Справа № 22- 871 - 2007
р.                         Головуючий у 1-й
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

24 вересня 2007
р.                                                                                                  м.
Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді
- Оніпко О.В. Суддів - Хилевича С.В., Мельника Ю.М. При секретарі -
Томашевській І.М. З участю представників - адвокатів

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Здолбунівського районного суду від З травня 2007 р. в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів .-

встановила:

Рішенням Здолбунівського районного суду від 3 травня 2007 р, в позові
ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивачка
вважає його незаконним, оскільки висновки суду не відповідають обставинам
справи та вимогам закону. З відповідачкою фактично був укладений договір про
повну матеріальну відповідальність, оскільки вона була прийнята на роботу на
посаду продавця, чим передбачено нести повну матеріальну відповідальність. Це
стверджується трудовим договором, зареєстрованим у Здолбунівському районному
центрі зайнятості 29.07.2005 р. Тому є всі підстави покладати на відповідачку
обов'язок по відшкодуванню матеріальної шкоди у повному обсязі. Нестача
матеріальних цінностей виникла з вини відповідачки, яка в процесі роботи не забезпечила
їх збереження. Остання визнавала факт нестачі та зобов'язувалася погасити її до
21.09.2005 p.,
однак цього не зробила. Просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити її позов у повному обсязі.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка працювала у позивачки,
еуб"скта підприємницької діяльності, продавцем магазину "Смак",
розташованому у смт. Мізоч Здолбунівського району з 29.07.2005р. по 28.07.2006 р., про що 29.07.2005 р.
між сторонами було укладено трудовий договір, зареєстрований у Здолбунівському
районному центрі зайнятості ( а.с. 6).

Згідно вимог ст.130 КЗпП України, працівники несуть
матеріальну відповідшіьність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків тільки за пряму
дійсну шкоду,

лише в межах і
порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації винними протиправними діями ( бездіяльністю)
працівника.

Статтею 132 цього Кодексу передбачено матеріальна відповідальність
працівників, з вини яких заподіяно шкоду, при виконанні ними трудових
обов'язків, у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього
місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається
лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності працівників зазначені у ст.
134 КЗпП України.

Судом встановлено і це стверджено поясненнями сторін в судовому засіданні,
що окрім відповідачки, в магазині працювала ще продавець ОСОБА_3

Ні з відповідачкою, ні з ОСОБА_3 договори про повну
матеріальну відповідальність або про колективну (бригадну) відповідальність не
укладалися.

Посилання позивачки на запис у п. 2 трудового договору про зобов'язання
працівника нести повну матеріальну відповідальність, як на укладення саме
такого договору, не заслуговують на увагу, оскільки він не відповідає ні за
формою, ні за змістом вимогам ст. 135-1 КЗпП України і таким договором не може
вважатися.

При прийнятті на роботу відповідачки товарно- матеріальні
цінності по акту їй не передавалися, як і при прийнятті па її місце роботи
нового продавця, інвентаризація 31.07.2006 р. проводилася без участі ОСОБА_2 та
її відома .

Таким чином, як зазначив суд 1-ї інстанції у рішенні, встановити обсяг
товарно-матеріальних цінностей, які були в магазині на час прийняття на робот}
відповідачки, їх оборот, наявність їх лишків або нестачі за період роботи
останньої, неможливо, оскільки докази на ствердження вказаних обставин в
матеріалах справи відсутні, не надано їх і позивачкою в обгрунтування її
позовних вимог.

Також, позивачкою не надано доказів щодо заподіяння
відповідачкою в період виконання нею трудових обов'язків прямої дійсної шкоди
винними протиправними діями ( бездіяльністю ), а тому відсутні й підстави для
покладення па ОСОБА_2 обов'язку по відшкодуванню такої шкоди.

Висновки суду відповідають вимогам закону та доказам, перевіреним в
судовому засіданні, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, тому підстав
для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду від 3 травня 2007 р. - залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
її проголошення.