Справа №33ц-14/07                                           Головуючий
Категорія - 33                                                 Доповідач
інстанції - Русинчук
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2007 року                                                                                                 м.
Луцьк

Колегія   суддів
з   розгляду   цивільних
справ   у   касаційному
порядку апеляційного суду Волинської області в складі: головуючого - Лончука В.Г.,
суддів - Стрільчука
В.А., Расевича С.І., Подолюка В.А., Русинчука М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовами відкритого акціонерного товариства «Плодорозсадник
«Скала-Подільський» (далі -
ВАТ «Плодорозсадник «Скала-Подільський») до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13про усунення перешкод
в користуванні майном, стягнення збитків та зустрічними позовами ОСОБА_1., ОСОБА_6., ОСОБА_7.,
ОСОБА_8., ОСОБА_11., ОСОБА_12. до ВАТ «Плодорозсадник «Скала-Подільський» про
визнання права власності на багаторічні насадження за касаційними скаргами відповідачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13на рішення Борщівського районного суду від 22 березня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 15 червня 2004
року,

встановила:

В поданих до суду 4
серпня 2003 року і
об'єднаних в одне провадження ухвалою суду від 14 серпня того ж року (а. с. 1 т. 1) позовних заявах ВАТ «Плодорозсадник «Скала-Подільський»
пред'явило вимоги про зобов'язання відповідачів не чинити перешкод у
користуванні і володінні належними йому на праві власності багаторічними
насадженнями, які знаходяться на земельних ділянках відповідачів, виділених їм
у приватну власність за наслідками розпаювання землі, переданої в колективну
власність

2

названого сільськогосподарського підприємства, та стягнення з них
збитків, заподіяних самовільним збором урожаю з цих насаджень у 2003 році.

В грудні 2003
року відповідачі ОСОБА_1., ОСОБА_6.,
ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_11., ОСОБА_12.
подали зустрічні позови про визнання за ними права власності на багаторічні
насадження, що знаходяться на виділених у натурі їм земельних ділянках,
посилаючись на закріплене в частині 2
статті 79 ЗК
України правило про поширення права власності на земельну ділянку на багаторічні
насадження, які на ній знаходяться.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської
області від 22 березня 2004 року провадження
у справі в частині вимог за первісними позовами про усунення перешкод у
користуванні майном закрите у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Рішенням цього ж місцевого суду від 22 березня 2004 року в
задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено, первісні позови задоволено
частково.

Постановлено стягнути в користь ВАТ «Плодорозсадник
«Скала-Подільський» з ОСОБА_4. 2244,58
грн., а з решти відповідачів -
по 1122,29 грн. з
кожного збитків, завданих збором урожаю смородини в 2003 році.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15 червня 2004 року рішення
суду першої інстанції залишено без змін.

В касаційних скаргах відповідачів порушено питання про
скасування вказаних судових рішень з направленням справи на новий розгляд з
підстав порушення судами при вирішенні розглядуваного спору норм матеріального
і процесуального права.

Касаційні
скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи первісні позови і відмовляючи в зустрічних,
суд першої інстанції вважав, що багаторічні насадження, які знаходяться на
набутих відповідачами у приватну власність в процесі розпаювання переданої у
колективну власність ВАТ «Плодорозсадник «Скала-Подільський» землі, є власністю
останнього, а тому відповідачі зобов'язані відшкодувати позивачу збитки,
завдані збором ними у 2003
році урожаю з належних названому підприємству кущів смородини.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не
можна, оскільки вони зроблені з порушенням вимог процесуального і матеріального
права.

Відкидаючи доводи відповідачів про те, що вартість
спірних багаторічних насаджень при розпаюванні землі включена в ціну земельної
ділянки, зайнятої цими насадженнями, суд першої інстанції на порушення вимог
статті 40 ЩІК
України 1963 року
послався на пояснення працівника місцевого відділу земельних ресурсів, не давши
оцінки наявним в справі довідкам (а. с. 977-983),
з яких вбачається, що грошова оцінка частини належної відповідачам
земельної ділянки з багаторічними насадженнями в перерахунку на один гектар є
вищою порівняно з іншою її частиною, що відведена пайовикам під ріллю.

Крім цього, судом не спростовані твердження відповідачів
з посиланням на частину 2
статті 79 ЗК
України 2001 року про
належність їм на праві власності спірних насаджень як невід'ємної складової
права власності на земельні ділянки, на яких вони знаходяться. За цією правовою
нормою право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на
поверхневий (грунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні
насадження, які на них знаходяться.

В розглядуваному випадку багаторічні насадження, про які
ведеться даний спір, в результаті розпаювання землі опинилися на виділених
відповідачам у приватну власність земельних ділянках, тому суд повинен був
обговорити питання про можливість застосування положень згаданої норми
матеріального права до спірних правовідносин. Дане питання є визначальним,
оскільки від його вирішення залежать результати розв'язання даного спору.

Задовольняючи вимоги позивача про відшкодування збитків,
заподіяних йому відповідачами збором урожаю смородини, суд всупереч вимогам
статі 203 ЦПК
України не навів конкретну правову норму, яка передбачає таке право позивача і
відповідальність

3

відповідачів
та умови настання останньої. Стаття 95 ЗК України, яку судячи з всього
застосував суд при вирішенні вказаної вимоги, не містить підстав для
відшкодування збитків (шкоди), а передбачає загальне положення про наявність у
землекористувача права на відшкодування збитків у випадках, передбачених
законом. Очевидно, що таке формулювання передбачає застосування іншої норми,
яка би врегульовувала механізм і умови реалізації зазначеного права. До того ж
позивач, який заявив згадані вимоги, не є в даному випадку землекористувачем,
що виключало застосування наведеної норми.

Допущені судом першої інстанції порушення норм
матеріального і процесуального права залишились поза увагою апеляційного суду і
не були ним виправлені, у зв'язку з чим всі ухвалені в даній справі судові
рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13задовольнити
частково.

Рішення Борщівського районного суду від 22 березня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 15 червня 2004
року в даній справі скасувати.

Справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.