Справа № 22-326707 р.
інстанції - Бухтіярова І.О.
- 12                                                         Доповідач  -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

12
червня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого:                                     Курило В.П.

суддів:                                                 Санікової
О.С. , Шамрило Л.Г.

при
секретарі:                                     Степаненко
В.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою представника відповідачів ОСОБА_1,
який діє в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
на рішення Ворошиловського районного суду м.  Донецька від 17 січня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5,  ОСОБА_3,  ОСОБА_6 про визнання угод купівлі-продажу
квартири недійсними,  -

ВСТАНОВИВ:

У квітні
2006 р. ОСОБА_4 звернуся до суду з даним позовом і в обґрунтування позовних
вимог зазначив,  що рішенням
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 01.07.2005 p.,  що набрало чинності,
був визнаний дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  укладений між ним та ОСОБА_7 у простій
письмовій формі,  і за ним визнано право
власності на вказане жиле приміщення. Своє право власності він зареєстрував у
Донецькому бюро технічної інвентаризації (далі БТІ м.  Донецька). 04.10.2005 р. відповідач ОСОБА_2
звернувся до суду із заявою про перегляд цього судового рішення у зв'язку із
нововиявленими обставинами,  посилаючись
на те,  що ОСОБА_7 25.07.2002 р. склала
заповіт,  відповідно до якого заповіла
все належне їй майно ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. остання померла. Ухвалою Ворошиловського районного суду
м.  Донецька від 28.12.2005 p.,
яка набрала законної сили,  у задоволенні заяви відповідача було
відмовлено. Таким чином,  він є законним
власником спірної квартири,  про що
достовірно було відомо ОСОБА_2 У березні 2006 р. від співробітників
Ворошиловського РВ ДМУ УМВД України в Донецькій області йому стало відомо,  що власником квартири на підставі договору
купівлі -продажу від 09.03.2006 p.,  посвідченого приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстром НОМЕР_1,  є ОСОБА_3,
який придбав її у ОСОБА_5. Остання 03.03.2006 р. в свою чергу
придбала квартиру у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу,  посвідченого приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстром НОМЕР_2. Зі змісту договору
вбачається,  що спірна квартира належить
ОСОБА_2 на підставі рішення Ворошиловського районного суду м.  Донецька від 06.02.2006 р. та додаткового
рішення від 27.02.2006 р. Вважаючи,  що
зазначеними договорами купівлі-продажу грубо порушено його право
власності,  позивач просив визнати їх
недійсними.

У
додатковій заяві,  з якою позивач
звернувся до суду у червні 2006 р.,  ОСОБА_4 просив визнати недійсним
нотаріально посвідчений 28.04.2006 р. договір купівлі-продажу спірної
квартири,  укладений під час судового
розгляду даного спору між ОСОБА_3 і ОСОБА_6,
посилаючись на те,  що ухвалою
суду від 12.04.2006 р. було заборонено відчуження спірної квартири. Але
внаслідок зловмисних дій невідомих осіб,
заборона була тимчасово скасована,
що дало можливість відповідачу ОСОБА_3 укласти цей договір з
ОСОБА_6,  тобто продавець ввів в оману
покупця відносно обставин,  які мають
істотне значення.

Рішенням
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 17 січня 2007 р. позов ОСОБА_4 задоволено та визнано
недійсними: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 03.03.2006 p.,  укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 та
посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу
ОСОБА_9 за реєстром НОМЕР_2; договір купівлі-продажу цієї ж квартири від
09.03.2006 p.,  укладений між
ОСОБА_5 і ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстром НОМЕР_1; договір купівлі-продажу цієї
ж квартири від 28.04.2006 p.,  укладений між
ОСОБА_3 і ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_10  за
реєстром НОМЕР_3. На користь позивача з відповідачів стягнуто судовий збір і
витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в загальній сумі
з кожного по 66, 78 грн.

Не
погодившись з рішенням суду представник відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ОСОБА_11
приніс апеляційну скаргу,  в якій просив
скасувати рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої
інстанції,  посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин,  що мають
значення для справи,  та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши
доповідача,  пояснення відповідача
ОСОБА_6,  який вважав рішення суду
незаконним і просив його скасувати,
заперечення представника позивача ОСОБА_4, ОСОБА_12,  яка заперечувала проти доводів скарги і
просила залишити без змін рішення суду,
перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної
скарги,  апеляційний суд вважає,  що скарга представника відповідачів підлягає
частковому задоволенню,  а рішення суду -
зміні з таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
рішенням Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 01.07.2005 р. була визнана дійсною угода купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1,  укладена 08.02.2003
р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_7,  за позивачем
визнано право власності на вказане жиле приміщення і останній 02.09.2005 р.
зареєстрував своє право власності в БТІ м.
Донецька. Відповідач ОСОБА_2,
який є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 3а заповітом і за яким право
власності на спірну квартиру визнано рішенням Ворошиловського районного суду
м.  Донецька від 06.02.2006 р. та
додатковим рішенням від 27.02.2006 p.,  продав квартиру 03.03.2006 р. ОСОБА_5 В свою
чергу остання 09.03.2006 р. продала спірну квартиру ОСОБА_3 З метою
забезпечення позову ОСОБА_4 ухвалою Ворошиловського районного суду від
12.04.2006 р. заборонено відчуження спірної квартири,  але ця заборона по фальсифікованій ухвалі
суду від 20.04.2006 р. була скасована,
що дало можливість відповідачу ОСОБА_3 укласти 28.04.2006 р. договір
купівлі-продажу квартири з ОСОБА_6,
тобто ОСОБА_3 ввів покупця в оману відносно обставин,  що мають істотне значення.

