Категорія №
21(2)                                                     інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007 року квітня 25 дня колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого
судді - Неклеси В.І.

суддів -
Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В. при секретарі - Бондаренко І.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому
Розі цивільну справу за

апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від

нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому

Розі Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу

від 08 грудня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до Відкритого

акціонерного товариства «Суха Балка», Відділення
виконавчої дирекції Фонду

соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних

захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської
області про відшкодування

шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

16 травня 2006 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до
Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ВАТ «Суха Балка») і
Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (надалі - Відділення фонду) про відшкодування шкоди.
В обгрунтуванні своїх позовних вимог вказувала, що працювала у ВАТ «Суха Балка»
на різних посадах. При виконанні своїх трудових обов'язків у 1983р. з нею
стався нещасний випадок, в результаті якого вона втратила працездатність.

Висновком ВТЕК від
24.05.1994р. ОСОБА_1 вперше встановлено 15% втрати професійної працездатності з
26.04.1994р. безстроково.

Наказом №173 від 24.05.1994р. по руднику «Суха Балка»
позивачці було призначено щомісячні виплати у відшкодування шкоди у розмірі
193830крб.

Просила суд стягнути з ВАТ «Суха Балка» заборгованість по
щомісячних виплатах відшкодування шкоди, компенсацію за несвоєчасну виплати
частини щомісячних платежів відшкодування шкоди.

З Відділення фонду просила суд стягнути заборгованість по щомісячних
виплатах відшкодування шкоди.

Позивачка
уточнила свої позовні вимоги і остаточно просила суд :

З ВАТ «Суха
Балка»:

· поновити
строк позовної давності;

· стягнути
заборгованість по щомісячних виплатах відшкодування шкоди за період з
01.07.1994р. по 01.04.2001р. в сумі 3036,97грн.;

-         компенсацію
за несвоєчасну виплату частини щомісячних платежів

відшкодування шкоди (втраченого заробітку) в сумі
2173,80грн.

З
Відділення фонду:

·   заборгованість
по щомісячних виплатах відшкодування шкоди за період з 01.04.2001р. по
01.09.2006р. в сумі 3627,01грн.;

·   щомісячно
стягувати на її користь з 01.09.2006р. по 186,04грн. до зміни обставин, які
тягнуть перерахунок.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2006 року
позовні вимоги задоволено, на користь ОСОБА_1 стягнуто з ВАТ «Суха Балка»
заборгованість по щомісячних виплатах відшкодування шкоди в сумі 3036,97грн.,
компенсацію за несвоєчасну виплату частини щомісячних платежів відшкодування
шкоди (втраченого заробітку) в сумі 2173,55грн. З Відділення фонду стягнуто на
користь позивачки заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з
01.04.2001р. по 01.09.2006р. у сумі 3627,01грн.; щомісячно стягувати на її
користь з 01.09.2006р. по 186,04грн. до зміни обставин, які тягнуть
перерахунок, або припинення страхових виплат.

В апеляційній скарзі Відділення фонду ставить питання про скасування
рішення суду із направленням справи на новий розгляд оскільки постановляючи
рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги, що Фонд не є належним
відповідачем по справі; судом не враховані вимоги п.п.1, 4, 5, 6, 12.1, 16
Положень (стандартів) бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом
Міністерства Фінансів України від 28.05.1999р. №137; неправильно застосував п.
28 "Правил відшкодування шкоди...", який встановив лише випадки
перерахунку сум відшкодування шкоди, а не сам механізм такого перерахунку; не
надав правової оцінки економічному обґрунтуванню застосування чи не
застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок (посадових окладів), що
призвело до неправильного вирішення спору; судом не було перевірено відповідність
сум перерахованих виплат з 01.03.2002р., 01.03.2003р., 01.03.2004р.,
01.03.2005р., 01.03.2006р. вимогам ст.34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»
згідно яких розмір страхових виплат у перерахунку на 100 відсотків втрати
професійної працездатності не повинен перевищувати граничну суму заробітної
плати з якої справляються страхові внески до Відділення фонду.

Крім того, при ухваленні рішення судом порушені норми процесуального права,
а саме - суд не врахував вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №9
від 24.10.2003р. «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди»; не враховано тримісячний термін позовної
давності щодо вимог про відшкодування моральної шкоди згідно ст.233 КЗпП
України; судом ухвалено рішення про стягнення сум заборгованості з юридичної
особи, якої не існує.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія судців вважає, що апеляційна
скарга Відділення фонду підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача - ВАТ «Суха Балка» на
різних посадах, в тому числі і на посаді підземного сигналіста. У 1983 з нею на
під час роботи стався нещасний випадок. Висновком ВТЕК від 24.05.1994р.
їй встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 15% з 26.04.1994р.
безстроково.

Наказом № 173 від 24.05.1994р. позивачці призначена сума одноразової
допомоги в розмірі 193830 крб.

Із матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу
незастосування відповідачем з 01 липня 1994р. до базової середньої заробітної
плати коефіцієнту 2, на який збільшилися тарифні ставки (посадові оклади) на
підприємстві.

Задовольняючи вимоги позивача в межах, що перевищують строк позовної
давності, суд першої інстанції виходив із того, що перебіг строку позовної
давності починається з дня виникнення права на позов, а право на позов виникає
з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права
(ст. 76 ЦК України
в редакції 1963р.).

На думку колегії
суддів, такий висновок суду є невірним.

Суд першої інстанції не звернув уваги на норми ст. 71 ЦК 1963р. (з урахуванням
правила п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003р.) та на роз'яснення, викладені в пунктах 1, 1-1, 1-2, 22
постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6
"Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" (з наступними змінами), згідно з якими загальний
строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права
(позовна давність), встановлюється тривалістю у три роки. У випадку, коли
вимоги потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних платежів, раніше
визначених судом або роботодавцем (у тому числі й у разі неправильного
обчислення суми щомісячних платежів) при задоволенні позову, кошти стягуються
за час, що не перевищує трьох останніх років, які передували моменту звернення
особи до суду.

Відповідно до Закону від 23 вересня 1999р. № 1105-Х1У "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" особам, які потерпіли на виробництві, до 01 квітня 2001р..
Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з моменту передачі
відповідними підприємствами в установленому порядку документів, що
підтверджують право цих працівників на такі послуги.

Однак, стягуючи з Відділення Фонду щомісячні страхові платежі за період з
01 квітня 2001р. до 01 вересня 2006р., суд не звернув уваги на це правило та не
встановив, чи дотримано позивачем строк позовної давності при пред'явленні
вимог до Фонду з урахуванням наведених мотивів.

Крім того, відповідно до пункту 28 Правил перерахований або нарахований
розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної
працездатності не може бути більшим від середнього заробітку відповідного
працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом
повного календарного або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Вирішуючи спір суд не звернув уваги на зазначене положення й не з'ясував
розмір середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення
тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або
у перерахунок на повний календарний місяць роботи, та чи не буде перевищувати
розмір відшкодування нарахованого позивачу встановлені обмеження. Крім того, в
рішенні суду від 08.12.06р. суд першої інстанції посилається на «неіснуючий»
наказ рудника «Суха Балка» №148/94 від 12.05.1994р.

В зв'язку з тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми
матеріального права, ухвалене рішення підлягає скасуванню з направленням справи
на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ч.І п.5 ст. 311, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі - задовольнити повністю.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08
грудня 2006 року скасувати, справу направити на новий розгляд до того ж суду
іншим складом суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.