АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22-2835 / 2007 р.                                     Головуючий
у 1 інстанції: Матяш О.В.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
серпня 2007 року                                                                                    м.  Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:     Бєлки В.Ю.

суддів :                                   Боєвої
В.В.,  Глазкової О.Г.,

при
секретарі:    Степановій Н.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехника
ЗАЗ" (надалі ТОВ "Сантехника
ЗАЗ" ) на рішення Ленінського суду м.  Запоріжжя від 07 червня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Сантехника
ЗАЗ" про визнання формулювання причини звільнення
неправильною,  та його зміни,  виплату невиплаченої частки заробітній платі
у зв'язку з її неправомірним зниженням та компенсації середнього заробітку за
час вимушеного прогулу,  виплату вихідної
допомоги,  виплату середнього заробітку
за весь час затримки передбачених законом виплат по день фактичного розрахунку,  визнання заподіяння моральної шкоди і сплати
компенсації за неї,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Сантехника ЗАЗ" про
визнання формулювання причини звільнення неправильною та зміни,  виплату невиплаченої частки заробітній платі
у зв'язку з її неправомірним зниженням та компенсації середнього заробітку за
час вимушеного прогулу,  виплату вихідної
допомоги,  виплату середнього заробітку
за весь час затримки передбачених законом виплат по день фактичного
розрахунку,  визнання заподіяння
моральної шкоди і сплати компенсації за неї.

В позові
вказував,  що з 24.10.2005 року по
26.02.2007 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді
монтажника санітарно-технічних систем і обладнання,  що використовується у плавильних печах -
згідно трудового договору. Звільнився в зв*язку з тим,  що ТОВ „Сантехніка ЗАЗ" не виконувало
законодавство про працю,  оскільки не виплачувало
своєчасно заробітну плату (тобто,  за
ч.3  ст.
38 КЗпП України). Проте,  при
звільненні його вимусили написати заяву про звільнення за угодою сторін (за п.
1 ч. 1  ст.  36 КЗпП України). Як зазначив позивач,  після його звільнення 26.02.2007 року позивач
неодноразово звертався до адміністрації підприємства з приводу проведення повного
розрахунку у зв'язку зі звільненням,
однак йому було відмовлено.

В ході
розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги і просив стягнути з ТОВ "Сантехника ЗАЗ" на його
користь 832, 27 грн. - заборгованість по заробітній платі,  502, 15 грн. - 2/3 частки від середнього
заробітку за період з 26.12.2006 року по 26.02.2007 року - за час вимушеного
простою без вини працівника,  1293, 02
грн. - середній заробіток за час

затримки за період з 26.02.2007 року по 07.06.2007 року,  150 грн. - витрати на юридичну допомогу. У
відшкодування моральної 2000 грн.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Запоріжжя
від 07 червня 2007 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто
з ТОВ "Сантехника
ЗАЗ" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у
розмірі 832, 27 грн.,  середній заробіток
за весь час затримки розрахунку при звільненні з 26.02.2007 року по 07.06.2007
року - 1293, 02 грн.; 502, 15 грн. за час вимушеного простою без вини
працівника з 26.12.2006 року по 26.02.2007 року та 150 грн. - витрати на
юридичну допомогу.

В іншій частині
позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ТОВ "Сантехника
ЗАЗ" зазначає,  що
постановлене рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального
права,  просить рішення в частині
стягнення з ТОВ "Сантехника
ЗАЗ" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 1293, 02 грн. за період з 26.02.2007 року по
07.06.2007 року скасувати,  в іншій
частині рішення залишити без змін.

Вислухавши
доповідача,  дослідивши обставини справи
та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд
першої інстанції,  задовольнивши частково
позовні вимоги ОСОБА_1,  вірно посилався
на  ст.
ст.  116,  117 КЗпП України.

Відповідно
до  ст.
ст.  115,  116,
117 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в
робочі дні в строки,  встановлені
колективним договором,  але не рідше двох
разів на місяць через проміжок часу,  що
не перевищує шістнадцять календарних днів. При звільненні працівника виплата
всіх сум,  що йому належать від
підприємства,  установи,  організації,
проводиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум в строки,  зазначені в
ст.  116 цього Кодексу,  за відсутності спору про їх розмір,  підприємство,
установа,  організація повинні
виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Задовольнивши
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній
платі,  суд першої інстанції вірно
виходив з того,  що суду відповідачем
надана довідка № 95 від 30.05.2007 року (а. с.
28),  в якій зазначено,  що заборгованість по заробітній платі за
відрахування податку,  складає 832 грн.
27 коп.,  а з довідок на а. с.  9,  21
судом вірно визначено суму середнього заробітку позивача,  що підлягає стягненню за весь час затримки
розрахунку. - 1293 грн. 02 коп.,
оскільки при звільненні ОСОБА_1 26.02.2007 року виплата всіх сум,  що йому належать від підприємства,  проведена не була.

Також
судом першої інстанції вірно встановлено,
що в період з 26.12.06 р. по 26.02.07 року підприємство не
працювало,  що підтверджено письмовими
доказами (а. с.  9,  19,
20),  тобто,  мав місце вимушений простій без вини працівника,  тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
стягнення заробітку за час вимушеного простою у сумі 502 грн. 15 коп. є
такими,  що підлягають задоволенню.

Доводи
апелянта стосовно того,  що вини
підприємства в затримці розрахунку з ОСОБА_1 немає,  оскільки ОСОБА_1 було відправлено листа з
пропозицією отримати заборгованість по зарплаті,  спростовується наданим апелянтом письмовим
доказом -копією списку на відправку листів від ТОВ „Сантехніка ЗАЗ" від
25.05.2007 року,  з якої,  по-перше,
не видно,  якого змісту лист було
направлено ОСОБА_1,  а по-друге,  це навпаки підтверджує висновки суду про
те,  що під час звільнення ОСОБА_1
відповідач не здійснив з ним повний розрахунок,
запропонувавши отримати розрахунок лише під час судового розгляду даної
справи.

Таким чином,  доводи апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Судом
першої інстанції повно і всебічно з*ясовані обставини справи,  що мають для неї значення,  висновки суду відповідають цим обставинам і
набутим доказам,  характер правовідносин
між сторонами судом визначений правильно,
норми матеріального і процесуального законів при розгляді справи судом
не порушені і застосовані вірно,  тому
підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
314,  317 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехника ЗАЗ" відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 07 червня 2007 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох
місяців.