АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа - № 22ц-1109/07                                        Головуючий в 1 інстанції -
-                                                                            Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2007 року Судова
колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - Кравченко Н.В.,

суддів - Пригорнєвої
Л.І.,  Борисова Є.А.

за участю
секретаря - Сотникової
О.А.,  Годунової К.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Луганську справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого
районного суду м.  Луганська від 26 грудня 2006 року за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним,  повернення суми,  відшкодування витрат на ремонт,  та за зустрічним позовом про повернення
майна,  стягнення матеріальної
шкоди,  відшкодування збитків та
неустойки,  моральної шкоди,  -

Встановила:

У лютому
2005 року
позивачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідача
ОСОБА_1в якому послалися,  що вони
вирішили придбати у відповідача автомашину МАЗ 64229,  про що 4 травня 2004 року у нотаріуса уклали
попередній договір про купівлю-продаж вказаного автомобіля,  при цьому сплатили відповідачеві у рахунок
вартості автомобіля кошти в у сумі 7000 доларів США,  залишок вартості у сумі 50635 гр.,  що еквівалентно 9500 доларів США вони
зобов'язалися сплатити відповідачеві щомісячними платежами по 100 доларів США
сплатити до 1 березня 2005 року,  після
чого зі стоянки відповідача у м.
Луганську забрали автомобіль. Потім з'ясувалося,  що автомобіль має технічні недоліки,  внаслідок чого вони його неодноразово з
відома відповідача за свої кошти та своїми силами ремонтували,  оскільки відповідач наполягав на майбутньому
продажу. Відповідач також займався його' ремонтом,  відстрочив виплату залишку вартості автомобіля.
Таким чином,  позивачі займалися ремонтом
автомобіля до вересня 2004
року. На придбання запасних частин всього ними було витрачено 5701 гр.62 коп.,  вартість ремонтних робіт склала 1641 гр.60 коп. У
подальшому сторони відмовилися від укладення договору купівлі-продажу цього
автомобіля,  та 11 жовтня 2004 року
оформили договір оренди позивачами цього автомобіля строком до 31 липня 2005
року,  у рахунок платежів за яким відповідач
погодився зарахувати з раніше сплачених йому 7000 доларів США,  як орендну плату до кінця договору
оренди,  1000 доларів США. На даний час
автомобіль відремонтувати повністю неможливо у зв'язку з тим,  що він був їм проданий фактично у непридатному
для експлуатації стані,  що відповідачем
не було повідомлено позивачам,  який
умисно передав їм документи на автомобіль де було внесено неправдиві

2

відомості
стосовно його стану,  внаслідок чого
позивачі не бажають його придбавати. Тому позивачі просять визнати недійсним
попередній договір купівлі-продажу спірного автомобіля,  стягнути з відповідача кошти у сумі 31980
гр.,  що еквівалентно 6000 доларів
США,  сплаченого раніше авансу,  стягнути з відповідача вартість запасних
частин для цього автомобіля 5701 гр.62 коп.,
та вартість ремонтних робіт 1641 гр.60 коп.,  а також судові витрати.

