоди  за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної і
моральної шкоди, заподіяної йому в результаті дорожньо-транспортної події, і
просить суд стягнути з відповідача в його користь відшкодування майнової шкоди
в сумі 17679 грн. 11 коп., моральної - 3000 грн. і 200 грн. витрат на отримання
правової допомоги.

Рішенням
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2007
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто
з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в сумі 17879 грн. 11
коп., моральної - в сумі 100 грн., 200 грн. - витрат на отримання правової
допомоги.

В
апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати і прийняти нове рішення
відмовивши в задоволенні позовних вимог. При цьому посилається на те, що
рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, на
підставі не підтверджених доказами обставин, які мають суттєве значення для
справи. Посилається на те що суд не врахував ступінь вини позивача в
спричиненні майнової шкоди і відсутність доказів причинного зв'язку між діями
відповідача та настанням такої шкоди.

Заслухавши
суддю-доповідача; пояснення відповідача та його представника, які підтримали
апеляційну скаргу, заперечення позивача, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З
позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що 29.09.2005 року, приблизно в
17 год. 45
хвил., позивач керував автомобілем «КІА Cerato», державний номер
НОМЕР_1, і рухався від проспекту Металургів в напрямку АС-2 по проспекту Леніна
в м. Маріуполі в середньому ряду з швидкістю 60 км/год, приблизно за 50 метрів
до перехрестя проспекту Леніна з проспектом Будівельників, в попутному напрямі
транспорту не було і він продовжив рух. У лівому ряду попутного напряму рухався
мікроавтобус. Під'їжджаючи до перехрестя,

позивач рухався
на зелений сигнал світлофора, і продовжував рух. У цей момент відповідач,
управляючи автомобілем ВАЗ-2109, державний номер НОМЕР_2, роблячи поворот, став
перетинати його смугу руху, він став гальмувати, проте зіткнення уникнути не
вдалося. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяна майнова
шкода пов'язана з пошкодженням автомобіля, витрати на відновлювальний ремонт
якого складають 17679 грн. 11 коп., а також йому причинено моральну шкода, яку
він оцінює в 3000 грн..

Приймаючи
рішення, суд виходив з того, що відповідач є володільцем одного з джерел
підвищеної небезпеки, яким він управляв, і з вини відповідача трапилась ця
дорожньо-транспортна пригода, а тому судом вірно застосовані положення ст.1188 ЦК України, з
посиланням на ті обставини, що шкода була завдана внаслідок взаємодії двох
джерел підвищеної небезпеки.

Вина
відповідача підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 05 грудня 2005 року, якою ОСОБА_2 визнано винним в правопорушенні,
передбаченому ст.124 КпАП України, а саме в тому, що 29 вересня 2005 року, о 17
годині 45 хвилин, він, керуючі автомобілем ВАЗ-2109, державний номер НОМЕР_2,
порушив вимоги п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, в наслідок якого сталась
дорожньо-транспортна пригода. Ця постанова суду ніким не оскаржувалась.

Відповідно
до ч.ч.3,4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова
суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Доводи
апеляційної скарги про те, що у виникненні ДТП винен сам позивач, який в момент ДТП мав технічну
можливість уникнути зіткнення, а також про те, що шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується винною особою, тобто повинна відшкодовуватись
саме ОСОБА_1, не
підлягають задоволенню тому що не відповідають обставинам справи встановлених
судом на підставі досліджених в судовому засіданні доказів.

Так,
відповідно до п.8.7.3 (підпункти „ґ", „є", „д") Правил
дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10
жовтня 2001 року №1306 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету
Міністрів України №16 від 06.01.2005 року і №538 від 30.06.2005 року), сигнали
світлофора мають такі значення: жовтий сигнал світлофору забороняє рух і
попереджає про наступну зміну сигналів; поєднання червоного і жовтого сигналів
забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу.

