Справа
№5821
Головуючий у 1 інстанції Сєрікова О.О.
Категорія 40                 Доповідач Лукьянова С. В.
УХВАЛА

Іменем України

24 липня 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого
судді Пономарьової О.М.  судців
Лук'янової С. В.,  Бондаренко Л.І.

при секретарі
Алексєєвій Г.Є.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1на
рішення Дружківського міського суду Донецької області від 29 травня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1до
Відкритого акціонерного товариства „Дружківський машинобудівний завод" про
поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
матеріальної і моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд

встановив:

В
апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Дружківського
міського суду від 29 травня 2007 року і направлення справи на новий розгляд
через порушення судом норм процесуального і матеріального права. Суд порушив
його права під час підготовки справи до розгляду: повістку про виклик до суду
він отримав за 4,  а не за 7 днів. Суд
відхилив заявлений ним відвід судді. Суд не зробив висновків відносно наказу
№170к (а.с. 212-213).

В судове
засідання апеляційного суду сторони не з'явилися,  про час і місце розгляду справи повідомлені
належним чином,  що підтверджується
відповідними розписками.

Рішенням
Дружківського міського суду Донецької області від 29 травня 2007 року позивачу
відмовлено у задоволенні зазначеного позову.

Цим
рішенням встановлено,  що 2 вересня 2003
року позивач прийнятий на роботу до відповідача на посаду слюсаря-ремонтника.

11
травня 2006 року позивач відсторонений від роботи слюсаря-ремонтника цеху №8.

Згідно
п.104 наказу Держкомітету України по нагляду за охороною праці від 26 січня
2005 року №15 монтаж,  наладка,  технічне обслуговування,  експлуатація,
ремонт і демонтаж вантажопідйомних машин і механізмів,  ліфтів,
конвеєрів,  підвісного канатного
гідравлічного транспорту,  технологічного
і верстатного обладнання електроустановок і ліній електропередач - є роботами з
підвищеною небезпекою.

Розпорядженням
відповідача від 7 квітня 2006 року №22/41 були організовані заняття по навчанню
робітників цехів на право виконання робіт з підвищеною небезпекою.

Службовими
листами від 10 квітня №212 і від 12 квітня 2006 року №22/22 позивач особисто
повідомлений про явку на навчання,  але
позивач не з'явився без поважної причини на заняття 12 і 13 квітня 2006 року.

Наказом
від 18 квітня 2006 року №108к на позивача накладене дисциплінарне стягнення у
вигляді догани за невиконання розпорядження відповідача від 7 квітня 2006 року.
Рішенням Дружківського міського суду від 12 липня 2006 року,  яке набрало чинності 16 жовтня 2006
року,  позивачу відмовлено у задоволенні
позову про визнання недійсним наказу від 18 квітня 2006 року №108к.

Наказом
від 11 травня 2006 року №133к позивач відсторонений від роботи. Рішенням
Дружківського міського суду від 24 жовтня 2006 року позивачу відмовлено у
задоволенні позову про визнання недійсним наказу від 11 травня 2006 року №133к.

Листом
від 24 травня 2006 року №22/19 позивач повторно запрошений для проходження
навчання,  яке проводиться щоденно з 26
травня 2006 року; позивач письмово відмовився від проходження навчання 26
травня 2006 року. Позивач був відсутнім на заняттях з питань охорони праці для
робіт з підвищеною небезпекою 26,  29 травня
- 2 червня 2006 року.

Суд
прийшов до висновку про правомірність звільнення позивача за п.3  ст. 40 КЗпП України,  оскільки робота,  яку він виконував,  була віднесена до робіт з підвищеною
небезпекою; ухилення працівника від проходження обов'язкових інструктажів і
навчання є підставою для відсторонення працівника від роботи; після
відсторонення від роботи позивач неодноразово запрошувався для проходження
навчання,  але позивач ігнорував
запрошення,  на навчання не з'явився,  порушивши при цьому трудову дисципліну.
Раніше до позивача застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Не
встановлено будь-яких порушень законодавства з боку адміністрації підприємства
при звільненні позивача за п.3  ст. 40
КЗпП України. Тому позов про поновлення на роботі і стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

Не
підлягає задоволенню і позов в частині стягнення 139903 грн. 30 коп. у відшкодування
моральної шкоди.