У
березні 2006 року
відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до позивачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3,  в якому послався,  що на підставі договору оренди від 11 вересня 2004 року він строком
на 10 місяців
передав позивачам в оренду у технічно належному стані спірний автомобіль з пів
причепом та сідельним тягачем з загальною сумою орендної плати 5450 гр. за весь
період оренди,  про що було 11 жовтня 2004 року складено
відповідний акт прийому-передачі автомобіля,
а позивачі зобов'язалися повернути автомобіль у такому ж стані. Крім
того,  позивачі зобов'язалися сплатити
йому у якості застави 5450
гр. двома рівними частинами строком до 3 січня 2005
року та 28 лютого 2005 року,  також зобов'язалися сплатити йому штраф у
сумі 3815 гр. за
кожний місяць прострочення повернення автомобіля після закінчення строку
оренди. На момент звернення з зустрічним позовом позивачі спірний автомобіль
йому не повернули,  про строчка складає 7 місяців,  тому позивачі повинні сплатити йому неустойку
у розмірі подвійної плати за користування,
яка складає 7630 гр.,  з розрахунку 545 гр. орендної плати за один місяць. Крім того,  відповідач уклав договір оренди вказаного
автомобіля з іншою особою,  який повинен
був почати свою дію після закінчення строку оренди з позивачами,  де орендна плата була обумовлена у розмірі
4500 гр. щомісяця,  але оскільки позивачі
не повернули автомобіль,  цей договір
оренди новим орендарем було розірвано. Таким чином,  відповідачеві з вини позивачем спричинено
збитки у вигляді не отриманої вигоди всього у сумі 31500 гр. за 7 місяців затримки
у поверненні автомобіля. Крім того,
відповідач посилається,  що
позивачі своїми неправомірними діями,
пов'язаними з неповерненням належного відповідачеві майна,  спричинюють йому моральну шкоду,  яку він оцінює у сумі 5000 гр. Тому він
просить зобов'язати позивачів повернути йому спірний автомобіль,  та солідарно стягнути на його користь 31500 гр. не отриманої
вигоди,  а також суму неустойки у розмірі
7630 гр. за
договором оренди,  а також моральну шкоду
у сумі 5000 гр.

У
подальшому позивачі уточнили вартість робіт по ремонту спірного
автомобіля,  яка склала 1761 гр.60 коп.,  в іншій частині вимоги залишили без зміни.

Відповідач
також уточнив свої вимоги в частині розміру неустойки з врахуванням періоду
прострочення повернення автомобіля вона становить 17076 гр.,  а також в частині розміру не отриманої вигоди
у сумі 70500 гр.,  в іншій частині вимоги залишив без зміни.

Рішенням
Жовтневого районного суду м.  Луганська
від 26 грудня 2006 року позовні вимоги позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд
стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти сплаченого раніше авансу
за автомобіль у сумі 30300
гр.,  що еквівалентно 6000 доларів
США,  вартість запасних частин для
автомобіля у сумі 5701 гр.62
коп.,  та вартість ремонтних робіт по
ремонту автомобіля у сумі 1761
гр.60 коп.,  а всього 37763 гр. 22 коп.,  також стягнув судові витрати по оплаті
судового збору у розмірі 376
гр. 45 коп.

Зобов'язав
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 спірний автомобіль МАЗ 64229,

3

випуску 1990 року,  реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом
марки ОДАЗ 9370,  випуску 1991
року,  реєстраційний номер НОМЕР_2

У
задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за
необґрунтованістю.

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 з рішенням суду в частині відмови йому у
задоволенні решти зустрічних вимог та в частині задоволення позовних вимог
позивачів не згоден,  вважає,  що в цій частині рішення суду не відповідає
вимогам закону,  просить його
скасувати,  постановити нове
рішення,  яким у позові позивачам
відмовити у повному обсязі,  його
зустрічні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши
доповідача,  дослідивши надані до справи
докази,  вислухавши пояснення сторін та
їх представників,  перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої інстанції,  обговоривши доводи апеляційної скарги,  судова колегія приходить до наступного.

Судом
встановлено,  що 4 травня 2004 року сторони
уклали нотаріально посвідчений попередній договір про укладення а майбутньому у
строк до 2 березня 2005 року договору
купівлю-продажу автомобіля МАЗ 64229,  належного відповідачеві,
при цьому лозивачі сплатили йому частину вартості майбутнього продажу в
сумі 7000 доларів
США,  залишок вартості у сумі 50635 гр.,  що еквівалентно 9500 доларів США вони
зобов'язалися сплатити відповідачеві щомісячними платежами по 100 доларів США до 1 березня 2005 року. Після
спливу строку встановленому попереднім договором про купівлю-продаж
автомобілю,  такий договір між сторонами
укладено не було,  і ніхто з сторін не
наполягав на цьому,  пропозиції про його
укладення не направлялися ніким з них,
внаслідок чого зобов'язання по цьому попередньому договору припинилися
після 1 березня 2005 року. У
подальшому позивачі відмовилися від його купівлі,  вимагали від відповідача повернути їм гроші
та забрати автомобіль. А потім 11
жовтня 2004 року на
підставі нової домовленості між сторонами було укладено договір оренди позивачами
вказаного автомобілю строком до 31
липня 2005 року,  при цьому у рахунок платежів за цим договором
відповідач погодився ' зарахувати
з раніше сплачених йому 7000
доларів США,  як орендну плату до
кінця договору оренди,  1000 доларів США.
Автомобіль продовжував знаходитися у позивачів на підставі договору оренди.
Після закінчення строку оренди відповідач відмовився повернути позивачам
залишок раніше отриманої від них суми за попереднім договором у розмірі 6000
доларів США,  у зв'язку з чим позивачі
відмовилися повернути йому автомобіль. У зв'язку з відмовою позивачів повернути
спірний автомобіль,  відповідач не зміг
передати його у наступну оренду іншій особі з 1 серпня 2005 року та змушений
був розірвати договір оренди з цією особою,
згідно якому міг би протягом року отримувати щомісяця орендну плату у
розмірі 4500 гр

Вказані
обставини підтверджуються поясненнями сторін,
копією свідоцтва про технічну реєстрацію спірного автомобілю про
те,  що відповідач є його власником,  квитанціями про проходження техогляду,  копією попереднього договору між сторонами
про майбутню угоду купівлю-продаж спірного автомобілю копією договору оренди
між сторонами вказаного автомобілю,
копією договору оренди між відповідачем та іншою особою та листуванням
до нього.

Судом
правильно зроблено висновки про відсутність підстав для визнання недійсним
попереднього договору між сторонами про укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу спірного автомобілю,
який передував укладенню між ними договору оренду цього автомобіля.

4

Як
передбачено  ст. . 635 ЦК України
зобов'язання,  встановлене попереднім
договором припиняється,  якщо основний
договір не укладений протягом строку,
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його
укладення.

Судом
встановлено,  що після спливу строку
встановленого у попередньому договорі між сторонами про майбутнє укладення
договору купівлі-продажу спірного автомобіля,
такий договір укладено не було і ніким зі сторін не направлялося пропозицію
про його укладення,  натомість сторони
домовилися про укладення іншого договору,
таким чином,  це зобов'язання було
припинено,  що не є   підставою для визнання його недійсним.

Згідно
зі  ст.
570 ЦК
України,  якщо не буде встановлено,  що сума,
сплачена в рахунок належних з боржника платежів,  є завдатком,
вона вважається авансом,  який
підлягає поверненню у разі,  якщо угода
не відбулася.

У
відповідності зі  ст. . 1212 ЦК України
особа,  яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді,  коли підстава,  на якій воно було набуте,  згодом відпала. Ці положення застосовуються
незалежно від того,  чи безпідставне
набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна,  потерпілого,
інших осіб чи наслідком події,  а
також в числі інших до вимог про повернення виконаного однією із сторін у
зобов'язанні.

Таким
чином,  судом правильно зроблено
висновок,  що у зв'язку з тим,  що між сторонами не було укладено договір
купівлі-продажу спірного автомобіля,
отримана відповідачем від позивачів сума є авансом,  який він повинен повернути позивачам,  та яку він безпідставно утримує,  тому судом правильно стягнуто з відповідача
сплачену йому суму авансу за відрахуванням з неї суми,  яка сторонами обумовлена,  як орендна плата за користування автомобілем
за договором оренди,  остаточно у розмірі
30300 гр .

Згідно
зі ст 785 ЦК
України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані,  в якому вона
була одержана,  з урахуванням нормального
зносу,  або у стані,  який було обумовлено в договорі.

Судом
встановлено,  що на даний час строк дії
договору оренди спірного автомобіля позивачами закінчився,  сторони не досягли згоди про його
продовження,  однак автомобіль до
теперішнього часу знаходиться у позивачів ,  тому суд правильно дійшов висновку про необхідність
покладення на позивачів обов'язку по поверненню автомобіля відповідачеві,  оскільки він є його власником,  позивачі його право власності не заперечують
і строк оренди припинено.