Згідно з
п.п.8.10, 8.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами, внесеними згідно з
Постановами Кабінету Міністрів України №16 від 06.01.2005 року і №538 від
30.06.2005 року), у разі подання світлофором, що забороняє рух, водії повинні
зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62
"Місце зупинки", якщо їх немає- не ближче 10 м до найближчої рейки
перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і
вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною
частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Водіям,
які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору
не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих
Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за
умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

З
пояснень відповідача вбачається, що він почав рух на жовтий сигнал світлофора
виконуючи маневр повороту, не пропустив автомобіль позивача, який рухався в
зустрічному напрямку, порушивши п.16.6 Правил дорожнього руху, відповідно до
якого, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного
світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю
попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному
напрямку прямо або повертають праворуч.

В той же
час, з досліджених судом доказів вбачається, що позивач, відповідно до
п.п.8.7.3, 8.10, 8.11 Правил дорожнього руху, міг рухатись в наміченому
напрямку через перехрестя, приймав заходи для зупинення автомобілю, вдаючись до
екстреного гальмування. Виходячи з викладеного, колегія суддів не приймає до
уваги посилання відповідача в скарзі на висновки експертизи про те, що позивач
мав технічну можливість уникнути зіткнення. Висновк експерта від 29 листопада
2006 року, крім того вказує і на те, що відповідач в дорожній обстановці, не
прийняв мір до виконання п.10.1 Правил дорожнього руху. Відповідач мав технічну
можливість уникнення ДТП,, (а.с.83-86) Крім того, з обставин справи вбачається,
що відповідач почав рухатись на жовтий сигнал світлофора, який забороняє рух і
попереджає про наступну зміну сигналів, і це витікає з пояснень відповідача
(а.с.34), пояснень свідка ОСОБА_3.

Таким
чином, наявні у справі докази вказують на те, що заподіяна шкода є наслідком
зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки, а володільцем одного з зазначених
джерел підвищеної небезпеки є відповідач - водій ОСОБА_2, винний в порушенні
Правил дорожнього руху, які призвели до дорожньо - транспортної пригоди.

Відповідно
до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме,
шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Виходячи
з викладеного, колегія суддів вважає, що суд правильно встановив фактичні
обставини справи, і, приймаючи рішення, обґрунтовано, посилаючись на ст.ст.
1166, 1167, 1188 ЦК України (в редакції 2003 року), поклав на відповідача
відповідальність за заподіяну майнову шкоду з урахуванням конкретних обставин
спричинення шкоди.

Рішення
суду в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди постановлено
на підставі доказів про порушення законних прав позивача і заподіяння йому
моральної шкоди, відповідає ст. 1167 ЦК України (в редакції 2003 року), у
відповідності до якої, моральна шкода, яка заподіяна фізичній особі
неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності
вини.

Ці
висновки суду не суперечать положенням п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 року №4 (із змінами, внесеними
згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року), та вимогам
процесуального права і підстав для скасування або зміни рішення в цій частині
немає.

Розмір
відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначив залежно від характеру
та обсягу душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, враховуючи тяжкість
вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для
відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та
справедливості, бо після аварії позивач не міг експлуатувати свій автомобіль,
що порушило його нормальний життєвий уклад, викликало у нього моральні
переживання, нервовість, що відобразилося на сімейних відносинах.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з
п.4 ч.ч.1,2 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне
застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми
матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідач є інвалідом, джерелом його
існування є пенсія, а ч.1ени його сім'ї одержують незначні доходи, крім того
він має батьків-пенсіонерів, які потребують допомоги. Однак при вирішенні
питання про розмір відшкодування майнової шкоди суд не врахував майновий стан
відповідача.

Таким
чином колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині розміру
відшкодування майнової шкоди підлягає зміні, а позовні вимоги позивача про
відшкодування майнової шкоди - частковому задоволенню в сумі 12879 грн.. При
цьому колегія судців враховує вартість відновлювального ремонту, визначену
висновком спеціаліста (а.с.5-27), майновий стану відповідача та положення ст.
1193 ЦК України, відповідно до якої, суд може зменшити розмір відшкодування
шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім
випадків, коли шкоду завдано вчиненням злочину.

Керуючись
ст.ст.303,307,309 ЦПК України, ст.ст.1166,1167,1188, 1193 ЦК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2007
року змінити в частині відшкодування майнової шкоди.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 12879(дванадцять тисяч
вісімдесят дев'ять) грн..

В решті частини
рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання чинності шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.