Справа 22-4993/2007 р.                                      Головуючий
у 1 інстанції Назарцева В.О.
23                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем     України

12
липня     2007 р.                                                                         м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі:

Головуючого:
судді Голубинського A.M.

Суддів Прокопчук
Л.М. ,  Соломаха Л.І.

При секретарі
Семенченко С.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційні скарги позивачки
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - представника відповідачки ОСОБА_3на рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 03 квітня 2007 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3,  ОСОБА_4, ОСОБА_5  ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

У
листопаді 2006 року позивачка звернувся до суду з позовом до відповідачів,  в якому зазначала,  що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1.
Вночі з 26 на 27 серпня 2006 року квартира була залита з вини відповідачів.
28.08.2006 р. житловий орган склав акт,
в якому зафіксував факт залиття квартири. Вартість ремонтно-відновлювальних
робіт згідно акту спеціаліста складає 2829, 50 грн. Крім того,  внаслідок залиття квартири було пошкоджено
килим,  який вона здала в хімчистку,  заплатила за роботу 86 грн. Просила стягнути
з відповідачів солідарно на відшкодування матеріальної шкоди 2915, 50
грн.,  моральної 5000 грн.,  судові витрати: судовий збір - 59, 50
грн.,  витрати на інформаційно-технічний
збір - 30 грн.,  на правову допомогу -
1500 грн.,  за послуги спеціаліста - 300
грн.

Рішенням
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 03 квітня 2007 року позов задоволено частково: на користь
позивачки стягнуто 1975, 50 грн. в рахунок матеріальної шкоди та 1000 грн. в
рахунок моральної шкоди.

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції
встановив,  що квартира позивачки була
залита з вини відповідачів,  які частково
в ході розгляду справи відшкодували шкоду,
що складає вартість ремонтних робіт. Не відшкодована відповідачами
матеріальна шкода на суму 1975, 50 грн.,
яка складається з 86 грн. - вартості хімчистки ковдри,  1500 грн. вартість витрат на правову
допомогу,  300 грн. - вартість проведення
робіт спеціалістом,  89, 50 грн. судові
витрати. У відшкодуванні шкоди,  що
складає вартість пошкодженої шафи - 1521, 50 грн. суд відмовив з посиланням на
те,  що не надано доказів про те,  що шафа була пошкоджена у зв'язку з залиттям
квартири.

В
апеляційній скарзі позивачка ставить питання про зміну рішення суду,  просить задовольнити її вимоги в частині
стягнення вартості пошкодженої шафи 1521, 50 грн. та стягнення на відшкодування
моральної шкоди 2000 грн. Посилається на те,
що факт пошкодження шафи та її вартість зазначені у висновку
спеціаліста; що суд не врахував глибини її моральних страждань у зв'язку із
пошкодженням її власності.

2

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник відповідачки ОСОБА_3 посилається на
те,  що суд прийняв до провадження
позов,  за яким судовий збір по моральним
вимогам був сплачений в меншому розмірі ніж вимагає закон - замість 250 грн.
сплачено 8, 50 грн. Суд безпідставно стягнув вартість чистки ковдри,  оскільки не доведено,  що ковдра пошкоджена саме залиттям квартири.
Судом не встановлено вину та факт заподіяння матеріальної шкоди всіма
відповідачами,  тому не було підстав
стягувати шкоду з усіх відповідачів солідарно. Суд не звернув увагу на те,  що представник позивачки діяв не за її дорученням,  а за дорученням правової компанії,  тому безпідставно стягнув витрати на правову
допомогу. Не застосував суд вимоги  ст.
88 ЦПК України про часткове стягнення на користь другої сторони судових витрат
у разі часткового задоволення позову. З зазначених підстав просив рішення суду
скасувати,  провадження по справі
закрити.

В
судовому засіданні апеляційного суду позивачка та її представник підтримали
доводи апеляційної скарги. Просили рішення суду змінити,  апеляційну скаргу задовольнити. В задоволенні
апеляційної скарги представника відповідачки просили відмовити.

Представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 підтримала доводи скарги,  просила рішення суду скасувати,  відхилити апеляційну скаргу позивачки.

Відповідачка
ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_8. (він же представник відповідачів
ОСОБА_4.,  ОСОБА_5.) підтримали
апеляційну скаргу ОСОБА_2,  просили її
задовольнити,  в задоволенні скарги позивачки
відмовити.

