Справа № 22ц-888/07                                    Суддя першої
інстанції Мартинов О.О.
Категорія 15                                                    Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 квітня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого                                                                          Козаченка
В.І.,

судців:                                                                         Довжук
Т.С., Лівійського І.В.,

при секретарі
судових засідань Гапєєвій Т.В., без участі сторін,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_1на рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 05 лю­того 2007 р. за позовом ОСОБА_1до
товариства з обмеженою відповіда­льністю „Агрофірма „Дружба" (далі - ТОВ „Агрофірма
„Дружба") про визнання догово­ру оренди земельної частки (паю) недійсним,

УСТАНОВИЛА:

22 листопада
2006 р. ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до ТОВ „Агрофірма „Дружба"
про розірвання договору оренди земельної частки (паю) від 03 січня 2005 р. та
стягнення заборгованості по орендній платі за 2005 p.,
зокрема: 300 кг ячменю чи його вар­тості, 87 грн. - вартості оранки присадибної
ділянки, 78 грн. - вартості 1 причепу соломи.

В подальшому
представник позивача уточнив позовні вимоги та, на підставі частин 1, 3 ст. 215 ЦК України,
просив визнати зазначений договір оренди земельної частки (паю) недійсним.

При цьому він
посилався на те, що згідно домовленості сторін орендна плата повинна
виплачуватись тільки в натуральній формі. Однак, за 2005 р. відповідач не
додав позивачу 300 кг
ячменю, сплативши його вартість в рахунок прибуткового податку, чим порушив
умови договору оренди, за яким цей податок сплачує сам відповідач із власних
доходів.

Крім того, на
думку позивача, вказаним договором оренди не передбачена відповіда­льність за
несвоєчасну сплату орендної плати, а також не узгоджено та не підписано дода­ток
до договору, за яким встановлюється розмір платежів за окремими формами оплати.

Рішенням
Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 лютого 2007 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі представник позивача просить рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне
застосу­вання судом норм матеріального права та неповне з'ясування обставин
справи.

Вислухавши суддю
- доповідача,
дослідивши надані сторонами докази та перевірив­ши законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої
інстанції в межах заявлених позовних вимог повно та всебічно дослідив обставини
справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку, що
розірвання договору оренди земельної ділянки можливе лише з підстав,
передбачених За­коном України "Про оренду землі" та ст. 141 ЗК України. А
визнання такого правочину не­дійсним можливе лише з підстав, передбачених ст.
ст. 203, 215 ЦК
України.

В той же час, з
матеріалів справи вбачається, що за сертифікатом НОМЕР_1, ви­даним 14 квітня 2000 р. на підставі
розпорядження Первомайської райдержадміністрації від 07 квітня 2000 p., позивачці
належить право на земельну частку (пай) розміром 5,3 га в умовних кадастрових гектарах, в межах Лисогірської
сільської ради Первомайського ра­йону Миколаївської області (а.с. 9).

3

За договором
оренди зазначеної земельної частки (паю), укладеним між сторонами 03 січня 2005
р. строком на 5 років, відповідач зобов'язаний сплачувати позива­чці орендну
плату щорічно у грошовому виразі 740 грн. або у натуральній формі, а саме, 1000
кг пшениці, 800 кг ячменю, 150 кг соняшника, 30 кг цукру, у відробітковій формі
- оранка 0,35 га, 1 причіп різки. Цей договір підписаний сторонами та
зареєстрований у Пер­вомайському районному відділі земельних ресурсів 08 грудня 2005 р.(а.с. 7-8).

За 2005 р. позивачка
отримала в рахунок орендної плати: 1000
кг пшениці, 400 кг яч­меню,
150 кг
насіння соняшника, 30 кг цукру
та 100 кг жита
на загальну суму 650 грн.
Окрім того, їй була надана послуга по оранці 0,25 га земельної ділянки. Відповідачем та­кож сплачено
прибутковий податок у сумі 96 грн. 20 коп., що складає 13 відсотків від 740
грн. орендної плати і відповідає вартості 300 кг ячменю (а.с. 23-27, 29-30, 33, 37,44).

За такого,
районний суд прийшов до правильного висновку, що договір оренди міс­тить всі суттєві
умови, укладений у встановленій формі та належно зареєстрований. Відпо­відача
не має перед позивачкою заборгованості по орендній платі за 2005 р. В зв'язку з чим,
відсутні підстави для розірвання договору оренди чи визнання його недійсним.

Доводи апеляційної
скарги про те, що відповідач не має права сплачувати податок до бюджету за
рахунок орендної плати позивачки, оскільки умовами договору оренди це не
передбачено, безпідставні.

У відповідності
до Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" (далі - За­кон)
отримуваний орендодавцем дохід від надання в оренду земельної ділянки
сільськогос­подарського призначення підлягає оподаткуванню.

Вказаним Законом
(пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 та пп. 9.1.1 п. 9.1 ст. 9) на орендаря
покладено обов'язок нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок виходячи
з розміру оренд­ної плати, зазначеної в договорі оренди, за рахунок орендодавця
використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах ст. 7 цього Закону.

Згідно наявних у
справі довідок у відповідача відсутня заборгованість по платежах до бюджетів
всіх рівнів (а.с. 39,
44, 54, 55), що підтверджує виконання ним вимог указаного Закону та
умов оскарженого договору оренди.

Посилання в
апеляційній скарзі на нечіткість зазначення в договорі оренди умов про форму
оплати орендної плати - грошову
чи натуральну є необґрунтованими.

В примітці до
п.2.2. договору оренди передбачено, що при наявності вільних грошо­вих коштів,
по домовленості сторін ТОВ „Агрофірма „Дружба" може виплатити орендода­вцю
гроші замість сільгосппродукції.

З цього слідує,
що відповідач може виплатити орендну плату у грошовій формі тільки за згодою
позивачки. Оскільки вона такої згоди не надавала, то відповідач, як за 2005 p., так і за 2006 p., орендну плату
провадив у натуральній формі.

Встановивши такі
обставини справи місцевий суд обґрунтовано відмовив позивачці в задоволенні
позову.

Оскільки рішення
суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та
процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Керуючись
статтями 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_1відхилити, а рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївсь­кої області від 05 лютого 2007 р. - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного
суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.