Справа М22ц-1438/200 7 рік.                               Головуючий у
першій інстанції - Соколик О.І.
Доповідач - Заболотний В.М.
УХВАЛА

Іменем       України

12
вересня 2007 року                                                                                місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області в складі:

головуючого -
судді Коренькової З.Д.

суддів -
Заболотного В.М. ,  Миронцова В.М.

при секретарі -
Рябчук С.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Варвинського районного суду Чернігівської
області від 1З вересня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про
стягнення суми боргу,  -

ВСТАНОВИВ:

У серпні
2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом,  вказуючи на те,  що 01 червня 2006 року позичила ОСОБА_1
9900грн. строком до 01 серпня 2006 року,
про що була складена розписка. Проте,
в порушення взятих на себе зобов'язань,
відповідачка гроші до цього часу не повернула. А тому позивачка просила
стягнути на ЇЇ користь з ОСОБА_3 9900грн. боргу за договором позики.

Рішенням
Варвинського районного суду від 13.09.2006 року позов задоволено,  стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
9900грн. боргу за договором позики,
99грн. сплаченого судового збору та 30грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні позову,
посилаючись на те,  що
постановлене судом рішення не відповідає матеріалам справи,  висновки зроблені на неповно з'ясованих
обставинах. Вказувала,  що в травні 2006
року у позивачки були вкрадені гроші,  в
крадіжці яких вона підозрювала її доньку,
і вимагала від неї повернення грошей. Тому вона під тиском,  боячись розправи,  бажаючи захистити доньку,  написала розписку про повернення боргу в сумі
9900грн. Свідок ОСОБА_4 показала,  що
гроші по розписці не передавалися,  проте
суд першої інстанції не дав належної оцінки цим доказам,  не витребував з

2

Варвинського
РВВС матеріали перевірки щодо крадіжки грошей у позивачки і не викликав свідка
дільничного інспектора,  який проводив
таку перевірку,  відхиливши її клопотання
щодо цього.

Рішенням
апеляційного суду Чернігівської області від 30 листопада 2006 року рішення
скасовано Варвинського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2006
року,  постановлено нове,  яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням апеляційного суду,
ОСОБА_2 подала касаційну скаргу,
в якій просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати,  залишивши в силі рішення суду першої
інстанції.

Ухвалою
Верховного Суду України від 15 серпня 2007 р. касаційну скаргу ОСОБА_2 було
задоволено частково,  рішення
апеляційного суду Чернігівської області від 30 листопада 2006 року скасовано,  а справу направлено на новий апеляційний
розгляд до апеляційної інстанції.

Заслухавши
суддю-доповідача,  перевіривши доводи
скарги та дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того,  що оскільки ОСОБА_1 в порушення
взятих на себе зобов'язань не повернула в строк позичені у ОСОБА_2 9900
грн.,  то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
слід стягнути вказані кошти.

Такий
висновок суду є законним та обґрунтованим,
відповідає матеріалам справи та вимогам матеріального т процесуального
права.

Відповідно
до  ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками,  а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір
позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,  визначених родовими ознаками.

Згідно
ч.2  ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена
розписка позичальника або інший документ,
який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно
до  ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі,  що грошові кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості,  ніж встановлено договором.  Якщо договір позики має бути укладений у
письмовій формі,  рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того,  що гроші або речі насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості,  ніж встановлено договором.  Це положення не застосовується до
випадків,  коли договір був укладений під
впливом обману,  насильства,  зловмисної домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

3

Як
вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_2
надала суду оригінал розписки,  яка
свідчить про те,  що вона 01 червня 2006
року позичила відповідачці 9900 грн. терміном до 01 серпня 2006 року,  які остання в передбачений строк не повернула
(а.с. 20).

Апелянт,  в порушення вимог частини третьої статті 10
та частини першої статті 60 1ДПК України,
не довів того,  що договір позики
був укладений нею під впливом обману,
насильства з боку позивачки,  або
під впливом зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем чи
тяжкої обставини.

А
тому,  в силу  ст.1051 ЦПК України,  апеляційний суд не приймає до уваги доводи
апелянта щодо того,  що показами свідка
ОСОБА_4 підтверджується те,  що гроші по
розписці не передавалися. Крім того,
покази свідка ОСОБА_4 не можуть братися до уваги і з огляду на те,  що ОСОБА_4 не була присутня при складанні
розписки,  а про обставини знає лише зі
слів сторін.

Враховуючи
вищевикладене та зважаючи на положення ч.4
ст.338 ЦПК України щодо обов'язковості висновків і мотивів суду
касаційної інстанції при повторному розгляді справи,  апеляційний суд вважає,  що рішення суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим,  постановленим з
дотриманням норм матеріального та процесуального права,  а доводи апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

На
підставі наведеного та керуючись  ст.
ст.303,  307-308,  313-315,
317,  319 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- відхилити,  а рішення
Варвинського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2006 року -
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців.