Ухвал а

Іменем У к р а ї н и

12 липня 2007 року                                                                                                         м. Вінниця

Колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі: Голембевської
Л.М., Матківської М.В., Колодійчука В.М., Луценка В.В., Копаничук С.Г., розглянувши в судовому засіданні м. Вінниці справу за
позовом ОСОБА_1 до Житомирської філії
«Укрсиббанк», АКІБ «Укрсиббанк», третьої особи в. о. директора Житомирської
філії АКІБ «Укрсиббанк» ОСОБА_2 про зміну
підстави про звільнення з посади, виплати середнього заробітку, вихідної
допомоги при звільненні та відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою АКІБ «Укрсиббанк» на рішення Житомирського апеляційного суду від 27.05.04 р. та
місцевого суду Богунського району м. Житомира від 23.02.04 року, -

Встановила:

Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» звернувся до
Верховного Суду України з касаційною скаргою на
рішення суду Богунського району міста Житомира від 23.02.04 p., яким дії банку щодо звільнення з роботи ОСОБА_1, позбавлення додаткової заробітної плати за посадою заступника
директора Житомирської філії банку визнані
незаконним; скасовано наказ Житомирської філії АКІБ «Укрсиббанк» №157 від 26.12.03 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі ст. 41
п.1 КЗпП України;

зобов'язано АКІБ «Укрсиббанк» змінити формулювання причини звільнення у
зв'язку з чим запис, звільнений з займаної
посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків за п.1 ст.41 КЗпП України (наказ №157 від 26.12.03 року) визнано
недійсним та зобов'язано внести запис звільнений з займаної посади за власним
бажанням у зв'язку з невиконанням власником
законодавства про працю, умов колективного договору, ст. 38 ч.3 КЗпП
України;

стягнуто з
АКІБ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1: тримісячний заробіток вихідної допомоги в сумі 10344 грн. 36 коп.; незаконно позбавлену
додаткову зарплату заступника директора Житомирської філії АКІБ
«Укрсиббанк» у сумі 3578 грн. 17 коп.; середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з неправильним формулюванням
причин звільнення, що перешкоджало працевлаштуванню
в сумі 6170 грн. 32 коп.; 15000 грн. моральної
шкоди, а всього 35092 грн. 85 коп. Рішення в цій частині звернуте до негайного
виконання; 500 грн. витрат, пов'язаних з наданням юридичної допомоги; стягнуто
з банку 951 грн. державного мита на користь
держави; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; та на рішення
апеляційного суду Житомирської області від 27 травня 2004 року, яким додаткове
рішення Богунського району м. Житомира від 26.02.2004 року скасовано. Скасовано
рішення Богунського району м. Житомира від 23.02.2004 року в частині залишення без розгляду вимог про стягнення витрат
на юридичну допомогу і ухвалено в цій частині нове рішення
про відмову в задоволенні таких вимог за необґрунтованістю.

Справа №33ц-326кс       2007р.
Категорія: 01       Рішення
ухвалено під головуванням Васинчука М.П.

Суддя-доповідач: Голембевська Л.М.

2

Рішенням Богунського райсуду м. Житомире від 23 лютого 2004 року в
частині скасування наказу по житомирській
філії АКІБ «Укрсиббанк» від 26.12.2003 року №157 змінено, визнано
вказаний наказ незаконним.

Змінено рішення місцевого суду в частині розміру моральної шкоди, зменшено
її розмір з 15000 до 3000 гривень. В решті
рішення місцевого суду залишено без змін.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.03.2000 року працював
директором, а з 05.11.2003 року - заступником директора Житомирської
філії акціонерного комерційного
інноваційного банку «Укрсиббанк». Наказом від 26.12.2003 року №157 (а.с.9) його було звільнено з займаної посади
згідно п.1 ст.41 КЗпП України. Як підставу звільнення відповідач вказав невиконання ОСОБА_1 вимог наказу від
17.11.2003 року №128-1 «Про створення робочої групи по роботі з проблемними
активами». Суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, а апеляційний суд обґрунтовано погодився з його
висновком, про незаконність звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора
Житомирської філії банку на підставі п.1 ст.41 КЗпП України, оскільки зміст
наказу від 17.11.03 року №128-1 до
позивача було доведено уже після його звільнення 31.12.2003 року (а.с.15, 24), а до інших членів групи
29.12.2003 року (а.с.69). Доказів, які б підтверджували доводи апелянта про своєчасність ознайомлення позивача з
вказаним наказом, відповідач не надав.

Крім того, звільнення ОСОБА_1 було проведено з порушенням вимог ч.1 ст.149
КЗпП України і існування під одним номером і за однією
датою двох різних за текстом наказів (а.с.24, 69)
свідчить про упередження, на думку суду, ставлення відповідача до ОСОБА_1.

Судами також встановлено факти порушення відповідачем стосовно позивача законодавства про працю та умов колективного договору.
Так, згідно наказу голови правління АКІБ «Укрсиббанк» від
29.10.2003 року №193/1-ок ОСОБА_1 було звільнено з посади директора
Житомирської філії банку за переведенням на посаду заступника директора цієї ж філії за п.5 ст.36 КЗпП України (а.с.6).
Фактично ж мало місце переведення його на іншу роботу на
тому ж підприємстві (ст.32 КЗпП України), згоди на яке ОСОБА_1 не надав. Його заява від 05.11.2003
року про прийняття на роботу в якості заступника
директора Житомирської філії банку не може розцінюватися, як дача ним згоди на переведення на іншу роботу. Заяви про таку згоду
(про що зазначено у змісті наказу №193-1-ок) представники
відповідача суду не надали, а позивач заперечує про її існування. Порушувалися відповідачем стосовно позивача законодавство та
умови колективного договору щодо оплати праці. Частиною 1
ст.114 КЗпП України передбачено, що при переведенні працівника на
іншу постійну нижче оплачувану роботу за ним зберігається його попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня
проведення, але вказані положення закону
відносно позивача дотримані не були. Підпунктами 3.1.1 та 3.1.3 договору (а.с.32) передбачено, що заробітна плата працівника банку
складається з основної та додаткової зарплат.

Згідно штатного розпису Житомирської філії банку основна заробітна плата
(посадовий оклад) заступника директора філії становить 2073 грн. (а.с.20, 144).
Пунктом 7 Положення про оплату праці АКІБ «Укрсиббанк»,
яке є додатком №3 до колективного договору (а.с.31), передбачено, що зменшення розміру чи позбавлення додаткової
заробітної плати є компетенцією директора філії
банку. Відповідачем не представлено суду доказів, що таке рішення стосовно ОСОБА_1. приймалося. Доводи відповідача про те, що
ОСОБА_1 був позбавлений додаткової
заробітної плати рішенням правління Банку від 03.09.2003 року (а.с.47) є безпідставними, оскільки вказане рішення
стосувалося позивача, як директора філії, а не як його
заступника. Виплата відповідачем ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку проведена в порушення ст.2 Закону України «Про
відпустки».

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано задовільнив вимоги
позивача щодо зміни формулювання звільнення,
зобов'язавши банк зробити запис про звільнення ОСОБА_1. за ст.38 ч.3 КЗпП України і апеляційний суд підставно погодився з
висновком суду першої інстанції.

3

Вірним є висновок судів про заподіяння позивачу моральної шкоди та
необхідності відшкодування середнього заробітку
за час вимушеного прогулу в порядку ч.3 ст.235 КЗпП України, оскільки неправильне формування звільнення перешкоджало
позивачу працевлаштуватися (а.с.76).

При цьому, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що розмір
стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди є
завищеним та з урахуванням обставин справи та наданих
позивачем доказів, зменшив її розмір до 3000 грн.

Суми стягнутих з
відповідача на користь позивача грошових коштів в якості тримісячної вихідної
допомоги при звільненні згідно ч.3 ст.38 КЗпП України; невиплаченої у листопаді - грудні 2003 року додаткової заробітної плати
та розміру середнього заробітку за
час вимушеного прогулу в зв'язку з неправильним формуванням причин звільнення, що перешкоджало
працевлаштуванню, сторонами не оспорюють ся.

Апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що підлягає зміні рішення
місцевого суду в частині скасування наказу
Житомирської філії АКІБ «Укрсиббанк» від 26.12.2003 року №157, оскільки суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень,
вказаний наказ визнаний апеляційним судом незаконним.

Обґрунтованим є висновок апеляційного суду щодо незаконності додаткового
рішення, ухваленого судом першої інстанції 26 лютого 2003 року, яким рішення
суду від 23.02.2003 року в частині стягнення з банку на
користь ОСОБА_1 35092 грн. 85 коп. звернуто до негайного виконання та
задоволені позовні вимоги ОСОБА_1. про стягнення 500 грн. за надання Юридичної допомоги, оскільки, питання про
звернення рішення до негайного виконання в частині місячного
платежу вирішене судом 23.02.03 року, а звернення до негайного виконання стягнення решти присудженої суми протирічить положенням
ст.217 ЦПК України та ухвалене судом без
виклику сторін. Безпідставно суд першої інстанції задовольнив у додатковому рішенні вимоги ОСОБА_1. про стягнення 500 грн. за
надання юридичної допомоги, враховуючи, що
питання про вказану суму стягнення судом не обговорювалося.

Апеляційний суд підставно дійшов висновку, що підлягає скасуванню рішення
суду першої інстанції від 23.02.2004 року в частині
залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1. про
стягнення з відповідача витрат, понесених за надання юридичної допомоги, так, як позивач не надав суду доказів про
понесені ним витрати, тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано
постановив нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не можуть
бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановити або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно ст.324 ч.2 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої
інстанції у частині визнання незаконними дій
відповідача щодо звільнення з роботи позивача із стягненням з відповідача
грошових сум, а також рішення Житомирського апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і
відсутні передбачені ст.338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судових рішень.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду
Вінницької області, -

Ухвалила:

Касаційну скаргу Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк»
відхилити.

Рішення Богунського району м. Житомира від 23.02.2004 року у частині
визнання незаконними дій  АКІБ
«Укрсиббанк» щодо  звільнення     ОСОБА_1
з  роботи  із

4

стягненням з відповідача на користь
позивача грошових сум: тримісячного заробітку вихідної допомоги в сумі 10344 грн. 36 коп.; незаконно позбавлену додаткову
зарплату заступника директора Житомирської філії АКІБ «Укрсиббанк» в сумі 3578
грн. 17 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з
неправильним формуванням причин звільнення, що перешкоджало
працевлаштуванню в сумі 6170 грн. 32 коп. суми моральної шкоди, та зобов'язанням АКІБ «Укрсиббанк» змінити формування
причин звільнення позивача та рішення апеляційного суду Житомирської області
від 27.05.2004 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.