АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-8897                                                        Головуючий
у 1-ій інстанції - Кулікова С.В.
Доповідач                                                                                                                -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

17 грудня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду міста
Києва в складі: головуючого - судді   Карпенко С.О.

суддів Котули
Л.Г., Желепи О.В.

при секретарі      Ярошенко С.В.

з участю
представника ОСОБА_1. -
ОСОБА_2,

представника
ОСОБА_3. - ОСОБА_4,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення
Дніпровського районного суду міста Києва від 7 вересня 2007 року

в справі за
позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3,

третя особа
Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація,

про визнання
таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

та за зустрічним
позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1,

третя особа
Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація,

про вселення,

встановила:

Рішенням
Дніпровського районного суду міста Києва від 07.09.07 року ОСОБА_1. відмовлено у
визнанні ОСОБА_3. таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а
зустрічний позов ОСОБА_3. про вселення - задоволений і ОСОБА_3. вселений у
квартиру АДРЕСА_1 у м.Києві.

У поданій
апеляційній скарзі ОСОБА_1.
просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким первісний позов
задовольнити, у задоволенні зустрічного - відмовити. Посилається на те, що суд
при постановленні рішення не врахував ту обставину, що ОСОБА_3. має іншу сім'ю
і вибув на інше постійне місце проживання. Крім того, суд не встановив періоди,
в які саме був відсутній ОСОБА_3.
у спірній квартирі з поважних причин та не перевірив підстав його відсутності
і дав неправильну оцінку доказам, наданим сторонами.

В суді
апеляційної інстанції представник ОСОБА_1. -
ОСОБА_2 - апеляційну скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, і просила її
задовольнити.

Представник
ОСОБА_3. - ОСОБА_4 - просила відмовити у задоволенні апеляційної карги,
вважаючи рішення суду законним.

Колегія суддів,
перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла
висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої
інстанції встановлено, що договір найму спірної квартири на підставі рішення
виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Києва №
576 від 22.08.88 року та охоронного свідоцтва ОСОБА_3. НОМЕР_1у 1989 році
змінено у зв'язку зі смертю матері ОСОБА_3. -ОСОБА_5. та укладено з ОСОБА_3.,
сім'я якого складалася з нього та дружини - ОСОБА_1. (т.1 а.с.7).

На час звернення
до суду ОСОБА_1. з
позовом про визнання ОСОБА_3. таким, що втратив право користування жилим
приміщенням, у квартирі АДРЕСА_1 у м.Києві були зареєстровані сторони по справі
(т.1 а.с.5).

Шлюб між
ОСОБА_3. та ОСОБА_1. розірвано
24.09.02 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу відділом
РАГС Дніпровського РУЮ в м. Києві зроблено запис за № 1108 (т.1, а.с.8).

Рішенням
Дніпровського районного суду міста Києва від 05.02.03 року, в подальшому
скасованого у зв'язку з нововиявленими обставинами, ОСОБА_3. було визнано
таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням і на виконання
зазначеного судового рішення ОСОБА_3.
03.08.04 року знятий з реєстрації за адресою спірної квартири (т.2
а.с.120).

Суд першої
інстанції, задовольняючи зустрічний позов та відмовляючи у задоволенні
первісного, виходив з того, що ОСОБА_3.
у спірній квартирі періодично проживав і відсутнім понад шість місяців без
поважних причин не був, а зняття ОСОБА_3. з реєстрації за адресою спірної
квартири і заміна замків у вхідних дверях квартири унеможливила користування
ним цією квартирою.

Такі висновки
суду є правильними, враховуючи наступне.

Відповідно до
вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до
ст.ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за
ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Обґрунтовуючи
позов, ОСОБА_1. посилалась
на те, що ОСОБА_3. з
березня 1999 року у спірній квартирі не проживає без поважних причин, квартирою
не цікавиться і не сплачує квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Частина перша
ст.60 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження
факту непроживання ОСОБА_3. у спірній квартирі без поважних причин понад шість
місяців ОСОБА_1. та її
представником ОСОБА_2 були надані письмові докази, а саме довідки Дніпровського
РУ ГУ МВС
України у м.Києві (т.1 а.с.6, т.2 а.с.93), які підтверджують відсутність
звернень ОСОБА_3. щодо чинення йому перешкод у користуванні спірним жилим
приміщенням; протокол вилучення у ОСОБА_1.
карабіну, який належить ОСОБА_3. (т.1 а.с.П); довідки ЖРЕО № 401 про
наявність заборгованості і відсутність заяв ОСОБА_3. про його невиписку зі
спірної квартири і про перешкоди у користуванні нею (т.2 а.с.79, 80, 120);
рахунки на сплату комунальних послуг та послуг місцевого телефонного зв'язку,
частина з яких стосується періоду, поза межами спірного; довідки УДППЗ
«Укрпошта» (т2 а.с.119, 159); витяги з Єдиного державного реєстру підприємств
та організацій України щодо підприємств, які надавали послуги ОСОБА_3.
(а.с.245, 246, 247) та інші; були допитані свідки.