Задовольняючи
позов ОСОБА_4,  суд виходив з того,  що останній був противоправно позбавлений
права власності на спірну квартиру,  має
право вимагати її повернення,  а угоди
купівлі-продажу квартири,  укладені без
згоди на це власника,  визнаються судом
недійсними.

Висновки
суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону.

Згідно
ч.4  ст. 41 Конституції України ніхто не
може бути противоправно позбавлений
права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно
до вимог ч.1  ст. 319 ЦК України власник
володіє,  користується,  розпоряджається своїм майном на власний
розсуд.

За
правилами  ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку,  встановленому цим
Кодексом,  звернутися до суду за захистом
своїх порушених,  невизнаних або
оспорюваних прав,  свобод чи інтересів.

Частиною
3  ст. 61 ЦПК України передбачено,  що обставини,
встановлені судовим рішенням у цивільній,  господарській або адміністративній
справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або
особа,  щодо якої встановлено ці
обставини.

З
матеріалів справи вбачається,  що
рішенням Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 01.07.2005 p.,  яке набрало чинності,
був визнаний дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  укладений 08.02.2003 р. між ОСОБА_4 і
ОСОБА_7,  і за позивачем визнано право
власності на вказане жиле приміщення (а.с. 16-18). В порушення вимог ч.3  ст. 61 ЦПК України заочним рішенням
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 06.02.2006 р. задоволено позов ОСОБА_2,  пред'явлений до ОСОБА_4 та визнано недійсним
вищезазначений договір купівлі-продажу,
укладений 08.02.2003 р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_7,  і за ОСОБА_2 визнано право власності на
спірну квартиру (а.с. 35-36). Додатковим рішенням суду від 27.02.2006 р.
зобов'язано органи БТІ провести державну реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_2
спірної квартири на підставі рішення суду від 06.02.2006 p.,  що і було виконано БТІ м.  Донецька 02.03.2006 р. (а.с. 37-38).
Наступного дня ОСОБА_2 продав спірну квартиру ОСОБА_5 за 8517 грн.,  остання 09.03.2006 р. по цій же ціні продала
її 09.03.2006 р. ОСОБА_3,  а той в свою
чергу під час судового спору 28.04 2006 р. продав квартиру ОСОБА_6 також за
8517 грн.,  всі перелічені право-чини
були нотаріально посвідчені (а.с. 23, 61, 64).

Наведені
факти свідчать про порушення та противоправне позбавлення права власності
позивача ОСОБА_4 на спірну квартиру,  а
перелічені договори купівлі-продажу належної позивачу квартири не відповідають
загальним вимогам,  передбаченим  ст. 203 ЦК України,  додержання яких є необхідним для їх
чинності,  що в силу вимог ч.1  ст. 215 ЦК України є підставою недійсності
цих правочинів.

ст. 388 ЦК
України передбачає право власника на витребування майна від добросовісного
набувача. Згідно п.3 ч.1 цієї статті,
якщо майно за відплатним договором придбане в особи,  яка не мала права його відчужувати,  про що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач),  власник має
право витребувати це майно від набувача лише у разі,  якщо майно вибуло з володіння власника або
особи,  якій він передав майно у
володіння,  не з їхньої волі іншім
шляхом.

За таких
обставин у суду першої інстанції були передбачені законом підстави для визнання
недійсними оспорюваних ОСОБА_4 договорів купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1,  а відповідачів ОСОБА_2,  ОСОБА_5,
ОСОБА_3. та ОСОБА_6- незаконними володільцями спірної квартири. Рішення
суду в цій частині постановлено з додержанням вимог матеріального та
процесуального права і підстав для його скасування немає,  а доводи апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Разом з
тим,  суд в порушення вимог  ст. 216 ЦК
України не застосував правові наслідки недійсності правочину,  зокрема двосторонню реституцію - повернення
сторін правочину у той майновий стан,  в
якому вони перебували до його вчинення. У зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції підлягає зміні шляхом доповнення його резолютивної частини після
слів"... за реєстром НОМЕР_3" новим реченням такого змісту „Привести
сторони вищезазначених правочинів у первинний стан: стягнути 8517 (вісім тисяч
сімнадцять   )   грн.
з   ОСОБА_2   на
користь   ОСОБА_5; з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3; з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 та повернути квартиру АДРЕСА_1 її
власнику - ОСОБА_4."

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 309, 313-314, 316
ЦПК України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу представника відповідачів ОСОБА_11,
який діє в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
задовольнити частково.

Рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 17 січня 2007 року змінити,
доповнивши резолютивну частину рішення після слів „...за реєстром
НОМЕР_3" новим реченням такого змісту „Привести сторони вищезазначених
правочинів у первинний стан: стягнути 8517 (вісім тисяч сімнадцять ) грн. з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5; з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3; з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_6 та повернути квартиру АДРЕСА_1 її власнику - ОСОБА_4".

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили рішенням апеляційного суду.