УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року травня місяця 22 дня колегія суддів судової палати по цивільних справах

Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді                                       Любобратцевої
Н.І.,

Суддів                                                              Чистякової
Т.І.,

ДанілаН.М.
,

При
секретарі                                                  Войциховській
Е.В.,

За
участю прокурора Туробової Г.С. ,
зацікавленої особи ОСОБА_7 га її представника,  представника ДВС

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі цивільну справ) <а позовом прокурора м.  Сімферополя в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1
та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  треті особи -
ОСОБА_6,  ДВС Київського району м.  Сімферополя,
зацікавлена особа -ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів
купівлі-продаж) квартири,

за
апеляційним поданням прокурора м.
Сімферополя та апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Залізничного
районного суду М. Сімферополя від 12.12 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор
м.  Сімферополя в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_1 ra
ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5  треті особи - ОСОБА_6
,  ДВС Київського району м.  Сімферополя,
зацікавлена особа - ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1,  укладених
23.12.2004 р між ОСОБА_3. і ОСОБА_4та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 28.05.2005 р. Позивач
просив суд привести сторони в первинне положення,  мотивуючи вимоги тим.  що при укладенні договорів були ущемлені
майнові права неповнолітніх,  укладення
договорів суперечить моральним принципам суспільства,  оскільки виключає-можливість погашення
заборгованості,  що виникла у зв'язку з
несплатою ОСОБА_3. аліментів на утримання неповнолітніх дітей,  а також актам цивільного стану,  оскільки на день укладення договору
23.12.2004 р. спірна квартира перебувала під арештом.

Рішенням
Залізничного районного суду М. Сімферополя від 12.12.2006 року в задоволенні
позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу
квартириАДРЕСА_1,  укладеної о між
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 23.12.2004 p.,  a також ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 28.05.2005 p..
та приведення сторін в первинне положення відмовлено. Суд також вирішив при
набранні рішенням суду законної сили арешт,
накладений на квартируАДРЕСА_1 ухвалою суду 13.06.05р.. скасувати.

На
вищевказане рішення суду першої інстанції прокурором м.  Сімферополя принесено  апеляційне подання,   в якому
апелянт просить  його  скасувати.
Прокурор

Справа №
22-ц-2053/07                                Головуючий
у першій інстанції

Старова Н.Е.
Доповідач Любобратцева Н.І.

вважає,  що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
суперечать нормам матеріального і процесуального права. Угода
купівлі-продажу майна,  що знаходиться
під арештом,  суперечить ч.1  ст. 203 ЦК
України.

На
вищевказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_7 також подала апеляційну
скаргу,  в якій вона просить його
скасувати,  оскільки вважає,  що висновки суду не відповідають обставинам
справи,  суперечать нормам матеріального
і процесуальною права.

Заслухавши
доповідача,  Пояснення прокурора,  зацікавленої особи ОСОБА_7,  її представника,  представника ДВС,  проаналізувавши доводи апеляційної скарги в межах  ст.
303 ЦПК України,  досдідивши
матеріали справи,  колегія суддів
знаходить,  що апеляційні скарги
підлягають відпиленню з наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог прокурора,
суд першої інстанції виходив з того,
що доводи прокурора про те,  що
при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири в 2004 р. були порушені
права неповнолітніх дітей відповідача не відповідають обставинам справи.

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів,  оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи,  встановленим у ході
судового розгляд). а також вимогам чинного законодавства.

З
матеріалів справи вбачається,
що прокурор в обгрунтування своїх вимог вкат. що у
зв'язку з отриманням відповідачем квартири у спадщину,  на яку може бути накладено стягнення,  ОСОБА_3. протягом доби відчужує її,  тим самим позбавляючи своїх неповнолітніх
дітей можливості відшкодування заборгованості по аліментах   1 акту доводи позивача не можуть бути
прийняті до уваги колегію суддів.

Статтею
20 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено,  що виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,  роботи
боржника або за місцезнаходженням його майна. До того ж,  відповідно до ч.2  ст. 74 Закону України „Про виконавче
провадження" лише у разі неможливості стягнення аліментів н заробітної
плати чи з інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд,  якщо боржник не працює і не одержує доходів,  стягнення звертається на майно боржника

Судом
встановлено та не заперечується сторонами,
що відповідач ОСОБА_3проживає у АДРЕСА_2. Проте виконавче провадження по
стягненню з ОСОБА_7
аліментів на утримання неповнолітніх дітей було відкрито у м.  Сімферополь. Таким чином,  необхідно було вирішити питання про визнання
до виконання на території Російської Федерації рішення Київського районного
суду м Сімферополь про стягнення аліментів з ОСОБА_3. Однак в матеріалах справи
відсутні не тільки відомості про визнання вказаного рішення на території іншої
держави,  а й про те,  що відповідачем було отримано копію рішення
місцевого суду.

