Справа
№22ц-4227/07 р.                                            Головуючий
- 34                                                                 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18
червня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді:                           Денисенко Л.Л.

суддів:                                                 Рецебуринського
Ю.Й.

Зінов'євої
А.Г.

при
секретарі:                                     Проляпі
О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Слов'янського міськрайсуду від 25 грудня 2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  третя особа - Слов'янська
філія Української товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу
автомобілю недійсним та розподіл майна,
придбаного в період шлюбу і по зустрічному позову ОСОБА_2,  третя особа ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розподіл
майна,  придбаного в період шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Слов'янського міськрайсуду від 25 грудня 2006 р. та додатковим рішенням від 21
березня 2007 р. позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні вимоги ОСОБА_2 були
задоволені частково: договір купівлі-продажу автомобілю З A3-110307 держзнак
НОМЕР_1,  2006 року випуску,  укладений 10 червня 2006 р. між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3,  посвідчений Слов'янської філією
Української товарної біржі було визнано недійсним і сторони повернуті в
первинне становище. Між подружжям проведено розподіл сумісного майна,  придбаного в період шлюбу: за ОСОБА_1 визнано
право власності на пральну машину „Вірпул АВТ-2295",  холодильник „Снайге",  пилосос „Фірст А-5514",  тепловентилятор „Кліма-330ТІС",  підставку під посуд та набір каструль,  а всього на суму 3918 грн. Автомобілю
ЗАЗ-110307 держзнак НОМЕР_1,  2006 року
випуску визнаний сумісною власністю подружжя і на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2
стягнуто грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини його вартості,  яка складає 10640 грн. За ОСОБА_2 визнано
право власності на набір м'якої меблі та телефон „Самсунг" загальною
вартістю 1600 грн. та на автомобіль ЗАЗ-110307 держзнак НОМЕР_1,  2006 року випуску вартістю 21280 грн. з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 стягнуто різницю у вартості майна в розмірі 1159 грн. та судові
витрати у розмірі 331 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду,  відповідач
ОСОБА_2 приніс апеляційну скаргу,  в якій
просив рішення суду змінити як таке,  що
не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам
справи,  яким суд дав неправильну правову
оцінку. Просила ухвалити нове рішення,
яким визнати за ним право власності на холодильник вартістю 1750 грн.,  за ОСОБА_1- пральну машину,  пилосос,
тепловентилятор,  підставку під
посуд та набір каструль на загальну суму 2168 грн.,  стягнути на його користь різниці у вартості
майна в розмірі 209 грн. у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В
обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 посилався на те,  що суд при наявності доказів,  які не оспорювалися позивачкою,  безпідставно визнав м'які меблі,  телефон "Самсунг" та автомобіль
спільним майном.  В суді першої інстанції
достовірно було встановлено,

що м'які меблі були куплені його батьками до реєстрації шлюбу,  телефон „Самсунг" він втратив,  а автомобіль було придбано його батьком за
кошти останнього і позивачка,  коли вони
не змогли повернути батькові гроші,  дала
свої згоду на продаж автомобілю.

Відповідач
ОСОБА_3 також не погодився з рішенням суду в частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу автомобілю просив його в цій частині скасувати як
таке,  що суперечить вимогам закону та
фактичним обставинам оправи. Просив в цій частині ухвалити нове рішення,  яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В
обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 посилався на те,  що позивачкою не надано доказів наявності
коштів,  достатніх для придбання
автомобілю,  спірний автомобіль був
придбаний ним за власні кошти і оформлений на сина,  т.я. подружжя обіцяли гроші йому повернути,  а в разі відсутності - віддати автомобіль.
Вважає,  що за таких обставин у суду не
було підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілю,  тим більш що позивачка дала на це свою згоду.

У
судовому засіданні відповідачі свої скарги підтримали і просили їх задовольнити
у повному обсязі.

Позивачка
до судового засідання не прибула,  про
день,  час та місце слухання справи
повідомлена належним чином.

Заслухавши
доповідача,  сторони,  перевіривши матеріали цивільної справи та
доводи апеляційної скарги,  апеляційний
суд вважає,  що скарга задоволенню не
підлягає.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
правильно визначив правовідносини,  які
виникли між сторонами,  надав їм
відповідну оцінку і обгрунтовано частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

В ході
слухання справи судом було встановлено,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з вересня 2004 р. по лютий 2005 р.
знаходилися у фактичних шлюбних відносинах,
а з 25 лютого 2005 р. по 9 серпня 2006 р,  перебували у зареєстрованому шлюбі,  який був розірваним за рішенням Слов'янського
міськрайсуду від 09.08.2006 р. Від шлюбних відносин сторони мають одну
неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Весь вказаний період сторони проживали однією
сім'єю,  вели спільне господарство і
придбали майно: автомобіль,
холодильник,  пилосос,  м'які меблі,
пральну машинку,
тепловентилятор,  підставку під
телевізор,  набір каструль,  мобільний телефон.

Відповідно
до вимог  ст.  74 СК України,  якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю,  але не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі,  майно,  набуте ними за час спільного проживання,  належить їм на праві спільної сумісної
власності,  якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними..

Оскільки
до реєстрації шлюбу між сторонами з приводу майна договорів не укладалося,  то суд обґрунтовано дійшов висновку про
набуття сторонами права спільної сумісної власності на все майно.

Згідно  ст.  60
СК України,  майно,  набуте подружжям за час шлюбу,  належить дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Оскільки
провести розподіл майна у добровільному порядку між собою подружжя не
змогли,  то воно підлягає розподілу судом
відповідно до  ст.  70 СК України.

Згідно
вказаної норми закону,  у зі поділу майна,  що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя,  частки майна дружини
та чоловіка є рівними,  якщо інше не
визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.  За рішенням суду частка майна дружини,  чоловіка може бути збільшена,  якщо з нею,
ним проживають діти.

Виходячи
з викладеного та встановлених судом обставин,
суд обґрунтовано збільшив частку майна позивачки,  оскільки з нею залишається проживати
неповнолітня дитина,  яка потребує
лікування і додаткового догляду.

Суд
також обґрунтовано дійшов висновку про визнання договору купівлі-продажу
автомобілю недійсним,  оскільки
відповідно до  ст.  65 СК України,  дружина,
чоловік розпоряджаються майном,
що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,  за взаємною згодою. При укладенні договорів
одним із подружжя вважається,  що він діє
за згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору

недійсним як такого,  що укладений
другим із подружжя без її,  його
згоди,  якщо цей договір

виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя
договорів,  які

потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації,  а також договорів стосовно

цінного майна,  згода другого з
подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору,

який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації,  має бути нотаріально

засвідчена.

Оскільки
відповідачами по справі не надано переконливих доказів того,  що автомобіль було придбано за кошти
ОСОБА_3,  то суд обґрунтовано визнав його
спільної власністю подружжя і визнав договір купівлі-продажу спірного
автомобілю,  укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 недійсним за підстав відсутності письмової,  нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 на
укладання такого договору.

Таким
чином,  рішення суду відповідає вимогам
діючого законодавства і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційних
скарг висновків суду не спростовують.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  303-304,
307 ч.1 п.1-308,  313,  314 ч.1 п.1,
315 ЦПК України,  суд, -

У ХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Слов'янського міськрайсуду від 25 грудня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з дня її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.