Справа № 22ц- 4813/2007                                       Головуючий
в І інстанції: Толстих О.В.
Категорія - 21                                                           Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

05   вересня
2007   року      судова
колегія   судової   палати
у   цивільних   справах

апеляційного
суду Луганської області в складі:

головуючого:            Маляренко І.В.

суддів:                        Медведєвої Л.П., Яреська
А. В.

при
секретарі:       Пшебоковій О.С.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Луганську цивільну справу за

апеляційною     скаргою
Відділення     виконавчої    дирекції
Фонду    соціального

страхування від
нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в

м. Антрацит і
Антрацитівському районі Луганської області

на рішення     Антрацитівського міськрайонного суду    Луганської області     від
14

червня 2007 року
за позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої

дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та

профзахворювань
України  в м.  Антрацит і Антрацитівському районі Луганської

області про
стягнення недонарахованих щомісячних страхових виплат,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської
області від 14 червня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному
обсязі. Суд стягнув з відповідача на користь позивача недонараховані щомісячні
страхові виплати за період з 01.03.2002р. по 01.03.2007р. у розмірі 13434,87
грн., а також зобов'язав відповідача виплачувати позивачу з 01.03.2007р. до
наступного перерахунку по 1632,34 грн. щомісячно.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та профзахворювань України в м. Антрацит і
Антрацитівському районі Луганської області звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове
рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд першої
інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до
прийняття незаконного судового рішення.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, апелянт посилається на те,
що перерахунок щомісячних страхових виплат здійснюється потерпілим на
коефіцієнти, зазначені у постановах Правління фонду ССНВ - коефіцієнти
зростання реальної заробітної плати у попередньому році. На думку апелянта,
перерахунок сум щомісячних страхових виплат на коефіцієнт зростання реальної
заробітної плати є обґрунтованим, оскільки, ст.. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випаду на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено лише підставу, із
настанням якої виникає обов'язок Фонду ССНВ перерахувати суми щомісячних
страхових виплат - зростання у попередньому календарному році середньої
заробітної плати, таким чином, перерахунок має відбуватися не на коефіцієнт
зростання середньої заробітної плати, а у випадку її зростання у попередньому
календарному році. Також апелянт посилався на те, що відповідно до підпункту л
п. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян», суми одержувані працівниками на відшкодування шкоди, заподіяної їм
трудовим каліцтвом   або   іншим
ушкодженням   здоров'я,   пов'язаним
з   виконанням   ними

трудових обов'язків до сукупного оподатковуваного доходу, одержаного в
період, за який здійснюється оподаткування, не включається, також не включається
сума страхових виплат, отримана платником податку з бюджетних фондів
загальнообов'язкового державного соціального страхування, до складу загального
місячного або річного оподаткованого доходу платника, відповідно до п. 4.З.1. ст. 4 Закону
України «Про податок з доходів фізичних осіб», тому доводи позивача щодо
зменшення купівельної спроможності щомісячних страхових виплат, з якими
погодився суд першої інстанції, є необгрунтованими. Окрім цього, апелянт
посилався на те, що відповідно до даних Державного комітету статистики, існує
декілька показників заробітної плати найманих працівників, проте на
законодавчому рівні не передбачено саме який з цих показників має
застосовуватися до перерахунку щомісячних страхових виплат, тоді як порядок
розрахунку, передбачений Методикою розрахунку індексів реальної заробітної
плати дає підставу для висновку про те, що цей показник відображає зростання
купівельної спроможності страхових виплат; при цьому, на думку апелянта,
ухвалюючи рішення про визнання постанов Правління від 14.03.2002 року № 15 та
від 04.03.2003 року № 3 недійсними, господарський суд виходив із того, що
прийняття рішень про застосування того чи іншого коефіцієнту не відноситься до
компетенції Фонду, а не з того, що застосування реального коефіцієнту є
неправильним, як зазначено в рішенні суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу,
посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі. Представник позивача
просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції
-залишити без змін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються
судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного
дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні
обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади,
експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім
того, згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були
створені такі умови: сторони були належним чином повідомлені про час і місце
розгляду справи і мали реальну можливість як дати свої пояснення по справі, так
і надати всі наявні у них докази. Судом були досліджені і оцінені в їх
сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК
України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно
дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що предметом спору по
даній справі є коефіцієнти, застосовані відповідачем для перерахунку сум
щомісячних страхових виплат у разі зростання в попередньому календарному році
середньої заробітної плати в галузях національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з питань статистики, передбаченого ч.2
ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, які
спричинили втрату працездатності".

