Справи № 33ц-490/07                                                                Головуючий
в І інстанції Костів О.І.
- 19                                                                              Доповідач
Завидовська-Марчук О.Г.
УХВАЛА

іменем    України

1 жовтня
2007 року.                                                                                        м.  Луцьк

Колегія
суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду

Волинської
області в складі:

головуючого       Лончука В.Г.,

суддів                   Стрільчука В.А.,  Русинчука М. М. ,

Мудренко
Л.І.,  Завидовської-Марчук О.Г.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
третя особа - приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального
округу ОСОБА_6,  про встановлення факту
членства у колгоспному дворі,  визнання
недійсним договору дарування і свідоцтва про право власності на житловий бу­динок
та визнання права власності на 3/5 частин житлового будинку і надвірних
будівель за ка­саційними скаргами ОСОБА_5 та старшого помічника прокурора
Тернопіль­ського району на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 1
липня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20 жовтня
2005 року,

встановила:

У квітні
2005 рокуОСОБА_1.,  ОСОБА_2. та ОСОБА_3.
звернулися в суд з зазначеним вище позовом до ОСОБА_4  та ОСОБА_5.. мотивуючи тим,  що спірне бу­динковолодіння по АДРЕСА_1 до
1990 року на­лежало до категорії колгоспного двору і вони разом з відповідачами
були його членами,  а тому мають право на
частку в майні цього двору. Однак у 1991 році Тернопільська районна рада без­підставно
видала відповідачці ОСОБА_4  свідоцтво на
право особистої власності на вказане будинковолодіння,  а остання подарувала його ОСОБА_5. згідно
договору дарування від 15 травня 1999 року. Посилаючись на зазначені
обставини,  позивачі просили визнати
свідоцтво про право власності на спірне будинковолодіння та договір дарування
цього будинковолодіння не­дійсними та визнати за ними,  як членами колгоспного двору,  право власності на 3/5 частини жи­тлового
будинку і господарських будівель. Крім того,
позивачкаОСОБА_1. просила вста­новити факт її членства у даному
колгоспному дворі,  оскільки вона,  будучи зареєстрованою з 1977 року в смт.  Бірки Тернопільського району,  продовжувала постійно проживати у спірному
будинковолодінні як член колгоспного двору,
своєю працею та коштами допомагала у веденні господарства. Також
позивачі просили поновити їм строк позовної давності,  оскільки вони про­пустили його з поважних
причин.

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 1 липня 2005 року,  залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 20 жовтня 2005 року поновлено строк позовної давності,  позов задоволено,  встановлено факт членства ОСОБА_1 у ко­лишньому
колгоспному дворі,  головою якого була
ОСОБА_4 . визнано недійсними видане 28 лютого 1991 року виконкомом
Тернопільської районної ради на ім'я ОСОБА_4
свідоцтво про

право власності на
житловий будинок і господарські будівлі,
що знаходяться по вул.
Охримовській,  6 в с Жовтневе
Тернопільського району,  та договір
дарування даного будинко-володіння,
укладений між ОСОБА_4  та ОСОБА_5.
15 травня 1999 року. Крім того,  визнано
за ОСОБА_1.,  ОСОБА_2.,  ОСОБА_3 право власності на 3/5 частини спірно­го
будинковолодіння.

В
касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування судових рішень та
ухва­лення нового рішення про залишення позову без розгляду у зв'язку з
пропуском позивачами строку позовної давності,
посилаючись на їх незаконність із-за порушення судами норм матері­ального
та процесуального права.

Відповідачка
ОСОБА_5. в касаційній скарзі ставить питання про скасування судових рішень та
ухвалення нового рішення про відмову в позові,
посилаючись на їх незаконність із-за невідповідності висновків суду
обставинам справи,  порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши
доповідача,  перевіривши доводи скарги та
матеріали справи,  колегія суддів дійшла
висновку,  що касаційні скарги підлягають
до задоволення частково з таких підстав.

Постановляючи
рішення про задоволення позовних вимог,
суд першої інстанції виходив з того,
що позивачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3.,
а такожОСОБА_1.,  яка,  будучи
зареєстрованою в іншому населеному пункті,
своє працею та коштами допомагала у веденні го­сподарства спірного
колгоспного двору,  теж є членами цього
колгоспного двору і мають право на частку в його майні.

Проте з таким
висновком суду не можна погодитись,
оскільки він зроблений на неповно з'ясованих обставинах справи,  що мають значення для правильного вирішення
спору.

Право
власності на майно,  яке належало
колгоспному двору і збереглося після припинен­ня його існування,  мають ті члени двору,  котрі до 15 квітня 1991 року не втратили
права на час­тку в його майні. Такими,
що втратили це право,  вважаються
працездатні члени двору,  які не менше
трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у
веденні спіль­ного господарства.

У
відповідності до  ст.  123 ЦК
Української РСР 1963 року (в редакції до 16.12.1993 року),  розмір частки члена двору визначається
виходячи з рівності часток усіх його членів,
включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена
двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його
перебуванні у складі двору або незначній участі працею та коштами в
господарстві двору.

Всупереч
вимогам  ст.   ст.
62,  202,  201-1 ЦПК України місцевий суд не дав
належної оцін­ки всім доказам по справі,  не навів у рішенні доводів,  за якими він приймає їх чи відхиляє,  не витребував і не дослідив погосподарської
книги Чернелево-руської сільської ради Тернопільсь­кої області і не встановив
хто був членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року,  з якого часу в будинку став проживати
ОСОБА_2.,  чи вели сторони по справі
спільне гос­подарство та не з'ясував характер та розмір участі позивачів
коштами та працею у веденні гос­подарства колгоспного двору,  пославшись лише на факт їх постійного
проживання в складі од­ного колгоспного двору як його члени разом з
відповідачами.

Визнавши
недійсними свідоцтво про право власності і договір дарування в цілому та ви­знавши
за позивачами право власності на 3/5 частини спірного будинковолодіння,  суд першої інстанції не визначив частки
відповідачів,  які були головою і членом
колгоспного двору і теж мають право на частку в його майні в цьому
будинковолодінні.

Оскільки
апеляційний суд залишив поза увагою наведені порушення суду першої інстан­ції і
не виправив їх,  оскаржувані судові
рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись  ст.
ст.  336,  338 ЦПК України,  колегія суддів з розгляду цивільних справ у
ка­саційному порядку апеляційного суду Волинської області,  -

ухвалила:

Касаційні
скарги ОСОБА_5 та старшого помічника прокурора Терно­пільського району
задовольнити частково.

Рішення.Тернопільського
міськрайонного суду від І липня 2005 року та ухвалу апеляцій­ного суду
Тернопільської області від 20 жовтня 2005 року скасувати,  а справу направити на но­вий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.