В цій частині
рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Що
стосується рішення суду щодо стягнення з відповідача на користь позивачів
вартості запчастин до автомобіля та вартості ремонтних робіт,  то в цій частині висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Згідно зі ст 776 ЦК України    якщо наймодавець не провів капітального ремонту   речі,
що перешкоджає   її   використанню   відповідно
до   призначення та умов
договору,  наймач має право
відремонтувати річ,  зарахувавши вартість
ремонту в рахунок     плати за
користування річчю,  або вимагати
відшкодування вартості ремонту.

Судом
встановлено,  що після отримання спірного
автомобілю позивачами,  вони його
неодноразово ремонтували.,  як своїми
силами,  так і шляхом передачі до
спеціалізованої установи,  придбавали
запасні частини.

Вказані   обставини
підтверджуються       поясненнями
сторін,    наданими письмовими
доказами.

5

Однак у
справі відсутні докази,  що є вина
відповідача у пошкодженні цього автомобіля,
що він його передав позивачам у технічно несправному стані,  та давав згоду на його ремонт з зобов'язанням
про відшкодувіання вартості ремонту та запасних частин,  або зарахування цієї вартості до орендної
плати.

Таким
чином у суду не було підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів
вартості запасних частин та вартості ремонтних робіт по ремонту спірного
автомобіля,  тому у цій частині рішення
суду підлягає скасуванню,  а у
задоволенні цих вимог позивачів слід відмовити.

Що
стосується вимог відповідача про стягнення з позивачів сум неотриманої вигоди
та неустойки,  то в цій частині судом
зроблено помилкові висновки щодо відсутності підстав для задоволення цих вимог.

У
відповідності зі  ст. . 623 ЦК України
боржник,  який порушив зобов'язання,  має відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків,  завданих
порушенням зобов'язання,  доказується
кредитором.  При визначенні неодержаних
доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

З
матеріалів справи вбачається,  що між
сторонами було укладено договір оренди спірного автомобіля строком до 31 липня 2004 року. Строк дії
цього договору сторонами не подовжувався.. Оскільки позивачі не повернули
відповідачеві автомобіль після спливу строку оренди,  він не зміг передати його в оренду іншому
орендареві, з яким відповідачем з 1 серпня 2004 року було укладено самостійний
договір оренди автомобіля строком на один рік з розміром орендної плати 4500
гр. щомісячно,  цей договір було
розірвано,  таким чином,  відповідачем понесено збитки у вигляді
неотриманої вигоди від здачі в оренду спірного автомобіля у розмірі річної орендної
плати на строк дії цього договора,  яка
становить 22500 гр. (4500 гр. х 12 міс. )

Ці
збитки відповідачем понесено з вини позивачів,
які безпідставно утримують автомобіль у себе,  чим самим не дають відповідачеві можливості
використовувати цей автомобіль для отримання прибутку.

Доказів,  що розмір збитків складає вказану
відповідачем у позовній заяві сумі,  яка
підтримана ним у судовому засіданні,  по
справі не надано,  тому судова колегія
вважає,  що у відшкодування понесених
збитків на користь відповідача підлягає стягненню з позивачів саме сума 22500
гр. у рівних частках,  тобто з кожного по
11250 гр.,  в іншій частині цих вимог
підстав для їх задоволення не вбачається.

Згідно
зі ст 785 ЦК України у випадку,  коли
наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі,  наймодавець має право вимагати від наймача
сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час
прострочення.

У
відповідності зі  ст.  624 ЦК України,  якщо за порушення зобов'язання встановлено
неустойку,  то вона підлягає стягненню у
повному розмірі,  незалежно від
відшкодування збитків.

Як
передбачено  ст.  258
ЦК України для вимог про стягення неустойки ( штрафу,  пені)
встановлено скорочений строк позовної давності у вигляді одного року.

