Справа № 22-466007р.                    Головуючий по 1 інстанції - Бабенко С.С.
- 21                                                 Доповідач  -  Шамрило Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03 липня
2007 p.                  Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого:                              Курило В.П.

судців:                                         Санікової
О.С.

Шамрило
Л.Г.

при секретарі:                              Степаненко В.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06
квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства
„Дзержинськвугілля" про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Дзержинського міського суду Донецької області від 04 квітня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП ,Дзержинськвугілля" про відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду, позивач приніс апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити по справі нове рішення про задоволення його
вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. В обгрунтування
доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд помилково дійшов висновку
про те, що на правовідносини, які виникли між ним і відповідачем по справі,
розповсюджується тримісячний строк позовної давності, передбачений ст.233 КЗпП
України.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав і просив її
задовольнити.

Представник
відповідача ОСОБА_23аперечував проти доводів скарги, вважав рішення суду
законним і просив залишити його без змін.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи
та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно
ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено, що під час роботи на шахті ім. Ф.Е. Дзержинського
ДП „Дзержинськвугілля" в якості забійника підземного позивач отримав
професійне захворювання - пневмоконіоз і висновком МСЕК від 09.09.1993 р. йому
вперше встановлено 60% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3
групи. При подальших оглядах на МСЕК у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок
професійного захворювання розмір втрати працездатності не змінювався і
20.11.2002 р. 60% втрати професійної працездатності було встановлено
безстроково. 01.10.1993 р. ОСОБА_1 звільнився з роботи за власним бажанням, про
що свідчить запис у його трудовій книжці.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що
стійка втрата професійної працездатності внаслідок професійного захворювання
вперше встановлена висновком МСЕК від 09.09.1993 р. На цей час позивач ще
перебував з відповідачем у трудових відносинах, а з позовом до суду звернувся
тільки у лютому 2007 p., пропустивши передбачений ст.233 КЗпП України тримісячний
строк для звернення до суду за вирішенням даного спору. Оскільки поважних
причин пропуску строку позовної давності не виявлено, суд дійшов висновку, що
заявлений ОСОБА_1 позов задоволенню не підлягає.

Висновок суду
відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Згідно
ст.12 Закону України від 12.10.1992 р. №2694-ХП „Про охорону праці" в
редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами,
відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або
шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його
нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Відповідно
п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з
подальшими змінами і доповненнями до вимог про відшкодування шкоди у випадках
передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк позовної
давності (ст.233 КЗпП України).

З
матеріалів справи вбачається, що пошкодження здоров'я є наслідком шкідливих і
небезпечних умов праці позивача і що саме пошкодженням здоров'я останньому заподіяно
моральну шкоду. Право на отримання грошової компенсації на відшкодування
моральної шкоди виникло у ОСОБА_1 у вересні 1993 p., коли
висновком МСЕК від 09.09.1993 р. йому вперше встановлено стійку втрату
професійної працездатності в розмірі 60% внаслідок професійного захворювання.
Тобто це право виникло у позивача до введення в дію Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності",
що набрав чинності з 01.04.2001 р.

Таким
чином, правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі, регулюються
нормами Закону України „Про охорону праці" та КЗпП України, ч.1 ст.233
цього Кодексу передбачає тримісячний строк для звернення до суду за вирішенням
трудового спору з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Згідно
ч.1 ст.73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно
законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його
пропущення з поважних причин.

Оскільки
ОСОБА_1 пропустив встановлений законом строк для звернення до суду за
вирішенням даного спору більш як на 10 років, у суду першої інстанції не було
підстав для поновлення пропущеного строку та задоволення його позовних вимог.

Рішення
суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його
скасування не має.

Наведені
в апеляційній скарзі доводи є необгрунтованими й правильність висновків суду не
спростовують.

Керуючись
ст.ст.303, 307-308,313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Дзержинського міського суду Донецької області від 06 квітня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.