Справа № 22-798                                                Головуючий
в 1 інст: Мельник О.В.
Доповідач:                                                                                                   Мельник Ю.М.
УХВАЛА

іменем України

18 липня 2007
року                                                                                                            м.  Рівне

Колегія судців
Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого
- судді:                                           Василевича
B.C.

Суддів:                                                                  Мельника
Ю.М. ,  Хилевича С. В.

при
секретарі                                                        Сеньків
Т.Б.

за
участю  позивача                                             ОСОБА_1

представника
відповідача                                   Солімчука
І.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Рівненської обласної
комунальної аварійно-рятувальної служби на водних об»єктах на рішення
Рівненського міського суду від 20 квітня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1
до Рівненської обласної комунальної аварійно-рятувальної служби на водних
об»єктах про зобов»язання провести перерахунок заробітної плати та стягнення
заборгованості із заробітноїх плати,

встановила:

У грудні
2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Рівненської обласної
комунальної аварійно-рятувальної служби на водних об»єктах ( далі по тексту-
РОКАРСТВО) про зобов»язання провести перерахунок заробітної плати та стягнення
заборгованості із заробітної плати.

В
обгрунтування позову покликався на те,
що із вересня 2003 року по березень 2004 року він перебував із
відповідачем у трудових стосунках,
працюючи на посаді провідного фахівця ,
фельдшера,  однак заробітна плата
йому виплачувалась у менших розмірах,
ніж це передбачено законодавством.

Рішенням
Рівненського міського суду від 20 квітня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені Постановлено стягнути із РОКАРСТВО на користь ОСОБА_1 30 грн.
заробітної плати за мінімальною ставкою фельдшера.

В
поданій до суду апеляційній скарзі відповідач зазначає,  що суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального та процесуального права а також прийшов до
помилкових висновків,  які не
відповідають обставинам справи,  що
призвело до неправильного вирішення справи.

Вважає,  що суд припустився помилок у висновках про
те,  що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу
на посаду фельдшера,  а не провідного
фахівця,  фельдшера,  а також про те,  що Державним класифікатором професій ДК 003-

95 не
передбачено такої професії як провідний фахівець ,  фельдшер. Також вказує,  що судом до існуючих правовідносин незаконно
застосовано п. 2.3 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики
та Міністерства охорони здоров»я України від 6 квітня 2001 року № 161/137 «Про
впорядкування та затвердження умов оплати праці працівників закладів охорони
здоров»я та установ соціального захисту населення»,  оскільки умови оплати праці працівників державної
пошуково-рятувальної служби на водних об»єктах,
регламентується наказом Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 19 серпня
2002 року № 209 «Про умови оплати праці працівників Державної
пошуково-рятувальної служби на водних об»єктах».

Одночасно
вказував ,  що суд безпідставно не
прийняв до уваги наказ № 48 від 17 квітня 2007 року « Про внесення змін в наказ
№ 48 від 15 серпня 2003 року» ,  яким
було передбачено,  що ОСОБА_1 було
прийнято на роботу на посаду провідного фахівця,  фельдшера.

Просив
скасувати рішення суду та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В
судовому засіданні позивач,  заперечивши
проти доводів апеляційної скарги,  вважає
рішення суду законним і просить апеляційну скаргу відхилити.

Представник
відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі і дав пояснення в
межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши
доповідача,  обговоривши наведені у
апеляційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи ,  колегія суддів прийшла до висновку ,  що апеляційна скарга задоволенню не піддягає
з таких підстав.

Як вірно
встановлено судом 1 інстанції ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду
фельдшера РОКАРСТВО із посадовим окладом 167 грн. Дана обставина
підтверджується корінцем направлення виданого ОСОБА_1 Рівненським міським
центром зайнятості на працевлаштування в РОКАРСТВО на посаду фельдшера
(а.с.  56,  58),
наказом № 48 від 15 серпня 2003 року про прийняття ОСОБА_1 на роботу на
посаду фельдшера ( а.с.  94),  записом у трудовій книжці (а. с.  19)

Відповідно
до  ст.
21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником
підприємства ,  установи,  організації або уповноваженим ним органом чи
фізичною особою,  за яким працівник
зобов»язується виконувати роботу ,
визначену цією угодою ,  а
роботодавець зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці.

Зазначене
спростовує твердження відповідача про те,
що посада фельдшера не передбачена штатним розписом ,  а тому ОСОБА_1 приймавсь на роботу на посаду
провідного фахівця,  фельдшера ,  оскільки обсяг прав та обов»язків роботодавця
та працівника визначається трудовим договором,
який оформляється наказом про прийняття на роботу.

Внесення
17 квітня 2007 року наказом № 28 змін до наказу № 48 від 15 серпня 2003 року не
впливає на обсяг прав та обов»язків роботодавця та ОСОБА_1,  оскільки ці зміни були внесені адміністрацією
РОКАРСТВО в односторонньому порядку без згоди ОСОБА_1 і після звільнення ОСОБА_1
із роботи.

За таких обставин колегія
суддів вважає вірними висновки суду 1 інстанції про те ,  що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду
фельдшера РОКАРСТВО та працював на цій посаді до часу звільнення із роботи.

Із
наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 19 серпня 2002 року № 209
"Про умови оплати праці працівників Державної пошуково рятувальної служби
на водних об'єктах" слідує,  що
умови оплати праці працівників Державної пошуково-рятувальної служби на водних
об'єктах були затвержені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від
7 лютого 2001 p.
N 134 "Про впорядкування умов оплати праці працівників
установ,  закладів та організацій окремих
галузей бюджетної сфери" та постанови Кабінету Міністрів України від 26
жовтня 2001 р. N 1431 "Про забезпечення діяльності Державної
пошуково-рятувальної служби на водних об'єктах Міністерства з питань
надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи".

Оскільки
наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 19 серпня 2002
року № 209 "Про умови оплати праці працівників Державної пошуково-рятувальної
служби на водних об"єктах" не передбачені умови оплати праці
фельдшера,  то суд 1 інстанції правомірно
застосував до спірних правовідносин наказ Міністерства охорони здоров"я
України від 6 квітня 2001 року № 161/137 " Про впорядкування та затвердження
умов оплати праці працівників закладів охорони здоров"я та установ
соціального захисту населення " ,
яким встановлювались умови оплати праці працівникам ,  що працюють на посадах,  які є специфічними для галузі охорони
здоров"я ,  зокрема - для
фельдшерів.

З
урахуванням зазначеного,  колегія суддів
прийшла до висновку ,  що рішення суду
постановлено без порушень норм матеріального та процесуального права ,  судом в повній мірі з"ясовано обставини
,  що мають значення для справи ,  висновки ,
яких дійшов суд 1 інстанції ,
відповідають обставинам справи,  а
доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду,  тому колегія суддів не знаходить підстав для
його скасування.

Керуючись
п. 1 ч. 1  ст.  307,
ч. 1  ст.  308,
ст.  ст.  314,
315 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Рівненської обласної комунальної аварійно-рятувальної служби на водних
об»єктах на рішення Рівненського міського суду від 20 квітня 2007 року
відхилити,  а рішення суду залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.