Відповідачі
ОСОБА_3,  ОСОБА_5.,  ОСОБА_4. в судове засідання апеляційного суду
не з'явились. Письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивача,  відповідача,
їх представників,  дослідивши
матеріали справи,  апеляційний суд
вважає,  що апеляційну скаргу позивачки
слід відхилити,  апеляційну скаргу
представника відповідачки задовольнити частково,  а рішення суду в частині стягнення витрат на
правову допомогу змінити,  в частині
стягнення витрат за послуги спеціаліста скасувати,  в іншій частині залишити без змін з таких
підстав.

Відповідно
до ч. 1  ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або
зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно
до  ст. 79 ЦПК України до витрат,  пов'язаних з розглядом судової справи,  належать: втрати на правову допомогу; витрати
на інформаційно-технічне забезпечення; витрати сторін та їх представників,  що пов'язані з явкою до суду; витрати,  пов'язані із залученням свідків,  спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати,  пов'язані з проведенням огляду доказів за
місцем їх знаходження та вчиненням інших дій,
необхідних для розгляду справи.

З
матеріалів справи вбачається,  що судова
експертиза по справі не проводилась,
спеціаліст до участі в справі,  в
порядку,  передбаченому  ст. 54 ЦПК України,  не залучався,
тому підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 300 грн.
за проведення оцінки шкоди,  заподіяної
залиттям квартири,  немає. З зазначених
підстав рішення суду в указаній частині підлягає скасуванню з тих підстав,  що не відповідає нормам процесуального права.
В задоволенні позову в цій же частині слід відмовити.

Стягуючи
з відповідачів на користь позивача за надання правової допомоги 1500 грн.,  суд виходив з того,  що вказана сума сплачена нею (а.с.  31),
але з таким висновком суду погодитись не можна.

Граничний
розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлено постановою Кабінету
Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 „Про граничні розміри компенсації
витрат,  пов'язаних з розглядом цивільних
та адміністративних справ,  і порядок їх
компенсації за рахунок держави". Відповідно до додатку до вказаної
постанови,  якщо компенсація сплачується
іншою стороною,  граничний розмір не
перевищує суму,  що обчислюється виходячи
з того,  що зазначеній особі,  виплачується 40 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.

3

Матеріали
справи свідчать про те,  що правова
допомога позивачці у зв'язку з розглядом справи була надана в судовому засіданні:
22.12.2006 p.,  тривалість якого - 15 хв.,  (а.с.
49),  09.01.2007 р. - 2 години
(а.с.  54),  14.02.2007 р. - 1, 5 години (а.с.  79),
03.04.2007 р. - 2 години (а.с.
115). Мінімальна заробітна плата на час надання юридичної допомоги у
грудні складала 400 грн. відповідно до
ст. 82 Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік"; у
січні - лютому 2007 року - 400 грн.,  у
квітні - 420 грн. відповідно до  ст. 76
Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік". Таким
чином,  граничний розмір оплати за
правову допомогу,  пов'язаний з розглядом
справи,  складає 936 грн. (40 + 320 + 240
+ 336),  який слід стягнути з відповідачів
на користь позивачки,  змінивши з
наведених підстав рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу.

З
доводами апеляційної скарги представника відповідачки про те,  що немає підстав для відшкодування
витрат,  пов'язаних з правовою
допомогою,  погодитись не можна,  оскільки правова допомога позивачці була
надана правовою компанією,  з якою
позивачка уклала угоду,  інтереси
позивачки в судовому засіданні представляв працівник компанії за дорученням
останньої (а.с.  45,  46).

Довід
тієї ж апеляційної скарги про те,  що суд
безпідставно стягнув вартість килима 86 грн. не заслуговує на увагу. Стягуючи вказану
суму,  суд першої інстанції виходив з
того,  що факт пошкодження килима в
результаті залиття квартири та понесення витрат на його чистку підтверджується
квитанцією хімчистки (а.с. 37). Висновок суду підтверджується обставинами
справи,  фактом залиття квартири,  що відповідачі не заперечують,  а також наданою в судовому засіданні
апеляційного суду квитанцією,  з якої
вбачається,  що позивачка здавала килим в
хімчистку до залиття квартири - 5.08.2006 p.,
отримала його 19.08.2006 p.,
а після залиття змушена була повторно 1.09.2006 р. здати
його для чистки.

