2007 року                                                                           м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської
судді                                           Лизенко І.В.,
судового засідання                    Паршиковій Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, правонаступник ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсним
договору дарування будинку, повернення будинку у власність, -
Позивачка звернулась до суду з вищеназваним позовом,
посилаючись на те, що між нею та
відповідачем укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1від 20.05.2000р., але при укладанні договору були
досягнуті умови, що відповідач заплатить
її сину вартість будинку, вона залишиться проживати у флігелі, відповідач проживатиме у будинку, але після підписання
договору відповідач примусово виселив її з флігелю. Влітку 2005 року вона дізналася від онуки ОСОБА_6., що
відповідач кошти її сину не
віддав. Договір дарування був укладений внаслідок омани її з боку сина ОСОБА_2.
та відповідача. Просила договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1від 20.05.2000р. визнати недійсним та повернути
будинок у її власність, розглянути справу за її
Ухвалою Лисичанського міського суду від 10.10.2006р.
провадження у справі було зупинено
у зв'язку зі смертю позивачки, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1року, до залучення до участі у справі правонаступника.
Ухвалою Лисичанського міського суду від 19.04.2007
року до участі у справі залучений у якості правонаступника ОСОБА_2, провадження у справі
Допитана за життя за дорученням суду позивачка пояснила,
що позов підтримує, про договір
дарування їй нічого невідомо, так як договір дарування оформлявся без неї. З договором дарування ознайомлена не була.
Відповідач виселив її зі спірного будинку, завантаживши її речі у машину. Її син попросив її перейти
жити до флігелю, а приблизно через місяць відповідач вивіз
У судовому засіданні представник правонаступника позивача
ОСОБА_5позовні вимоги підтримав, уточнивши підстави
позову, пояснив, що 20 травня
було укладена угода -
договір дарування житлового будинку
сторонами. ІНФОРМАЦІЯ_1року позивачка померла. Правонаступник
ОСОБА_2підтримує позовні вимоги позивачки, просить
позов задовольнити, оскільки від позивачки були приховані факти, що спонукали відповідача та правонаступника до
укладення договору дарування будинку,
а саме наявність боргових зобов'язань правонаступника ОСОБА_2.
перед відповідачем. Позивачка була обманута прихованням від неї
факту наявності боргу, який слугував
приводом для укладення договору дарування. Позивачка підписувала даний договір
з умовою, що залишиться проживати у
флігелі до смерті, але відповідач примусово її виселив. Позивачка не потребувала від відповідача довічного
утримання, це не було умовою договору. Фактично правонаступник умовив позивачку подарувати відповідачу будинок з
метою погашення своїх боргових зобов'язань
перед відповідачем. Позивачка подарувала будинок відповідачу, бо її про це попросив син ОСОБА_2., який
обіцяв позивачці довічне проживання
у будинку. Обставини, вказані у позові, що позивачка підписала договір на
умовах, що відповідач віддасть гроші за
будинок її сину, не є підставою позову. Виселення позивачки не є підставою позову. Підставами визнання договору дарування недійсним є
Інші підстави, перелічені у ст. ст. 56, 57 ЦК УРСР, не є підставами позову. Про факт обману
позивачка спочатку не знала. Строк позовної давності не пропущений, оскільки позивачка дізналася про домовленість
між правонаступником та відповідачем
лише влітку 2005 року.
На момент укладення договору та по день смерті позивачка була психічно здорова, керувала своїми діями,
розуміла значення своїх дій. Просив позов задовольнити.
Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та
пояснив, що 20 травня
було укладено договір дарування
згідно якому позивачка дарує йому будинок. Після
цього позивачка попросила перевезти її та її речі до її онуки ОСОБА_1, що він виконав. Вважає, що позивачка
подарувала йому будинок так як син її покинув. Ні у договорі, ні усно між ним
та позивачкою умови, що зазначені у позові, не оговорювались. Позивачка добровільно підписала договір,
прочитала його у нотаріуса. Нотаріус
роз'яснювала їй наслідки укладення договору. Позивачка була психічно здорова, розуміла значення своїх дій та керувала ними.
Прийняти будинок в дар йому запропонували позивачка та її син, як він вважає, з метою позбавитися
власності, бо у ОСОБА_2було багато кредитних зобов'язань. ОСОБА_2 йому також
був винен гроші, але це не стосувалося дарування будинку. Вважає позов безпідставним.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не
визнав, підтримав пояснення відповідача.
