Справа № 22ц-1306/07                                 Головуючий у 1-й
інстанції Мачула О.М.
35                                                  Доповідач
апеляційного суду Славгородська
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі: головуючого - Славгородської Н.П.,  суддів: Мурлигіної О.Я.,  Шолох ЗЛ.,
при секретарі Фірсовій Т.В.,  за
відповідачкиОСОБА_2,
її представника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу
скаргоюОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.  Миколаєва від 25 квітня 2007 року
про розірвання шлюбу,
листопаді 2006 р. ОСОБА_4. звернувся до суду з позовом доОСОБА_2 про розірвання
шлюбу,  посилаючись на те,  що неповнолітніх дітей від шлюбу немає,  подружні стосунки між ними припинені понад 8
місяців через подружню зраду відповідачки,
Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 25 квітня 2007 р. шлюб між ОСОБА_4 іОСОБА_2 розірваний,  стягнуто при видачі свідоцтва про розірвання
шлюбу з ОСОБА_4. 17 грн. в дохід держави.

В
апеляційній скарзіОСОБА_2,  посилаючись
на те,  що суд не з'ясував фактичні
правовідносини подружжя,  дійсні причини
позову,  чим порушив норми процесуального
та матеріального права,  просить рішення
суду скасувати і закрити провадження у справі.

В
запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4. просить залишити рішення суду без
змін.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  представника відповідачки,  дослідивши матеріали справи і перевіривши
наведені в скарзі доводи,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно
ч. 2  ст.
112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,  якщо буде встановлено,  що подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,  інтересам їхніх дітей,  що мають істотне значення.

Судом
встановлено,  що сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 1989 p.,
від якого сумісних дітей не мають. Восени 2006 р. сторони
припинили подружні стосунки,  з цього
часу проживають окремо один від одного,
спільне господарство не ведуть. Позивач втратив почуття довіри та поваги
до відповідачки. В наданий судом строк для примирення сторони не робили спроби
для примирення і відносини між ними не поліпшилися. Позивач проживає разом з
повнолітнім сином-інвалідом 2 групи,
який потребує постійного стороннього догляду.

Враховуючи
зазначене,  суд правильно дійшов висновку
про те,  що сім'я розпалася і подальше
збереження шлюбу недоцільне. Тому суд на підставі  ст.
112 СК України обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_4.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновки суду. Як вбачається з матеріалів
справи,  заперечення відповідачки,  яка є інвалідом 1 групи,  проти розірвання шлюбу зводяться до
необхідності надання їй позивачем матеріальної та фізичної допомоги,  що не є предметом даного спору. Рішенням суду
по іншій справі за позовом відповідачки з ОСОБА_4. стягнуті аліменти на її
утримання.

Рішення
суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав
для його скасування не вбачається.

Керуючись
статтями 303, 308,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити,  а рішення
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 25 квітня 2007 р. залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але протягом двох місяців з дня набрання
законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України.