З
доводом апеляційній скарзі представника відповідача на те,  що суд безпідставно стягнув шкоду з усіх
відповідачів солідарно,  не можна
погодитись. Суд першої інстанції встановив,
що всі відповідачі зареєстровані в квартирі 71,  що розташована над квартирою позивачки. З
пояснень представника відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції
вбачається,  що залиття квартири
позивачки сталося внаслідок розриву шланги на зливному бачку (а.с.  59 зв.). Оскільки всі відповідачі
користувалися зливним бачком,  всі вони
повинні були звертати увагу на стан шланги з метою попередження шкідливих
дій,  які могли статися внаслідок її
розриву. В акті про залиття квартири зазначено,
що квартира була залита внаслідок недбалості відповідачів (а.с.  10). Таким чином,  шкода позивачці спричинена внаслідок
взаємопов'язаних недбалих дій всіх відповідачів,  тому рішення суду в зазначеній частині
відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Посилання
в тій же апеляційній скарзі на те,  що
позивачка повинна була сплатити судовий збір по моральним вимогам в сумі 250
грн.,  а не 8, 50 грн. не відповідає
вимогам підпункту „д" пункту 1  ст.
З Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 р. № 7-93 „Про державне
мито" тому не може бути прийнятий апеляційним судом.

Доводи
тієї ж апеляційної скарги про те,  що
суд,  стягуючи судові витрати,  повинен був застосувати вимоги  ст. 88 ЦПК України,  не заслуговують на увагу,  оскільки судовий збір та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення сплачені у мінімальному розмірі,
передбаченому законом.

З доводами
апеляційної скарги позивачки погодитись не можна.

Відповідно
до ч. 2  ст. 59 ЦПК України обставини
справи,  які за законом мають бути
підтверджені певними засобами доказування,
не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею
57 ЦПК України не передбачено в якості засобів доказування висновок
спеціаліста.

4

Звіт про
вартість заподіяної шкоди від 16.10.2006 р. не є висновком експерта.(а.с.  11- 24). Крім того,  в матеріалах справи відсутні дані про
те,  що спеціаліст,  який проводив дослідження,  має спеціальний дозвіл (ліцензію) та
кваліфікацію судового експерта.

Таким
чином,  належних доказів щодо вартості
матеріальної шкоди,  заподіяної пошкодженням
шафи-купе,  позивачем суду не надано. За
таких обставин,  рішення суду першої
інстанції в частині відмови в задоволенні позову стягнення вартості шафи
відповідає вимогам матеріального та процесуального права,  обставинам справи.

З вини
відповідачів майно позивачки було пошкоджено,
чим були порушені її права,  що у
відповідності з п.3 ч.2  ст. 23 ЦК України є
підставою для відшкодування моральної шкоди. Розмір моральної шкоди судом
першої інстанції визначено з урахуванням обставин справи,  принципів виваженості,  розумності та справедливості,  підстави для зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції в зазначеній частині відсутні. Доводи апеляційної скарги
позивачки не спростовують висновків суду першої інстанції. Тому рішення суду в
частині задоволення позову про стягнення моральної шкоди та відмови в
задоволенні позову в частині стягнення вартості шафи-купи відповідає нормам
матеріального і процесуального права і в зазначеній частині його слід залишити
без змін.

Керуючись  ст. ст. 307,
308,  309, 316 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу позивачки ОСОБА_1 відхилити Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника
відповідача задовольнити частково.

Рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 03 квітня 2007 року в частині стягнення витрат за
проведення оцінки заподіяної шкоди скасувати,
в частині стягнення витрат за правову допомогу змінити.

Стягнути
солідарно з ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5  ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 на
відшкодування матеріальної шкоди 86 грн.,
на відшкодування витрат на правову допомогу 936 грн.,  на відшкодування витрат з судового збору 59,
50 грн.,  на відшкодування витрат на
інформаційно-технічне забезпечення 30 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4,ОСОБА_5 ОСОБА_6 про стягнення                           витрат    за
проведення    оцінки    заподіяння    шкоди відмовити.

В решті
вимог рішення суду залишити без змін.

Рішення
суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.