Оскільки
позивачі не виконали свого обовьязку по поверненню спірного автомобіля,  який у них знаходився в оренді,  то вони зобовьязані сплатити Відповідачеві
також г вказану
неустойку,  починаючи з 1 серпня 2004 року,  розмір якої у межах строків позовної давності
становить 13080 гр.,  виходячі з щомісячної плати,  яка була встановлена у договорі оренди
спірного автомобіля,  укладеного між
сторонами,  у сумі 545 гр. за 12 місяців,  у подвійному розмірі.

6

Згідно
зі  ст.
551 ЦК
України розмір неустойки може бути зменшенний за рішенням суду,  якщо він значно перевищує розмір
збитків,  та за наявності інших
обставин,  які мають істотне значення.

Судова
колегія з урахуванням обставин справи,
наявність спору між сторонами,  а
також дій відповідача,  який частково
створив умови для виникнення спору,
відмовившись у свою чергу повернути позивачам грошову суму,  вважає необхідним зменшити розмір цієї
неустойки,  яка у данному випадку підлягає
стягненню на користь відповідача,  та
визначити її розмір у сумі 7800
гр.,  яку і слід стягнути з позивачів
на його користь у рівних частках.,  тобто
з кожного по 3900 гр.

Що
стосується рішення суду першої інстанції щодо відмови у стягненні на користь
відповідача моральної шкоди,  то в цій
частині висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з
загальними положеннями законодавства,
моральна шкода підлягає відшкодуванню тільки у випадках передбачених
законом,  або договором.

Судом
встановлено,  що вимоги відповідача про
стягнення моральної шкоди,  випливають з
правовідносин між ним та позивачами за договором оренди спірного майна.

Нормами
Цивільного Кодексу України ,  які регулюють правовідносини з найму ( оренди)
майна,  не встановлено стягнення
моральної шкоди,  також такий обов'язок
не передбачений і умовами договору оренди спірного автомобіля між ними,  що підтверджується копією цього договору.

Крім
того,  судова колегія вважає необхідним
доповнити резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині стягнення
з відповідача на користь позивачів авансу 30300
гр. що еквівалентно 6000
доларів США вказівкою про те,  що ця
сума підлягає стягненню у рівних частках,
тобто на користь кожного з позивачів по 15150 гр.

Згідно
зі  ст. . 601 ЦК України
зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог,  строк виконання яких настав.

Судова
колегія вважає встановленим,  що сторони
по вказаному спору мають однорідні зустрічні грошові зобов'язання по сплаті
один одному по 15150 гр.,
а тому судова колегія вважає необхідним провести
взаємозалік та зарахування цих вимог та припинити ці грошові зобов'язання
сторін один перед другим.

Керуючись
ст. .307, 309,
313, 314,  316 ЦПК
України,  судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

Вирішила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Жовтневого районного суду м.  Луганська
від 26 грудня 2006 року змінити.

Скасувати
його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення на
їх користь з ОСОБА_1 5701,  62 гр. у рахунок відшкодування
вартості запасних частин для автомобіля та 1761, 60 гр. у відшкодування вартості ремонтних робіт по ремонту
автомобіля,  а також в частині відмови
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 неотриманої вигоди 70500
гр,  та неустойки у сумі 17076 гр.

Відмовити
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 5701,
62 гр. у рахунок відшкодування вартості запасних частин для
автомобіля та 1761, 60 гр. у
відшкодування вартості ремонтних робіт -
за необґрунтованістю.

7

Позовні
вимоги    ОСОБА_1    в частині стягнення з ОСОБА_2  та
ОСОБА_3   неустойки        та неотриманої вигоди - задовольнити
частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування неотриманої вигоди по 11250 гр.,  та у відшкодування неустойки по 3900 гр.,  а всього по 15150 гр. з кожного.

Доповнити
резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 30300
гр. вказівкою про стягнення цієї суми кожному в рівних частках,  тобто по 15150 гр. кожному.

Провести
взаємозалік стягнутих сум зі сторін на користь один одного та припинити ці
грошові зобов'язання.

В решті рішення
суду першої інстанції залишити без зміни.

Це
рішення апеляційного суду набирає чинності негайно,  та може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців після його
проголошення.