Третя особа у судовому засіданні заперечувала проти задоволення
позову та пояснила, що у 2000
році позивачка подарувала будинок
відповідачу. У неї не виникло сумнівів з приводу вільності волевиявлення
позивачки, з приводу дієздатності позивачки, відповідності укладеної угоди. Угода була добровільною з обох сторін.
Документи були оформлені належним чином, тому вважає, що підстав для задоволення позову немає. При підписанні
договору у її кабінету знаходилась позивачка та відповідач без інших осіб. Їй
не було відомо про наявність боргу сина позивачки перед відповідачем. Позивачка
висловила, що бажає подарувати будинок своєму племіннику, який проти цього не заперечував. Позивачка
власноруч підписала договір, поводила
себе спокійно, розуміла, що підписує договір дарування, за яким дарує будинок
та його власником стане обдарований. Позивачка говорила, що не збирається жити
у будинку. При ній сторони не оговорювали те,
що позивачка довічно проживатиме у будинку. Договір вона читала позивачці вголос, роз'яснювала їй його зміст.
Перед оформленням договору вона вислухала волю
позивачки, договір оформлювала у її присутності.
Судом досліджені наступні докази:
показання свідка ОСОБА_7., яка у судовому засіданні
пояснила, що є дружиною відповідача,
вона з чоловіком були у дружніх стосунках з позивачкою, що була тіткою відповідача. На прохання позивачки вони відвезли її
до онуки ОСОБА_1, яка допомагала збирати речі. Позивачка була присутня у нотаріальній конторі, розуміла, що дарує
будинок. Нотаріус неодноразово попереджала позивачку про наслідки дарування
будинку. Позивачка говорила нотаріусу
про те, що син її покинув та вона буде жити у онуки. Ніяких розмов з приводу грошей не було. Будинок подарувала, бо син її
покинув, а відповідач є її племінником. Домовленості про
довічне утримання позивачки не було;
показання свідка ОСОБА_6., яка у судовому засіданні
пояснила, що є онукою позивачки, у 2005
році приїхала до бабусі, яка
розповіла, що відповідач вигнав її з будинку. На прохання ОСОБА_2
позивачка подарувала будинок
відповідачу. Вона розуміла, що підписує
договір дарування, але вважала, що до смерті буде жити у будинку. Позивачка
їздила до нотаріуса, була присутня при оформленні договору дарування,
підписувала договір. Це їй відомо
зі слів позивачки. Особисто їй про укладення договору дарування нічого не
показання свідка ОСОБА_8., який у судовому засіданні
пояснив, що про умови договору дарування йому нічого невідомо. Зі слів
позивачки йому відомо, що відповідач не залишив їй грошей за будинок, у нотаріуса вона підписала якийсь документ,
після чого її вигнали з будинку, а повинні були доглядати до смерті;
показання свідка ОСОБА_9., яка у судовому засіданні пояснила, що є
племінницею позивачки, зі слів позивачки їй відомо, що відповідач возив її до
нотаріуса, показав де підписатися, вона підписалась, оскільки про це попросили
її син ОСОБА_2 та відповідач. Про обставини укладення договору їй нічого
невідомо. Позивачка жила у неї близько двох років, після чого була направлена
до будинку людей похилого віку. Про зазначені обставини говорила їй приблизно у
2000 році. Позивачка мала добру пам'ять, розуміла значення своїх дій;
показання свідка ОСОБА_10., яка у судовому засіданні пояснила, що є
сусідкою відповідача, позивачка жила разом з відповідачем та ніколи не
скаржилася на його сім'ю. Позивачка говорила їй, що її син зник. Про договір
дарування їй нічого невідомо;
показання свідка ОСОБА_11., яка у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою відповідача, про укладення
договору дарування їй нічого невідомо. Коли позивачка жила з відповідачем, у
них були нормальні стосунки;
показання свідка ОСОБА_12., яка у судовому засіданні пояснила, що є
племінницею позивачки, зі слів позивачки їй відомо, що позивачку водили до
нотаріуса, і показали де їй необхідно підписатися. Про що вона підписується їй
не сказали. У будинок її не пускали. Про те, що їй дали підписати документи,
позивачка говорила їй ще у 2001 році;
письмові докази: копія договору дарування будинку від 20.05.2000р.,
письмові пояснення відповідача, медична довідка, протокол допиту позивача,
довідка про смерть позивача, копія актового запису про смерть позивача, копія
заяви про прийняття спадщини, копія свідоцтва про смерть, копія свідоцтва про
народження, копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі.
Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, показання
свідків, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає
Судом встановлені такі факти та відповідні ним
року між сторонами було укладено договір дарування
будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального
округу Луганської області ОСОБА_13., реєстр №945 (а.с.7а), за
умовами якого ОСОБА_1подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар житловий будинок з дворовими побудовами
та земельною ділянкою за зазначеною адресою. Інші умови договором не
ІНФОРМАЦІЯ_1року позивачка померла, що підтверджується копією
актового запису про смерть (а.с.28).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з
Згідно пп.є п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 28.04.1978р. «Про судову практику у справах про визнання угод
недійсними» визнання угоди недійсною може мати місце і після смерті
громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені другою
стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та
2 ст. 243 ЦК УРСР за договором
дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.
Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.
ст. 57 ЦК УРСР, що є правовою
підставою позову, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози,
зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода,
яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах
внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом
потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.
Як пояснив у судовому засіданні представник правонаступника позивача,
підставою позовних вимог є укладення зазначеного договору дарування внаслідок
обману позивачки зі сторони її сина - правонаступника ОСОБА_2. та відповідача. Обман виразився у тому, що позивачці не повідомили про
дійсні причини договору дарування: наявність боргових зобовязань її сина перед
відповідачем, та повідомили про неправдиві факти: відповідач сплатить гроші за
будинок її сину, вона злишиться довічно проживати у флігелі будинку.
12 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 28.04.1978р. «Про судову практику у справах про визнання угод
недійсними» при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК УРСР суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені
при доведеності фактів обману. Під обманом у таких випадках слід розуміти
умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не
відповідають дійсності, або замовчування обставин, які мають істотне значення
для угоди, що укладається.
ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Суду позивачем, правонаступником позивача та його
представником не надано достатніх доказів на
підтвердження факту обману позивачки.
Жодному з допитаних у судовому засіданні свідків нічого невідомо про
обставини та умови укладення оспореного договору. Письмових або інших доказів
на підтвердження позовних вимог суду не надано.
Свідки ОСОБА_6., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_12. повідомили суду обставини підписання
позивачкою договору дарування, що їм відомі лише зі слів позивачки. Показання
даних свідків містять суперечності щодо вказаних обставин. Так, свідок ОСОБА_6. зі слів позивачки пояснила, що позивачка розуміла, що підписує договір
дарування, тоді як свідки ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_12. вказували зі слів
позивачки, що вона підписала якийсь документ.
Не підтверджуються у судовому засіданні пояснення позивачки, допитаної за
дорученням суду, яка пояснила, що про договір дарування їй нічого невідомо, так
як договір дарування оформлявся без неї, з договором дарування ознайомлена не
була, оскільки представник правонаступника позивача, а також свідки ОСОБА_7., ОСОБА_6., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_12. пояснили, що позивачка була присутня у
нотаріуса при оформленні договору, підписала його; свідок ОСОБА_7. підтвердила, що позивачка була присутня у нотаріальній конторі, розуміла,
що дарує будинок, нотаріус неодноразово попереджала позивачку про наслідки
Окрім того, у поясненнях позивача чітко не зазначено, що вона була введена
в оману, та не зазначено у чому виразився обман.
Таким чином, оскільки наданими суду доказами - показаннями свідків ОСОБА_6., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_12., достовірно не
підтверджується факт обману позивачки при укладенні договору дарування будинку,
враховуючи, що дані докази є непрямими, суд не може базуватися на них при
постановленні рішення.
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про відсутність підстав для
Окрім того, позивачкою пропущено строк позовної давності, яка відповідно до
ст. 71 ЦК УРСР встановлюється у три роки.
Посилання представника правонаступника позивача на те, що строк не
пропущено, оскільки про порушення своїх прав позивачка дізналася влітку 2005 року, є безпідставними, так як позивачка виселилась з будинку у 2000 році, що не заперечується сторонами, тому повинна була дізнатись про
неправдивість відомостей щодо її довічного проживання у будинку.
На підставі викладеного, ст. ст. 57, 243 ЦК УРСР, керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1, правонаступник ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсним договору дарування будинку,
повернення будинку у власність відмовити за необґрунтованістю.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Луганської області шляхом подання
до Лисичанського міського суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти
днів з дня його проголошення або подання апеляційної скарги у той самий строк.
Апеляційна скарга подається протягом 20-ти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження до Лисичанського міського суду
Луганської області.