Справа №22-ц-1199 2007 р.                               Головуючий у 1 -й інстанції Левченко Т.П.
34                                                         Суддя
- доповідач Хвостик С.
УХВАЛА

іменем     України

18 вересня 2007 року                  колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської  області в складі:

головуючого
-   Рибалки В.Г.

суддів
-    Хвостика С.Г.,  Криворотенка В.І.

з участю
секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

та
осіб,  які беруть участь у справі -
представника ОСОБА_1  ОСОБА_2,  ОСОБА_3

розглянула
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від
2 серпня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя,

встановила :

Рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 2 серпня 2007 року вимога про визнання
права власності на ½ частину
жилого приміщення задоволена. Визнано за ОСОБА_1.  право власності на ½ частину АДРЕСА_1Стягнуто з
ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1  51 грн. 46 коп. повернення судових витрат.

Ухвалою
цього ж суду від 2 серпня 2007 року визнана мирова угода між сторонами щодо
добровільного поділу меблів і провадження в цій частині позову закрито.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3  просить це
рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

При
цьому посилається на порушення норм матеріального права,  невідповідність висновків суду обставинам
справи. Зокрема,  зазначає,  що суд дійшов неправильного висновку про
те,  що на момент придбання квартири і
проведення в ній ремонту сторони перебували у шлюбних відносинах.

Перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  заслухавши суддю-доповідача,  доводи та заперечення сторін,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає,  виходячи з наступного.

Як
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3  та ОСОБА_1  з ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі (а.с. 6,  7).

28
грудня 2004 року ОСОБА_3  за згодою
чоловіка ОСОБА_1  придбала АДРЕСА_1(а.с.
31-33).

За
вказаних обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те,  що спірна квартира є спільною сумісною
власністю подружжя,  кожен з них має
рівні права на володіння,  користування і
розпорядження цим майном,  їх частини при
поділі цього майна є рівними,  отже,  ніхто не має ніяких переваг від того,  на ім'я кого з подружжя придбана квартира.

Доводи
апелянта про те,  що на час придбання
квартири і проведення в ній ремонту вона з позивачем разом не проживала,  шлюбних стосунків з ним не підтримувала,  спільного

2

господарства
вони не вели,  були предметом судового
розгляду і обґрунтовано спростовані судом першої інстанції.

Як
вбачається з матеріалів справи,  після
укладення шлюбу сторони свого житла не мали,
тому проживали спочатку у батьків ОСОБА_1,  потім винаймали житло,  після чого до липня 2004 року проживали у
батьків ОСОБА_3  З серпня 2004 року і
протягом 2005 року ОСОБА_1  виїздив на
заробітки до м. Москви (а.с. 86),  з
метою,  як пояснив позивач і чого не
спростувала відповідачка,  щоб заробити
гроші для придбання житла і проведення у ньому ремонту.

Крім
того,  при укладенні договору
купівлі-продажу ОСОБА_3  отримала згоду
свого чоловіка - ОСОБА_1  на купівлю на
її ім'я АДРЕСА_1 (а.с. 31).

Доводи
ОСОБА_3 про те,  що квартира є її
власністю,  так як вона придбала її за
кошти,  які особисто отримала в
борг,  а також за кошти своїх
батьків,  не знайшли свого
підтвердження,  оскільки вона не
довела,  що у той період не підтримувала
подружніх відносин з позивачем,  або про
те,  що ті кошти їй були подаровані чи
отримані у спадок.

До того
ж,  як визнав суд,  не проживання сторін разом деякий час
пов'язано з від'їздами позивача на заробітки,
щоб була можливість,  в тому
числі,  придбати і облаштувати житло.

Інші
доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і не містять
посилань на такі порушення законодавства,
що б могло бути підставою для зміни чи скасування рішення.

Рішення
суду відповідає вимогам  ст. ст.3, 60,
61, 63, 65, 70 СК України,  368,  370 ЦК
України.

Отже,  як законне і обґрунтоване рішення суду
необхідно залишити без зміни,  а
апеляційну скаргу - відхилити.

Керуючись  ст. ст. 307 ч.1 п.1,  308,
314 ч.1 п.1,  315 ЦПК
України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 2 серпня 2007 року по даній справі
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня її проголошення до Верховного Суду України.