Справа № 22-ц-809/07                                          Головуючий в 1
інстанції  Денісов В.П.
- 12                                                         Доповідач
УХВАЛА

іменем    України

26
вересня 2007 року.                                                                                       м.  Луцьк

Колегія
судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Сівчука Є.І.,  суддів: Русинчука М.
М. ,  Мудренко Л.І. при секретарі:
Губарик К. А.

з участю:

представника
позивача ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
повернення суми завдатку за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення
Ковельського міськрайонного суду від 30 липня 2007 року, -

встановила:

Рішенням
Ковельського міськрайонного суду від 30 липня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
повернення суми завдатку - задоволено.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму
завдатку в розмірі 20200 грн. та 282 грн.50 коп. судових витрат по справі.

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати вказане судове
рішення,  покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
порушення судом процесуального права та ухвалити нове рішення,  яким визнати суму неповернутого завдатку в
розмірі 1500 дол. США або 7575
грн.

В
судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з наведених у
ній підстав,  просив скаргу задовольнити.

Представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечила,  просила скаргу відхилити.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно
до  ст.
545 ЦК України
якщо боржник видав кредиторові борговий документ,  кредитор,
приймаючи виконання зобов'язання,
повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення
боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці,  яку він видає.

Згідно  ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно,  що видається кредиторові боржником у рахунок
належних з нього за договором платежів,
на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Судом
першої інстанції встановлено,  що 30
березня 2005 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_2 завдаток за
будинок АДРЕСА_1 в розмірі 15000дол. США,  про що власноручно відповідач написав
розписку (а.с.  3). Даний факт не
оспорюється стонами по справі.

Як
вбачається з матеріалів справи,  угода
купівлі -продажу даного будинку не відбулася з вини відповідача,  оскільки на підставі рішення апеляційного
суду від 29.06.2006 року частина вказаного будинку належить співвласниці
ОСОБА_4  і яка не мала наміру продавати
свою частку (а.с.  4).

Зі
змісту  ст.  571 ЦК України,  вбачається,
що у разі припинення зобов'язання до початку його виконання або
внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

З
письмових пояснень сторін,
вбачається,  що відповідач
повернув позивачу 9000 дол.
США та ще 1000 дол. США за їх
домовленістю зарахована ОСОБА_2 в рахунок ремонтних робіт житла останнього.

Відповідно
до ч.3  ст.  10 та ч. 1
ст.  60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач
не надав суду беззаперечних доказів,  що
вартість виконаних останнім ремонтних робіт в помешканні позивача складає 3500 дол. США.

А
тому,  суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача,  оскільки відповідач не довів та не надав суду
доказів щодо розміру не поверненого ним завдатку.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Оскаржуване
рішення суду постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального
права,  підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313- 315,  317,  319 ЦПК України,  колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Ковельського міськрайонного суду від 30 липня 2007 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до
Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної
сили.