Справа № 22- 3042/07                                                           Головуючий
Дубина Л.А. Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11
вересня 2007 року                                                                               м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі

головуючого
Бондара О.В.

суддів:              Прокопенка О.Л.

Маловічко С В.

при секретарі:
Батарейній О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ КБ „ПриватБанк" в особі
Запорізького РУ ЗАТ КБ
„Приватбанк" на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 7
червня 2007 року по справі за матеріалами заяви ЗАТ КБ „ПриватБанк"
в особі Запорізького РУ ЗАТ КБ
„ПриватБанк" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення
заборгованості за кредитним договором від 16.03.2006 року в розмірі 6739,61
грн. з ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

04.06.2006 року ЗАТ КБ
„Приватбанк" звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу за
вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.03.2006 року
в розмірі 6739,61 грн. з ОСОБА_1

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2007
року в прийнятті заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ЗАТ КБ „ПриватБанк" в особі Запорізького РУ ЗАТ КБ „ПриватБанк"
просить скасувати вказану ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права, та передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє
у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо заявлено вимогу, не
передбачену ст. 96 ЦПК України, а також із заяви і поданих документів
вбачається спір про право.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу,
суд послався на наявність між сторонами спору про право.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів,
оскільки вони ґрунтуються на вимогах зазначеної норми цивільно-процесуального
закону.

Так, у
відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути

видано, якщо заявлено вимогу, яка
ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі. На зазначену норму
закону посилався заявник ЗАТ КБ
„Приватбанк", звертаючись з заявою про видачу судового наказу.

Проте, заявником не враховано, що судовий наказ може бути видано судом лише
по безспірних сумах, що безпосередньо зазначені у письмовому правочині.

В даному
випадку ВАТ КБ
„ПриватБанк" просив суд видати наказ про стягнення з боржника ОСОБА_1
всієї суми кредиту, зазначеної у кредитному договорі, до закінчення строку дії
договору, а також про стягнення нарахованих процентів за користування кредитом.
Враховуючи, що зазначені вимоги заявника потребують аналізу та перевірки
доказів щодо можливості дострокового стягнення всієї суми кредиту, правильності
нарахування зазначених сум, колегія вважає, що судом першої інстанції зроблено
правильний висновок про наявність спору про право цивільне, а тому у
відповідності до ст. 100 ЦПК України відмовлено в прийнятті заяви про видачу
судового наказу.

За таких обставин, ухвала суду є законною та обгрунтованою, тому підстав
для її скасування колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.
307,312,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ЗАТ КБ
„ПриватБанк"   в особі
Запорізького РУ ЗАТ КБ „ПриватБанк"-відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2007 року про
відмову в прийнятті заяви про видачу судового наказу - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом
двох місяців шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України.