Не
підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди
в сумі 26 грн. 16 коп. - несплачені відсотки за кредит,  оскільки позивач оформляв кредит для
задоволення особистих потреб; відповідач не має відношення до сплати сум за
кредитом і відсотків,  а також враховуючи
те,  що судом встановлена правомірність
звільнення позивача з роботи.

Не
підлягає задоволення позов в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди
в сумі 1000 грн. як прибутків підприємства від розірвання позивачем і його
сином страхової угоди із страховою компанією „АСКО" міста Дружківка,  оскільки позивачем не доведено,  що несплата страхових внесків мала місце з
вини відповідача. Відповідач не є стороною у договорі добровільного страхування
і не може нести відповідальності за несвоєчасну сплату позивачем страхових
внесків.

Оскільки
позивачу відмовлено у задоволенні позову,
не підлягає стягненню і 6 грн. -сума судових витрат,  понесених позивачем (а.с.  193-202).

Апеляційний
суд вважає,  що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає через наступне.

Відповідно  ст. 308 ЦШС України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції повно,  всебічно і об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін,  встановленим фактам
і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення позову.

Суд
першої інстанції правильно встановив,  що
сторони перебували у трудових відносинах,
позивач був прийнятий на роботу відповідачем на посаду
слюсаря-ремонтника. У відповідності до вимог
ст. 18 Закону України „Про охорону праці",  Указу Президента України „Питання Державного
комітету України з нагляду за охороною праці" від 16 січня 2003 року
Держкомітет України з нагляду за охороною праці наказом від 26 січня 2005 року
№15,  зареєстрованим в Мінюсті України 15
лютого 2005 року за №231/1-511,
затвердив Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки
знань з питань охорони праці та Перелік робіт з підвищеною небезпекою. Типове
положення спрямоване на реалізацію в Україні системи безперервного навчання з
питань охорони праці посадових осіб та інших працівників,  надання першої медичної допомоги потерпілим
від нещасного випадків і правил поведінки у разі виникнення аварій (п.1.2.
Типового положення). Вимоги Типового положення є обов'язковими для виконання
усіма центральними,  місцевими органами
виконавчої влади,  органами місцевого самоврядування,  бюджетними установами та суб'єктами
господарської діяльності (далі підприємства) незалежно від форм власності та
видів діяльності (п.1.3. Типового положення). Згідно п. 104 Переліку робіт з
підвищеною небезпекою (далі Перелік робіт) до робіт з підвищеною небезпекою
віднесені: монтаж,  наладка,  технічне обслуговування,  експлуатація,
ремонт і демонтаж важко підіймальних машин і механізмів,  ліфтів,
конвеєрів,  підвісного канатного
гідравлічного транспорту,  технологічного
і верстатного обладнання,
електроустановок та ліній електропередач.

У
виконання вимог Закону України „Про охорону праці" відповідачем виданий
наказ від 1 лютого 2005 року №21 про затвердження переліку робіт і списку
професій робітників,  робота яких
пов'язана з підвищеною небезпекою (а.с. 41-45). Робота,  яку позивач виконував у відповідача,  і професія позивача віднесені до робіт і
професій з підвищеною небезпекою і тому позивач був внесений до списку
працівників,  які зобов'язані пройти
навчання для виконання робіт з підвищеною небезпекою (а.с. 39-40).