В період з 14.03.2002р. по Об.03.2006р. правління Фонду щорічно виносило
постанови "Про перерахунок сум щомісячних страхових виплат потерпілим
(членам їх сімей)", згідно з якими з 01 березня поточного року провадилися
перерахунки сум

щомісячних виплат потерпілим на
коефіцієнт зростання середньомісячної реальної заробітної плати в
галузях економіки.

Судом було встановлено, що така практика суперечить принципу повного
відшкодування шкоди, заподіяної застрахованому внаслідок пошкодження здоров'я,
що цим фактично були внесені зміни в ч.2 ст.29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань, які спричинили втрату працездатності" в
частині терміну, так як ця норма права не містить в собі такого терміну як
реальні заробітна плата. Законодавство в спірних правовідносинах не передбачає
використання показника реальної середньої заробітної плати. Також суд виходив з
того, що належним відповідачем по справі є саме відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань України в м. Антрацит і Антрацитівському районі Луганської
області, бо саме у нього знаходиться особиста справа позивача і безпосередньо
ним проводиться перерахунок належних позивачеві страхових виплат і їх виплата,
а позивач просив стягнути на його користь страхові виплати у встановленому
законом розмірі. Тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних
вимог про стягнення з відповідача на користь позивача недонарахованих
щомісячних страхових виплат за період з 01.03.2002р. по 01.03.2007р. у розмірі
13434,87 грн. з урахуванням коефіцієнтів зростання номінальної середньої
заробітної плати в галузях економіки за зазначений період, а також зобов'язав
відповідача виплачувати позивачу з 01.03.2007р. до наступного перерахунку по
1632,34 грн.

Вказані обставини та висновки суду І інстанції підтверджуються матеріалами
справи та відповідають вимогам ч.2 ст. 29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань, які спричинили втрату працездатності".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.Об.2005р.,
залишеною без змін ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від Об.
09.2006р. визнано недійсними: п.4 Положення про обчислення середньої заробітної
плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним
страхуванням від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які
спричинили втрату працездатності, затвердженого постановою Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України від
01.11.2001р. № 43 із змінами внесеними п.3 постанови Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України від
31.01.2002р. № 7, постанову правління Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України від 14.03.2002р. №
15 "Про перерахування сум щомісячних страхових виплат потерпілим ( ч.1енам
їх сімей) з 01 березня 2002р., постанову правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України від
04.03.2003р. № 3 "Про перерахування сум щомісячних страхових виплат
потерпілим ( ч.1енам їх сімей) з 01 березня 2003р., як такі, що не відповідають
вимогам ч.2 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань,
які спричинили втрату працездатності".

Колегія суді судової палати вважає, що суд першої інстанції правильно
визначив розмір сум, які підлягають виплаті позивачу, розмір сум відповідачем
не оспорюється.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду

першої інстанції суперечить ст. 15, 16, 17, 18 Закону
України "Про

загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на

виробництві та профзахворювань, які спричинили втрату
працездатності", ст. 92 ЦК

України, ст.ст. 30, 33 ЦПК України, призведе до
незаконних стягнень на користь

позивача, тоді як інших доводів стосовно незаконного
судового рішення апеляційна скарга не містить.

Суд першої інстанції правильно визначив правовідносини,
які склалися між сторонами, дав їм належну правову оцінку, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для його скасування.

Колегія суддів судової палати приходить до висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права,
підстав для його скасування немає.

Керуючись 218, п.1 ч.1 ст. 307, 308, п.1ч.1ст.314, 315 ЦПК України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в
м. Антрациті і Антрацитівському районі Луганської області Луганської області
-відхилити.

Рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської
області від 14 червня 2007 року за позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань України в м. Антрацит і Антрацитівському районі Луганської
області про стягнення недонарахованих щомісячних страхових виплат - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з моменту її
проголошення безпосередньо до Верховного Суду України.