Справа №2-1615 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2007
року
міста Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді                 -Скользнєвої
НГ.,

при секретарі
-КомліченкоВ.С.,

з участю представників :

позивача         - ОСОБА_1,

відповідача     - Яцкова П.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, діючого на підставі довіренностей, в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Запорізького Обласного Військового
комісаріату про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 20007 р. ОСОБА_1, діючий на
підставі довіренностей, в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
Запорізького Обласного Військового комісаріату про стягнення заборгованості по
виплаті грошової компенсації.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів
ОСОБА_1 зазначив, що припинення дії. 9 Закону України
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в
частині отримання військовослужбовцями продовольчих пайків або по їх бажанню
грошової компенсації замість них у зв'язку з економією

бюджетних коштів, з 11.03.2000
року Законом України № 1459-Ш від 17.02.2000 року, суперечить вимогам Конституції України.

Майор ОСОБА_7 проходив військову службу у Головному
представництві замовника МО
України № 621, яке стоїть на
продовольчому забезпеченні у Запорізькому обласному військовому комісаріаті. 22 січня 2006
року за наказом № 216 він був
звільнений в запас відповідно до п. 67 пп. «в» (за
скороченням штатів). При цьому відповідач в період з березня 2000 року по січень 2006
року не виплатив йому грошову компенсацію замість
продовольчого пайка на загальну суму 16101 грн. 84коп.

Зокрема, підполковник ОСОБА_2, зазначив, що він
проходив військову службу у Запорізькому обласному військовому комісаріаті. 31 грудня 2005
року за наказом № 267 він був
звільнений в запас відповідно до п. 67 пп. «б» (за станом
здоров'я), при цьому відповідач в період з березня 2000 року по грудень 2005
року не виплатив йому грошеву компенсацію замість
продовольчого пайка на загальну суму 13326грн. 07 коп.,  коп.

Капітан ОСОБА_3, зазначив, що він проходив військову
службу у Запорізькому обласному військовому комісаріаті. 12 травня 2006
року за наказом № 50 він був
звільнений в запас відповідно до п. 67 пп. «в» (по
скороченню штатів). При цьому відповідач в період з березня 2000 року по листопад 2006
року не виплатив йому грошову компенсацію замість
продовольчого пайка на загальну суму 14450грн.

Майор ОСОБА_4, проходить військову службу у Запорізькому
обласному військовому комісаріаті. При цьому відповідач в період з березня 2000 року по лютий 2007
року не виплатив йому грошову компенсацію замість
продовольчого пайка на загальну суму 17154грн. 81 коп.

Підполковник ОСОБА_5, проходить військову службу у
Запорізькому обласному військовому комісаріаті. При цьому відповідач в період з
березня 2000
року по лютий 2007 року не виплатив
їй грошову компенсацію замість продовольчого пайка на загальну суму 17154 грн. 8

2

Підполковник ОСОБА_6, проходить військову службу в
Василівсько-Михайлівському об'єднаному військовому комісаріаті Запорізької
області, яке стоїть на продовольчому забезпеченні у Запорізькому обласному
військовому комісаріаті. При цьому відповідач в період з березня 2000 року по лютий 2007
року не виплатів йому грошову компенсацію замість
продовольчого пайка на запальну суму 17154 грн. 81 коп.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача Яцков П.С. у судовому засіданні
заперечував проти позовних вимог, оскільки дія частини 2 статті 9 Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» в частині отримання
за рахунок Держави продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовця
грошової компенсації замість них, була призупинена Законом України №
1459-Ш/1459-14 від 17.02.00. «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».

Стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України» щ
06.12.91. із змінами вд 05.10.00. № 2019 - Ш гарантує отримання
військовослужбовців за рахунок Держави продовольчого та інших веде забезпечення
у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України, який постановою від
29.03.02. № 426 затвердив норми харчування військовослужбовців Збройних Сип та
інших військових формувань. Загальновійськова норма № 1, в примітках до якої
ніде не вказано, що військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики,
військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які
проходять військову службу за контрактом забезпечуються цією нормою за рахунок
Держави, а тим більше грошовою компенсацією замість неї. Розрахунок розміру
грошової заборгованості судом не повинен прийматися до уваги, так як даний
розрахунок не засвоєний підписом та печатаю посадової особи уповноваженої на
здійснення такого перерахунку, що дозволяє зробиш висновок про помилковість
у  визначенні суми.

