УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06 червня 2007
року колегія суддів Апеляційного суду Донецької області

в складі: Висоцької В.С.,Олєйникової Л.С.,Новодворської О.І.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ „Кваліпартс-Україна" про стягнення заборгованості по заробітній
платі,середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,вихідної
допомоги та стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2004 року,

встановила:

У серпні 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ
„Кваліпартс-Україна" про стягнення заборгованості по заробітній
платі,середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,вихідної
допомоги та стягнення моральної шкоди.

Зазначав,що 05 жовтня 2000 року він був прийнятий до
відповідача на посаду комерційного директора ,де працював до 01.08.2001 року.

На початку червня 2001 року його було переведено на іншу
посаду,однак,трудовий договір в письмовій формі з ним укладений не був.

У зв"язку з чим,в перших числах липня він повідомив
нового директора,що буде виконувати свої обов"язки лише до 01.08.2001 р.

Коли він 01.08.2001 року вийшов на роботу і попросив
виплатити заробітну плату,то йому в цьому було відмовлено.

Оскільки відповідач не виконав своїх обов"язків,то
він припинив трудовий договір з останнім на підставі ст.38 КЗпП України.

Заява про звільнення була ним передана бухгалтеру цього
підприємства 11.08.2001р.

Відповідь на цю заяву позивач отримав через 4 місяці,06.12.2001
року,з якої дізнався,що його звільнено з роботи наказом №10-к від 01.08.2001
року за прогули.

Розрахунки з ним
проведені не були.

№ 33ц-781кс-07

Посилаючись на викладені обставини,позивач просив
стягнути на його користь належні при звільненні кошти в розмірі 1212 грн.П коп,
ЗО грн.63 коп компенсації втрати частини заробітної плати в зв"язку з
порушенням терміну її виплати,2844 грн.45 коп середнього заробітку за час
затримки проведення розрахунку та 15000 грн.на відшкодування моральної шкоди,заподіяної
порушенням його трудових прав.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги в частині розміру
коштів,які підлягають стягненню в зв"язку з непроведениям своєчасного розрахунку та його
затримкою до 5097 грн.29 коп,а в частині моральної шкоди до 25000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 13.07. 2004 року позов
задоволено частково.З ТОВ ,Дваліпарст-Україна" стягнуто на користь ОСОБА_1. 3039 грн.83 коп
за час вимушеного прогулу,2500 грн.на відшкодування моральної шкоди,всього 5539
грн.83 коп ,а на користь держави 59 грн.50 коп .мита.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2004 р. рішення
Дарницького районного суду м.Києва від 13 липня 2004 року змінено,зменшено
розмір коштів,які підлягають стягненню з ТОВ „Кваліпартс-Україна" на
користь ОСОБА_1.за час затримки проведення розрахунку з 3039 грн.83 коп до 500
грн,моральної шкоди з 2500 грн до 300 грн.В іншій частині вказане рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду
м.Києва від 12 жовтня 2004 року , посилаючись на невідповідність висновків
рішень фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду ухвали суду
відсутні, виходячи з наступного.

Змінюючи рішення місцевого суду ,суд апеляційної інстанції правильно
посилався на те,що затримка проведення розрахунку з вини ТОВ „Кваліпартс
-Україна"мала місце в період з 17.08.2001 р. по 23.10.2002 року,а не по
28.11.2003 року,як помилково вважав суд першої інстанції.

Оскільки спір з приводу коштів,що підлягали виплаті
працівникові при звільненні,з врахуванням розміру стягнутих сум,вирішений на
його користь часткового апеляційний суд прийшов до обгрунтованого висновку про
стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку відповідно
до ст.117 ч.2 КЗпП України.

Змінюючи рішення місцевого суду в частині розміру моральної шкоди,суд
апеляційної інстанції правильно врахував,що трудові права ОСОБА_1. порушені
відповідачем лише в частині проведення з ним своєчасного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в

рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що
ухвала апеляційного суду цостановлена з додержанням норм матеріального та
процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 1 ст. 342 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування ухвали суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновки суду
апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 342, 336 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2004
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.