Справа №22ц-853/07                                                 Головуючий
у 1 інстанції- Івасюта Л.В.
- 30                                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

4   жовтня
2007   року  Колегія
суддів   судової   палати
у   цивільних   справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Сівчука Є.І.,

судців -
Мудренко Л.І., Русинчука М.М

при
секретарі - Губарик К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за позовом житлово-комунального підприємства №1 міста
Луцька до ОСОБА_1, ОСОБА_2про виселення та позовом ОСОБА_1 до Луцького
міськвиконкому про зміну умов договору найму жилого приміщення за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 8
вересня 2004 року

встановила:

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 8 вересня 2004 року первісний позов
задоволено, а в позові Шляхтичука відмовлено.

Постановлено
виселити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1. просить скасувати вказане рішення і
ухвалити нове рішення про відмову в позові про його виселення та задоволення
його вимог про зміну умов договору найму спірної квартири, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено і це відповідає обставинам справи, що ОСОБА_1. з
1978 року і ОСОБА_2. з 1979 року були прописані і проживали в квартирі АДРЕСА_1
на правах ч.1енів сім'ї квартиронаймача цього жилого приміщення державного житлового
фонду ОСОБА_3. (а. с. 5, 24). В лютому 1986 року вони виписались із спірної
квартири у зв'язку з наданням їм благоустроєної однокімнатної квартири
державного житлового фонду житловою площею 21 кв. м. АДРЕСА_2 в тому ж
населеному пункті (а. с. 14). З вказаного часу вони набули право

користування  останньою
квартирою   і втратили   таке
право   щодо   згаданої квартири по вулиці Крилова (ст. 107
ЖК УРСР).

У
зв'язку з проведенням у 1991 році капітального ремонту квартири по АДРЕСА_1 її
мешканці ОСОБА_3. (квартиронаймач) і ОСОБА_4
(син квартиронаймача) переселились у квартиру підмінного фонду по проспекту
АДРЕСА_3 (а. с. 10). Після закінчення ремонту ці особи вселились у спірну
квартиру, яка стала носити номер 7, на підставі ордеру, виданого на них обох 24
січня 1995 року (а. с. 11, 25).

Після
смерті у січні 2003 року ОСОБА_3. (а. с. 58) квартиронаймачем спірної квартири став ОСОБА_4 (а. с 7, 25),
який помер у лютому 2004 року (а. с
8). З цього часу у зв'язку із смертю останнього наймача зазначеного жилого
приміщення, в якому не залишилось інших його ч.1енів сім'ї, які б мали право на
користування цим житлом, договір найму вказаного приміщення припинив свою дію
(ч.1 ст. 781 ЦК України).

Те, що
відповідачі після надання їм окремої благоустроєної квартири в державному
житловому фонді по вулиці Огієнка, зберігаючи право на користування нею,
проживали у квартирі на вулиці Крилова, не породжує у них права на користування
останньою, оскільки вони за наведених обставин вважаються тимчасовими жильцями
в спірній квартирі, які відповідно до правил ст. ст. 98, 99 ЖК УРСР не
набувають самостійного права на це жиле приміщення незалежно від тривалості
проживання і підлягають виселенню з нього без надання іншого жилого приміщення
у разі припинення дії договору.

Оскільки
відповідачі після припинення договору найму спірної квартири продовжують в ній
проживати, відмовляючись звільнити її, суд обгрунтовано на вимогу наймодавця
виселив їх як тимчасових жильців з цього житла без надання іншого жилого
приміщення і відмовив в задоволенні вимог ОСОБА_1 про укладення з ним договору найму зазначеної квартири через
відсутність у нього права на користування нею.

Доводи
апелянта, які зводяться до наявності у нього права на користування спірною
квартирою, спростовуються наведеними обставинами справи і зробленими на
підставі їх оцінки висновками суду.

Оскаржуване
рішення суду постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального
права, а наведені в ньому висновки відповідають обставинам справи.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду
від 8 вересня 2004 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.