Справа № 22ц-493 5/2007                                Головуючий у 1
інстанції Крупко О.Г.
Категорія - 44                                            Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Краснощокової Н.С., суддів Ігнатової Л.Є.,
Маширо О.П., при секретарі Бондаренко Н.М., розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 16 квітня 2007 року по
справі   за   позовом
ОСОБА_1   до   ОСОБА_2,      третьої      особи
ОСОБА_3 про визнання договору дарування дійсним,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до
Апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 16 квітня 2007 року, яким йому в задоволенні позовних
вимог було відмовлено.

Позивач
просить рішення суду скасувати та направити справу на новий судовий розгляд,
оскільки вважає його незаконним та необгрунтованим. Суд безпідставно прийшов до
висновку, що він пропустив строк для звернення до суду з зазначеним позовом.
Відповідно до вимог ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка
його порушила. Він та ОСОБА_2.
10.11.2002 року уклали договір дарування коштів зазаначивши цільове
призначення дару - придбання йому будинку у м. Києві. При укладанні цього
договору домовилися його нотаріально оформити. Однак ОСОБА_2., як одарювач цей
обов'язок не виконав. Про те що договір не був оформлений нотаріально, він
дізнався лише у лютому 2006 року і вже 21.03.2006 року він звернувся до
відповідача з позовом про визнання договору дійсним. Тому вважає, що строк
позовної давності він не пропустив.

Представник третьої особи ОСОБА_3 - просив відхилити апеляційну скаргу, а
рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 21.03.2006 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом до відповідача і зазначав, що 10.11.2002 року між ним
та відповідачем ОСОБА_2. був укладений договір дарування грошей. За цим
договором відповідач передав йому гроші у сумі 10 000 грн. на придбання
домоволодіння у м. Києві. При цьому він зазначав, що при підписанні договору
дарування між ними обговорювалося його нотаріальне посвідчення. Але
відповідачем ця умова договору не була виконана і договір нотаріально
посвідчений не був. На його вимоги нотаріально посвідчити договір ОСОБА_2. відмовився, хоча
фактично цей договір був їми виконаний. 21.11.2002 року він за отримані кошти
від відповідача придбав будинок за адресою: АДРЕСА_1. Просить визнати договір
дарування від 10.11.2002 року укладений між ними дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в
Дарницькому районному суді м. Києва з 1 лютого 2006 року вирішується спір щодо
поділу будинку АДРЕСА_1( а.с. 17,18).

Згідно з ч. 1 ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку,
втановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом із додержанням норм цивільного процесуального
законодавства установлено, що з позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається, що при укладанні договору дарування
будь-яким чином були порушені його права як обдарованого на прийняття майна у
власність. Тому звернення позивача до суду не пов"язане із захистом його
порушених, невизнаних або оспорюваних прав свободи чи інтересів як сторони по
договору дарування грошей. В судовому засіданні представник позивача не
заперечував, що між сторонами по договору відсутні будь-які суперечки з приводу
укладеного між ними договору, а також те, що цей договір не створює для сторін
будь-які права чи обов"язки на майбутнє.

Крім того, суд правильно зазаначив, що звернення позивача до суду було
обумовлено наявністю спору між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_3, щодо
поділу будинку у м. Кієві, який розглядається у судовому порядку. До цього ж
часу в межах трирічного строку позовної давності з моменту укладання договору
дарування, позивач з цим позовом до суду не звертався.(а.с.17,18).

За таких обставин суд першої інстанції, правильно застосувавши норми
матеріального права, дійшов обгрунтованого висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог.

Постановлене у справі судове рішення є законним й обгрунтованим, воно
ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне
застосування  судом  норм
матеріального  чи  процесуального  права,
яке

призвело
або могло призвести до неправильного вирішення справи, підстав для її
задоволення немає.

Доводи позивача, що він дізнався що договір дарування грошей не посвідчений
нотаріально лише у лютому 2006 року є безпідставними, оскільки вони ні чим не
підтверджуються.

Згідно із ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.
308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

у хв а л ив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 16 квітня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду
України.