Згідно  ст. 14 Закону України „Про охорону праці"
працівник зобов'язаний знати в виконувати вимоги нормативно-правових актів з
охорони праці,  правила поводження з
машинами,  механізмами,  устаткуванням та іншими засобами
виробництва,  користуватися засобами
колективного та індивідуального захисту; працівник несе безпосередню
відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно  ст.  18
цього ж Закону працівники,  зайняті на
роботах з підвищеною небезпекою повинні щороку проходити за рахунок роботодавця
спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з
охорони праці; не допускаються до роботи працівники,  які не пройшли навчання,  інструктаж і перевірку знань з охорони праці.

Стаття
159 КЗпП України зобов'язує працівника знати і виконувати вимоги нормативних
актів про охорону праці. А  ст. 160 КЗпП
України на власника або уповноважений ним орган покладає постійний контроль за
додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці.

У
виконання вимог діючого законодавства відповідачем видавалися розпорядження про
організацію занять з навчання робітників на право виконувати роботи з
підвищеною небезпекою (а.с. 39-40,
66-67). Позивач неодноразово персонально запрошувався для проходження
навчання з питань охорони праці для виконання робіт з підвищеною
небезпекою,  що підтверджується
відповідними листами,  з якими позивач
був ознайомлений,  але відмовився
проходити навчання (а.с. 56,  51-52).
Акти про відсутність позивача на зазначених заняттях також підтверджують,  що позивач не проходив навчання (а.с.
57-61,  46-50).

Наказом
відповідача від 18 квітня 2006 року №108к позивач притягнутий до
дисциплінарної  відповідальності     у
вигляді  догани  за
невиконання  розпорядження

відповідача
пройти навчання з питань охорони праці для виконання робіт з підвищеною
небезпекою (а.с. 37); рішенням Дружківського міського суду від 12 липня 2006
року визнано,  що відповідач не допустив
порушень трудового законодавства при притягненні позивача до дисциплінарної
відповідальності; це рішення ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16
жовтня 2006 року залишене без змін (а.с. 84-85).

Наказом
відповідача від 11 травня 2006 року №133к позивач відсторонений від
роботи,  оскільки і після притягнення до
дисциплінарної відповідальності позивач не проходив навчання з питань охорони
праці для виконання робіт з підвищеною небезпекою (а.с. 65). Рішенням
Дружківського міського суду від 24 жовтня 2006 року цей наказ також визнаний
законним.  Але і після відсторонення
позивача від роботи позивач ухилявся від проходження зазначеного навчання. Наказом
від 8 червня 2006 року №170к позивача звільнено з роботи за п.3  ст. 40 КЗпП України (а.с. 64). Згода профкому
відповідача на звільнення позивача з роботи за п.3  ст. 40 КЗпП України отримана 2 червня 2006
року.

Згідно з
п.3  ст. 40 КЗпП України може бути
звільнений працівник,  який після
застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення,  не знятого і не погашеного спливом часу ( ст.
151 цього Кодексу),  знову допустив
порушення трудової дисципліни.

Враховуючи
викладене в сукупності,  апеляційний суд
вважає,  що дії відповідача відповідають
вимогам трудового законодавства,
законодавства про охорону праці,
тому висновки суду про відмову у задоволенні позову у повному обсязі
відповідають дослідженим судом доказам і вимогам діючого законодавства.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Тому
рішення суду першої інстанції є законним і підстав для його скасування немає.

У
відповідності до вимог ч.3  ст. 81 ЦПК
України,  постанови Кабінету Міністрів
України „Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду цивільних справ та їх розмірів" від 21 грудня 2005
року №1258 з позивача на розрахунковий рахунок УДК в місті Донецьку підлягає стягненню 30 грн. -витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.1,
308,  313,  315 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Дружківського міського суду Донецької області від 29 травня 2007 року залишити
без зміни.

Стягнути
з ОСОБА_1 30 грн.
- витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на
розрахунковий рахунок 0004,
одержувач УДК у місті
Донецьку; банк ГУ ДКУ у
Донецькій області; МФО банку
834016 в УДК в Донецькій
області; ОКПО 34686537.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подання скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня проголошення.