До того ж ЗОВК з 2000 року не
отримувала від головного розпорядника, Міністерства оборони України коштів на
виплату даної компенсації.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а
ст. 261
ЦК України, вказує, що перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права,
або про особу, яка його, порушила. Позивачі могли довідатися про порушення
своїх прав в той час, коли їм не видали продовольчий пайок вперше, тому строк
повної давності починає перебігати від дні коли вперше не був виданий
продовольчий пайок. Відповідно, якщо суд задовольнить позов, то враховуючи
позовну давність, він повинен задовольнити його за останні три роки.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, а
також дослідивши інші докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підлягає задоволенню в повному об'ємі.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців і члене їх сімей» від 20.12.1991 року
ніхто не має права обмежувати військовослужбовців і членів їх сімей в правах і
свободах, визначених законодавством України. Ч 2 ст. 9 Закону визначила, що
військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також
речове майно і продовольчі паяння або по їх бажанню грошову компенсацію замість
них.. Дія даної норми Закону в даній частині у зв'язку з економією бюджетних
коштів з 11.03.2000
року було прилинеш Законом України № 145&Ш від 17.02.2000
року.

Стаття 17 Конституції України
виділяє військовослужбовців, як осіб, що вимагають додаткових гарантій держави,
зокрема, гарантій соціального захисту. Дані гарантії визначені Законом України
«Про суспільний і правовий захист військовослужбовців і членів к сімей» і
передбачають таке гідне забезпечення професійної діяльності
військовослужбовців, щоб останні могли надійно захистити суверенітет і
територіальну цілісність України, забезпечити її економічну і інформаційну
безпеку.

Пунктом 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного
Суду України від 20.03.2002 року відмічено, що багато з таких «пільг»,
встановлених законодавством України для вищеназваних категорій громадян, що
знаходяться на службі у держави, є не пільгами, а гарантіями і іншими способами
забезпечення професійної діяльності даної категорії громадян, ефективного
функціонування відповідних органів.

Стаття 22 Конституції України визначає, що звуження
змісту і об'єму існуючих прав і свобод при ухваленні нових законів або зміні в
діючі закони не допускається. Припинення дії ч.2 ст. У Закону України «Про
соціальний захист військовослужбовців і членів їх сімей», в частині отримання
військовослужбовцями продовольчих  пайків
або по їх бажанню грошової компенсації замість них - Законом України №1459-111
від 17.02.2000 року суперечить не тільки ст. 22, але і ст. 48 Конституції
України, що гарантує, зокрема, і військовослужбовцем достатній життєвий рівень,
який забезпечується також продовольчими пайком або грошовою компенсацією
замість нього.

Крім того, в п. 6 вищезгаданого
Рішення Конституційного Суду України підкреслено, що оскільки для значного
числа громадян пільги, компенсації і гарантії, право на яке передбачене чинним
законодавством, є

3

доповненням до основних джерел існування, необхідної складової
конституційного права на забезпечення життєвого рівня (ст. 48 Конституції країни) ...,
те звуження змісту об'єму цього права шляхом внесення
змін в чинне законодавство відповідно до ст. 22 Конституції не допускається. Враховуючи дані обставини, суд вважає, що
припинення вищезгаданим нормативним актом права позивачів одержувати  продовольчі пайки або за к бажанням грошову компенсацію замість них, суперечить вимогам Конституції
України.

Згідно ст. 16 Закону України
«Про Збройні Сили України» від 05.10.2000 року
військовослужбовцям гарантується отримання за рахунок держави, зокрема
продовольчого забезпечення, куди входить: безкоштовне живлення у вигляді
гарячої їжі; продовольчі пайки або грошова компенсації замість них;

Більш того, ст.ст. 18,19 Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІУ, військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають всю
повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України, а держава гарантує
військовослужбовцям і членам їх саней соціальний і правовий захист.

Відповідно до роз'яснень п. Постановления пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №
9 «Про застосування Конституції України при здійсненні
правосуддя» суди при розгляді конкретних справ мають право оцінювати зміст
будь-якого закону або іншого нормативно-правового акту з погляду їх
відповідності Конституції України і у всіх необхідних. Враховуючи дані
обставини справи, а також те, що Закон України №1459-111 від 17.02.2000 року,
прийнятий після введення Конституції України, суперечить їй, суд безпосередньо
застосовує Конституцію України.

Зважаючи на вимоги ст.ст. 8,17,22,48 Конституції України,
ст.ст.2, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і
членів їх сімей», ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст.
18,19 Статуту внутрішньої службу Збройних Сип України, суд вважає доводи
позивачів обґрунтованими і кладе їх в основу рішення, а позов ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 15, 30, 62,80,203
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити.

Стягнути грошову компенсацію з Запорізького Обласного
Військового комісаріату на користь ОСОБА_2 в сумі 13326 грн. 07
коп.; ОСОБА_3 в сумі 14450 грн.; ОСОБА_4 в
сумі 17154
грн. 81 коп.; ОСОБА_5 в сумі 17154 грн. 81
коп.; ОСОБА_6 в сумі 17154 грн. 81 коп.

Стягнути з Запорізького Обласного Військового комісаріату
на користь держави державне мито в сумі 790 гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання, протягом 10 днів з дня його проголошення, заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього, протягом 20
днів, апеляційної скарги, з подачею її копії до суду
апеляційної інстанції.