АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-1177/2007 р.                                            Головуючий
трудовий спір                                                   Марцішевська
апеляційній інстанції Захарова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03"
липня 2007 р. Судова палата в цивільних справах апеляційного суду Черкаської
області в складі:

головуючого                    Храпко В.Д.

суддів                                Захарової
А.Ф.,  Демченко В.А.

при
секретарі                   Авласової М.
Л.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 20 квітня 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ПП
"АССПО" про зміну дати та формулювання причин звільнення,  стягнення компенсації за вимушений прогул та
невикористану відпустку,  моральної
шкоди.

Вивчивши
матеріали справи,  вислухавши ОСОБА_1. та
її представника,  які

підтримали
доводи апеляційної скарги,  та
представника ПП "АССПО",  який
на них

заперечував,  судова палата,

встановила:

В грудні
2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства
"АССПО" про зміну запису в трудовій книжці,  виплату заборгованості за вимушений
прогул,  грошової компенсації за
невикористані дні щорічної відпустки та виплаті моральної шкоди.

Вказувала,  що 14 жовтня 2005 року згідно наказу була
прийнята на роботу в Приватне підприємство "АССПО" на посаду
фармацевта. 15 грудня 2005 року за направленням та за кошти ПП
"АССПО" вона пройшла курс навчання в приватному підприємстві
"Технологія-ТВ" по роботі з електронно-касовому апаратом та була допущена
до роботи з ЕККА.

17 липня
2006 року вона написала заяву про звільнення її за власним бажанням в зв'язку з
тяжкою хворобою її матері - перенесення інсульту,  яка проживає в м.  Каневі і потребую щоденного догляду,  надавши відповідні медичні довідки про
хворобу. Керівництво ПП "АССПО" дало згоду на її звільнення за  ст.  38
КЗпП України тільки після відпрацювання нею двох тижнів,  тобто з 31 липня 2006 року. Не бачачи іншого
виходу,  вона погодилась з цим і останню
зміну згідно графіку відпрацювала в ніч з 27 на 28 липня 2006 року.

Коли ж
31 липня 2006 року після вихідних вона прийшла за розрахунком і трудовою
книжкою,  то керівництво ПП
"АССПО" заявило їй про те,  що
звільняти її не збирається і вона мусить працювати. Не надали ніякого
позитивного результату її неодноразові прохання звернути увагу на тяжку хворобу
матері.

2

Лише 21
листопада 2006 року керівництво ГШ "АССПО",  не розрахувавшись з нею остаточно,  видало їй трудову книжку,  в якій було вказано,  що прийнято її на роботу 03 квітня 2006
року,  а не 14 жовтня 2005 року,  як було насправді,  а звільнили її 21 листопада 2006 року згідно
наказу № 25 від 20.11.2006 року згідно п. 2
ст.  41 КЗпП України,  - в зв'язку з втратою довіри керівництва. В
наданні яких-небудь пояснень їй було відмовлено,  хоча протягом її роботи ніяких претензій до
неї з боку керівництва не було.

Не
виплатили їй грошову компенсацію за 19 днів відпустки,  що нараховується за час її роботи на
підприємстві. З 31 липня по 21 листопада 2006 року в зв'язку з невидачею
своєчасно трудової книжки у неї виник вимушений прогул на підприємстві. Згідно
довідки про доходи їй заборгували 295,
55 грн. відпускних та 1446,  64
грн. за вимушений прогул.

Несвоєчасним
і неналежним розрахунком їй спричинена суттєва моральна шкода,  яку вона оцінює в 1000, 0 грн.

На
підставі наведеного,   ст.  47,
83,  116,  117,
235 КЗпП України,   ст.  ст.  24
Закону України "Про відпустки" просила змінити в її трудовій книжці
формулювання дати її прийняття на роботу в ПП "АССПО" з 03.04.2006
року на 14.10.2005 року,  змінити
формулювання запису про її звільнення з ПП "АССПО" з п. 2  ст.  41
на  ст.
39 КЗпП України (за власним бажанням). Стягнути з ПП "АССПО"
заборгованість за вимушений прогул та грошову компенсацію за невикористані дні
її щорічної відпустки в сумі 1742 грн. 19 коп.,
стягнути з ПП "АССПО" моральну шкоду в сумі 1000,  00 грн.,
витрати на правову допомогу в сумі 400 грн. 00 коп.

Рішенням
Соснівського райсуду
м.  Черкаси від 20
квітня 2007 року позов задоволено частково. Змінено формулювання причин
звільнення ОСОБА_1 з роботи в ПП "АССПО" з  ст.  41
п. 2 КЗпП України (в зв'язку з втратою довір'я) на  ст.  38
КЗпП України - за власним бажанням.

Стягнуто
з ПП "АССПО" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200 грн.,  компенсацію за невикористану відпустку в сумі
89 грн. 09 коп.,  витрати по оплаті
послуг адвоката в сумі 200 грн.,  а
всього стягнуто 489 грн. 09 коп. Стягнуто з ПП "АССПО" держмито на
користь держави в сумі 51 грн.