Спростовуючи
доводи ОСОБА_1. та її
представника ОСОБА_2, ОСОБА_3.
та його представник ОСОБА_4 посилались на те, що ОСОБА_3. цікавився
спірним жилим приміщенням і дійсно періодично не проживав у ньому, проте
терміни його відсутності не перевищували встановлені законодавством. На
підтвердження заперечень суду були надані дозвіл на право зберігання і носіння
зброї, який виданий у 1997 році і продовжений до вересня 2009 року (т.2
а.с.95); акт здачі-приймання робіт з виготовлення і доставки металевого сейфу
для зберігання зброї за адресою спірної квартири (т.2 а.с.132); довідку
поліклініки № 3 Управління охорони здоров'я Дніпровського району м.Києва про
виклики лікаря додому до ОСОБА_3. за адресою спірної квартири та лікування і
обстеження у поліклініці протягом 2000-2003 років (т.2 а.с.130); особова картка
№ 24 з місця роботи ОСОБА_3., з якої вбачається, що місце проживання він не
змінював (т.2 а.с.133); договір поставки металопластикових конструкцій від
14.05.01 року з їх монтажем у квартирі АДРЕСА_1 у м.Києві (т.2 а.с.134); заява
ОСОБА_3. до ЖРЕО № 401 щодо необхідності усунення тріщини у стіні спірної
квартири, яка зареєстрована у вересні 2002 року (т.2 а.с.141); конверти, що
надходили простою кореспонденцією на ім'я ОСОБА_3. за адресою спірної квартири
(т.2 а.с.142); лист ТОВ «Аніс» щодо виконання товариством протягом грудня 2001
року-грудня 2002 року договору позики (т.2 а.с.139-140, 171) та інші; були
допитані свідки.

Суд першої
інстанції, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у
справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1. не доведено
відсутність ОСОБА_3. у спірному жилому приміщенні понад встановлені законодавством
строки.

Враховуючи
принцип диспозитивності цивільного судочинства, який встановлює, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд не мав
перевіряти наявність підстав для визнання ОСОБА_3. таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, у зв'язку з його вибуттям на інше постійне
місце проживання, так як цими обставинами ОСОБА_1. позов не обґрунтовувала (т.1
а.с.3-4) і в подальшому ці підстави не змінювала.

Так як обов'язок
з доказування суду тих обставин, на які позивач посилається як на підставу
своїх вимог, покладений саме на останнього, безпосередньо ОСОБА_1. або її
представник мали довести факт непроживання ОСОБА_3. протягом більше шести
місяців у спірному жилому приміщенні і не перекладати обов'язок з доведення
протилежного на ОСОБА_3. чи його представника.

Посилання
апелянта на неправильну оцінку доказів, що надані сторонами на підтвердження
своїх вимог і заперечень, безпідставне.

Правове значення
при вирішенні спору про визнання ОСОБА_3. таким, що втратив право користування
спірним жилим приміщенням, мають ті докази, які підтверджують наявність чи відсутність
обставин, на які посилається ОСОБА_1.
в обгрунтування своїх вимог, що мали місце до грудня 2002 року, тобто до
звернення ОСОБА_1. з
відповідним позовом.

Та обставина, що
ОСОБА_3. не
звертався із заявами про чинення перешкод у користуванні спірним жилим
приміщенням, лише підтверджує відсутність таких перешкод станом на час
звернення ОСОБА_1. до суду,
тобто на грудень 2002 року. Оскільки не виникало спорів щодо користування жилим
приміщенням, приводів для звернення ОСОБА_3. із заявами про його невиписку із
квартири АДРЕСА_1 у м.Києві не було, тому таких заяв і не має.

Апелянт,
обґрунтовуючи неправильну оцінку судом першої інстанції облікової картки з
місця роботи ОСОБА_3., вказує,
що останній має у своєму розпорядженні необхідну кількість бланків ДЮСШ №3 з
печаткою школи, що дає йому можливість оформлювати будь-які документи від імені
школи. Проте та обставина, що бланки ДЮСШ № 3 були надані суду ОСОБА_1., протирічить її ж
посиланням на відсутність будь-яких речей ОСОБА_3. у квартирі АДРЕСА_1 у
м.Києві. Крім того, цей письмовий доказ ОСОБА_1.
і її представником не спростовано.

Доводи апелянта
про відсутність ПП «Рабат» за адресою його реєстрації не мають правових
наслідків ні для укладеного між підприємством та ОСОБА_3. договору, ні для
самого ОСОБА_3. особисто.

Інші письмові
докази, в тому числі договір про безвідсоткову позику, довідка з поліклініки №
З Управління охорони здоров'я Дніпровського району м.Києва та поштові конверти,
що надходили на адресу спірної квартири на ім'я ОСОБА_3. відповідними належними
і допустимими доказами не спростовані.

Апелянтом
спотворено зміст довідки УДППЗ «Укрпошта» щодо підтвердження недоставки рекомендованої
кореспонденції на ім'я ОСОБА_3.,
так як у довідці вказано на неможливість надання такої інформації. Поряд з цим
нею не спростовано отримання ОСОБА_3. простої кореспонденції. Той факт, що ОСОБА_3. за адресою
спірної квартири не доставлялися періодичні видання  з жовтня 2005 року по третє листопада 2006
року, правового значення не має, оскільки не стосується спірного періоду, і,
крім того, свідченням періоду непроживання ОСОБА_3. за адресою спірної квартири
та причин його непроживання не є.

Твердження
апелянта про неправильну оцінку судом першої інстанції пояснень свідків, які
були допитані на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1., безпідставне і суперечить матеріалам справи; а пояснення
свідків щодо наявності у ОСОБА_3. іншого постійного місця проживання не має
правового значення з підстав, наведених вище.

За таких
обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, постановленим з додержанням норм матеріального та
процесуального права на підставі всебічної, повної, об'єктивної та
безпосередньої оцінки наданих сторонами доказів, висновки якого доводами
апеляційної скарги не спростовані. Тому підстав для скасування такого рішення і
задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Дніпровського районного суду міста Києва від 7 вересня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом

двох місяців з
дня набрання нею законної сили до Верховного Суду України шляхом подання до

цього суду
касаційної скарги.