Справа №22ц-3393/07
Категорія №2 9
Доповідач:   Запорожець
РІШЕННЯ

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

13
серпня 2007 року                                                             м.
Луганськ

Колегія суддів судової Палати з цивільних справ
Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого                                               Запорожця
М.П.,

ч.1енів суду:                                                Івановій
І.П., Оробцовій
Р.І.,

при секретарі                                              Божковій
Н.С.,

розглянувши у
відкритому

судовому
засіданні справу

за позовом                                                  ОСОБА_1
до

Східно-Української філії

Дочірнього                                 підприємства

„П.Дуссманн-Україна",
треті особи: Виконавчий комітет Луганської міської ради, Прокуратура Луганської
області, про визнання права на житлову площу,

за апеляційною
скаргою    Прокуратури  Луганської
області

на
рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 4 травня 2007 року,

за участю                                                     прокурора
Смішливої Т.В.,

встановила:

Оскаржуваним рішенням визнано за ОСОБА_1 право
користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 як за особою, що вселилась
в зазначену квартиру з відома та згоди її наймача ОСОБА_2, постійно проживала в
ній з червня 2005 року по січень 2007 року, приймала участь в оплаті
комунальних послуг та виконувала інші зобов'язання, що випливають із договору
житлового найму.

В апеляційній
скарзі прокуратури ставиться питання про скасування рішення та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог з мотивів порушення місцевим судом  норм
матеріального   та   процесуального   права, невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, місцевий суд виходив із встановленого
факту його постійного місця проживання в спірній квартирі.

Однак із таким висновком місцевого суду не можна погодитись.

Згідно обставин справи, позивач ОСОБА_1 має на праві приватної власності
квартиру в м. Донецьку, в якій в установленому порядку зареєстрований як за
місцем постійного проживання.

Закон України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в
Україні", постанова Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 p. N 35 „Про
затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання,
що втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від N 617
від 11.05.2006 p.,
Настанова з питань оформлення документів і контролю щодо реєстрації місця
проживання та перебування фізичних осіб в Україні, затверджена наказом МВС
України 26.05.2004 N 571, постанова Кабінету Міністрів України від 28 липня
2004 p.
N 985 „Про затвердження зразків документів, необхідних для
реєстрації місця проживання в Україні" передбачають явочну процедуру
зняття з реєстрації за колишнім місцем перебування чи проживання та реєстрацію
за новим, підстави та строки для такої реєстрації, перелік необхідних для цього
документів. Зазначені питання віднесені до компетенції спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, яким є
Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних
осіб МВС України.

Позивачем не вживалось заходів для зняття з реєстрації в м. Донецьку та
реєстрації в спірній квартирі як за новим місцем проживання.

Суд не може підміняти повноваження інших органів.

Чинне законодавство не передбачає подвійного основного
місця проживання.

Відповідно до статей 64, 65 Житлового кодексу, ч.1ени сім' ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть
усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні
ч.1ени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями,
що випливають із зазначеного договору.

До ч.1енів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
Ч.1енами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Наймач
вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх ч.1енів сім'ї,  які
проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Показами свідків, матеріалами №300 9 про відмову в порушенні кримінальної
справи за фактом зівання пломби в квартирі АДРЕСА_1 встановлено, що в період з
2005 року по 2007 рік позивач здійснював періодичний догляд за хворою сестрою,
яка проживала в цій квартирі, а тому вказане жиле приміщення не можна визнавати
його постійним місцем проживання.

ОСОБА_1 не втратив зв'язку із житлом в м. Донецьку, ним не представлено
доказів згоди померлої ОСОБА_2 на його вселення в спірну квартиру та наміру
змінити постійне місце проживання та роботи.

За наведених обставин справи та вимог чинного законодавства апеляційний суд
приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1, про що слід постановити нове рішення.

Керуючись статтями 307, 309 ЦПК України, колегія суддів
судової Палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Прокуратури Луганської області задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 4
травня 2007 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити
за необґрунтованістю.

Рішення набирає чинності негайно та може бути оскаржено
до касаційного суду протягом двох місяців з моменту його проголошення.