В
апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 просила скасувати його в частині
часткового задоволення її вимог відносно стягнення моральної шкоди,  часткового стягнення судових витрат та
відмови стягнення заборгованості за вимушений прогул як необгрунтоване
матеріалами справи та постановити нове рішення про задоволення в повному обсязі
вказаних її позовних вимог,  а саме
стягнути з ПП "АССПО" на її користь заборгованість за вимушений
прогул в сумі 2266 грн. 11 коп.,
моральну шкоду в розмірі 1000, 00 грн. та судові витрати в сумі 400 грн.
Рішення в частині зміни формулювання запису в трудовій книжці та виплаті
грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки залишити без змін.

Обговоривши
матеріали справи,  судова палата
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
до задоволення.

Судом
встановлено,  що позивачка на роботу в ПП
"АССПО" була прийнята з 03.04.2006 року,  що підтверджується даними трудової
книжки,  заявою про прийняття на роботу
та наказом № 13 від 13.04.2007 року про прийняття на роботу ОСОБА_1. (ар. спр.
5,  21-22),  показами допитаних в якості свідків
завідуючої аптеки ОСОБА_2„ директора ПП "Технологія-ТВ"
ОСОБА_3.,  яка стверджувала,  що в кінці 2005 року позивачка проходила у
них курс навчання по електронно-касовим апаратам (ЕККА). Останнє,  до речі підтверджено копією посвідчення № 94
ПП "Технологія-ТВ",  виданого
на ім'я ОСОБА_1. 15.12.2005 року (ар. спр. 6).

Звідси й
критично оцінені були судом доводи позивачки про те,  що вона допущена була до роботи з 14.10.2005
року та аналогічні покази свідка ОСОБА_4.,  яка являється тіткою позивачки і зацікавлена в
результатах справи.

з

Даних
про те,  що ПП "АССПО" в грудні
2005 року направляв позивачку на навчання до ПП "Технологія-ТВ" і
оплачував це навчання судом не здобуто і свідок-директор ПП
"Технологія-ТВ" ОСОБА_3. таке заперечувала.

Крім
того,  як вірно зауважив суд,  наказ про прийняття на роботу ОСОБА_1. в
період її роботи на ПП "АССПО" не оскаржувала.

В зв'язку з цим
суд вірно відмовив позивачці у зміні дати прийняття її на роботу.

Встановлено,  що звільнена була позивачка 22.11.2006
року,  що нею не оспорюється. В день
звільнення позивачці була видана трудова книжка,  боргу по зарплаті адміністрація відповідача
станом на 01.08.2006 року не мала перед позивачкою,  з 01.08.2006 року до дня звільнення фактично
не працювала,  в зв'язку з чим відмовлено
в задоволенні вимог про стягнення зарплати за вимушений прогул.

Водночас
встановивши,  що на момент звільнення
адміністрація підприємства не виплатила позивачці компенсацію за невикористану
відпустку,  розмір якої згідно розрахунку
становить 89 грн. 09 коп.,  суд правильно
стягнув таку на користь позивачки.

Судом
встановлено,  що з ОСОБА_1. ПП
"АССПО" не укладено договір про повну матеріальну
відповідальність,  її робота не була
пов'язана з безпосереднім обслуговуванням грошових або товарно-матеріальних
цінностей,  тому вона не може бути звільнена
з підстав п.2  ст.  41 КЗпП України - в зв'язку з втратою довіри
і тому суд правомірно змінив формулювання звільнення позивачки з ч. 2  ст.  41
КЗпП України на  ст.  38 КЗпП України,  з заявою про що вона зверталася і оскільки
матеріалами справи доведено,  що
підставою для цього була поважна причина - тяжка хвороба матері,  яка потребувала щоденного догляду.

Під час
розгляду справи,  уточнюючи позовні
вимоги,  ОСОБА_1. просила стягнути з
відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з тим,  що неправильне формулювання причин звільнення
зашкодило її працевлаштуванню,  що
передбачено ч.3  ст.  235 КЗпП України. Однак належних доказів на
підтвердження таких доводів позивачка не навела,  пояснивши,
до того ж,  що до центру зайнятості
населення по питанню працевлаштування вона не зверталася,  тому необгрунтованими є і ці її доводи і
вимоги,  які судом не задоволені.

Аналізуючи
обставини справи в цілому,  суд
встановив,  що звільненням позивачки в
зв'язку з втратою довіри та невиплатою компенсації за невикористану відпустку
їй спричинено моральну шкоду,  вона
переживала з цього приводу,  змушена
звернутись до суду з даним позовом.
Судом сума моральної шкоди визначена у 200 грн.,  з чим судова палата вважає можливим
погодитися.

Рішення суду в цілому відповідає матеріалам
справи,  вимогам закону і не вбачається

підстав
для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304, 307, 308,  314 ЦПК України,  судова палата,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Соснівського райсуду
м.  Черкаси від 20
квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного
Суду України в касаційному порядку на

протязі
двохмісячного строку.