АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року                                                                                             м.
Феодосія

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого
судді:   Іщенка В. І.,

суддів   Моісеєнко Т.І., Мамасуєвої Л.О., при
секретарі:   Цендра О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Керченської міської ради АР Крим про
визнання права власності на самовільно побудовані нежилі приміщення за
апеляційною скаргою Керченської міської ради АР Крим на рішення Керченського
міського суду Автономної Республіки Крим від 12 лютого 2007
року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Керченської
міської ради АР Крим про визнання права власності на самовільні прибудови, який
мотивує тим, що йому на праві особистої приватної власності відповідно до
свідоцтва від 11 квітня 2005 р. № 801327, належить
кафе-бар по вул. Димитрова,
4 у м. Керчі. Позивачем без дозволу відповідних органів була проведена
реконструкція приміщення, який є предметом спору, однак відповідно до висновків
міської СЕС, КМУ ГУ МНС України
в АР Крим, проектно-дослідницької фірми „Керчьпроект" вказана самовільна
реконструкція не суперечить санітарним, протипожежним та будівельним нормам. З
урахуванням зазначеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на
самовільно реконструйовані приміщення: прибудову літ. А2, навіси літ. A3, И, сарай літ.
З, нежилі приміщення літ. А.

Рішенням Керченського міського суду АР Крим від 12 лютого 2007 р. позов
ОСОБА_1був задоволений: визнано за позивачем право власності на нежилі
приміщення під літ. А, прибудови літ. а-2, літ. а-3, літ. З, літ. З, літ. И,
які розташовані по пров. Димитрова, 4 у м. Керчі.

Керченська міська рада АР Крим не погодилася з таким
рішення суду першої інстанції і подала на нього апеляційну скаргу, в якій
просить зазначене рішення скасувати і ухвалити по справі нове, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1.В обгрунтування своїх вимог апелянт посилається на
неправильне застосування судом матеріального і процесуального права, неповне
з'ясування суттєвих обставин по справі і надання неналежної правової оцінки
доказам, які надавалися апелянтом.

Справа № 22-а-713-Ф/07р.               Головуючий у першій інстанції

Кухарський А.І.

Суддя-доповідач Іщенко В.І.

2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
Керченської міської ради АР Крим підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1про
визнання права власності на самовільні прибудови, суд першої інстанції виходив
з того, що на земельній ділянці, яка надана позивачу в тимчасове користування
згідно договору оренди, ОСОБА_1 побудоване кафе, до якого прибудована
прибудова, літ.а-2, навіси, літ а-3 та И, а під навісами - сарай, літ. З, які
використовуються для обслуговування кафе. Нежилі приміщення, літ А на першому
поверсі використовуються під офіс та кафе, а на другому поверсі - під готель,
причому приміщення під готель позивачем побудовані над першим поверхом, тобто
над кафе та офісом, і земельна ділянка під готель не займається. Виходячи з
вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 здійснив самовільне
будівництво на відведеній йому земельній ділянці під кафе, на якому воно і було
розташоване, і при цьому права інших осіб не порушуються.

З такими висновками суду не погоджується колегія суддів,
оскільки судом не були ретельно досліджені докази по справі, а дослідженим
доказам не була надана належна правова оцінка. Судом неправильно встановлені
фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин і постановлене
рішення, не можна визнати таким, що відповідає вимогам матеріального і
процесуального права.

З ч. 1 ст. 376
Цивільного кодексу України вбачається, що житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до ст.376 ч. 3 Цивільного кодексу України
право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно зі ст.124 ч. 1 Земельного кодексу України передача
в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній
власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої
влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, п.1.1 Договору оренди
земельної ділянки № 250 від 05 липня 2002 p., який був
укладений між ОСОБА_1 та Виконавчим комітетом Керченської міської ради АР Крим,
земельна ділянка передавалася позивачу для комерційного використання під
розміщення кафе з літньою площадкою по пров. Димитрова, 4 у м. Керчі, загальною площею 0,1176 га. строком на
п'ять років. Інших цілей використання земельної ділянки, яка передавалася
позивачу Виконкомом Керченської міськради АР Крим, договором оренди не
передбачалося. Також позивачем не надано доказів про те, що при самочинному
будівництві були дотримані будівельні норми і правила, так як реконструкція
була проведена без належно затвердженого проекту і позивач при розгляді справи
не заявляв клопотання про проведення експертизи для встановлення відповідності
будівель будівельним нормам і правилам, як цього вимагає цивільне
законодавство.

Отже, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції
про те, що самовільні прибудови, які були зведені ОСОБА_1 не порушують права
інших осіб, оскільки у даному випадку такими особами є не тільки його сусіди,
але і власник земельної ділянки -
Виконком Керченської міськради АР Крим. Дозволу від

3

відповідача
на зведення спірних прибудов ОСОБА_1 не отримав і тому його право власності на
вказані будівлі не може бути визнано судом.

Відповідно до ст.376 ч.5 Цивільного кодексу України на
вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що рішення суду
першої інстанції є таким, що ухвалено без належного з'ясування обставин по
справі і надання доказам, які надавалися сторонами належної правової оцінки, а
також без належного дотримання вимог норм матеріального права, через що вказане
рішення підлягає скасуванню за апеляційною скаргою Керченської міської ради АР
Крим з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1.

На підставі наведеного і, керуючись статтями 303, 307, 309, 313, 314, 316 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати по цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Керченської міської ради АР Крим -
задовольнити.

Рішення Керченського міського суду Автономної Республіки
Крим від 12 лютого 2007 року - скасувати і
ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Керченської міської ради АР Крим про визнання права власності на самовільно
побудовані нежилі приміщення під літ. А, прибудови літ. а-2, літ. а-3, літ. З,
літ. З, літ. И, які розташовані по пров. Димитрова,
4 у м. Керчі, АР Крим.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців до суду касаційної інстанції.