Однак ні
місцевому суду,  ні суду апеляційної
інстанції не надано доказів про здійснення яких-небудь дій,  спрямованих" на виявлення за місцем
проживання ОСОБА_3.,  тобто у м.  Москва,
чи є в нього місце роботи або інші доходи: також не оголошено розшук
відповідача в порядку  ст. 42 ЗУ „Про виконавче
провадження". Отже вирішувати питання про можливість звернення стягнення
на нерухоме майно відповідача. а
саме:   на   спірну
квартиру   АДРЕСА_1   в

Справа №
22-ц-2053/07                                 Головуючий
у першій інстанції

Старова Н.Е.
Доповідач Любобратцева Н І

М. Сімферополь,  можливо було лише
після неможливості стягнення аліментів  і
його заробітної плати чи іншого доходу протягом трьох місяців підряд.

Крім
того,  відповідно до ч.1  ст. 190 Сімейного кодексу України той з
батьків,  і ким проживає дитина,  і той з батьків,  хто проживає окремо від неї,  з дозволу органу опіки і а піклування можуть
укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з
передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок,  квартиру земельну ділянку тощо). Таким
чином,  для покриття заборгованості
відповідача по аліментах шляхом звернення стягнення на спірну квартиру,  яка йому належала,  необміна згода батьків дітей - ОСОБА_7 та
ОСОБА_3. Проте в матеріалах справи відсутні докази,  які підтверджують наявність такої згоди між
вказаними особами тому припинення права на аліменти для дітей у зв'язку з
передачею права власності на квартиру за ініціативою прокурора неможливе.

Прокурор
та ОСОБА_7 в своїх апеляційних скаргах вказують,  що внаслідок відчуження спірної
квартири,  яка знаходилася під
арештом,  були порушені майнові права та
інтереси дітей ОСОБА_1
та ОСОБА_2Проте ні апелянтами,  ні
судом не визначено,  як саме порушені
майнові права дітей. Зі змісту  ст. 173
СК України випливає.  що батьки і
діти,  які проживають окремо,  є самостійними власниками майна

Крім
того,  не визначено суму матеріальної
шкоди,  яка завдана цим порушенням
Так,  прокурор у позові вказує суму
заборгованості у розмірі 27 168,  06 грн
(ас3) відповідно до довідки-розрахунку,
складеної держвиконавцем загальна заборгованість ОСОБА_3. складає 53
474,  85 грн. (а.с. 103, 104); у
постанові про зняття арешту від 27.05.2005 р. вказано,  що заборгованість по аліментах на 01 06 2005
р. погашено (а с 126). у
довідці-розрахунку державного виконавця на аркушах справи 128,  129 суму заборгованості ОСОБА_3. на
01.06.2005 р. зазначено як 6162,  77 грн
,  в уточненні до позову прокурор
вказує,  що сума заборгованості ОСОБА_3.
по аліментах складає 12 031, 71грн. (а.с.
130,  131).

Відповідно
до ч.4  ст. 195 СК України розмір
заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем,  а у разі спору - судом.

Таким
чином,  виходячи з наявних доказів,  неможливо визначити розмір матеріальної
шкоди,  завданої внаслідок оспорюваного
договору купівлі-продажу квартири,  що
унеможливлює звернення стягнення на майно боржника Для відновлення порушеного
майнового права дітей шляхом звернення стягнення на квартируАДРЕСА_1 необхідно
визначити розмір ще і шкоди,  тобто право
повинно бути порушено реально.

Згідно з
положеннями  ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести и
обставини,  на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом першої
інстанції зроблено правильний висновок про те,
що жодних підстав для визнання будь-яких прав дітей або зацікавленої
особи ОСОБА_7  на спірну квартиру не має:  вони не проживали  в цій
квартирі,   не були  в ній
зареєстровані спадкоємцями ОСОБА_8,
(колишнього власника квартири) не були

За таких
обставин рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог
матеріального і процесуального права,
підстав до його скасування немає

Справа №
22-ц-2053/07                                Головуючий
у першій інстанції

Старова Н.Е
Доповідач Любобратцева Н І

На
підставі викладеного і керуючись статтями 303, 307, 308, 313, 314 Цивільною
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати по цивільних
справах.

УХВАЛИЛА:

Апеляційне подання
прокурора м.  Сімферополя та апеляційну
скаргу ОСОБА_7 відхилити, рішення Залізничного районного суду М. Сімферополя
від 12.12.2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо у Верховний Суд України
протягом двох місяців.

Справа № 22-ц-2053/07

Головуючий у першій інстанції

Старова Н.Е.

Доповідач Любобратцева Н.І.