Справа № 22-2008/2007
рік                        Головуючий у 1-й
інстанції  Чередниченко В.Є.
Категорія   21                                                              Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2007 року.                                                                       м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області  у складі:

головуючого   судді
- Костюченко Н.Є.

суддів               - Осіяна О.М., Басуєвої ТА.,

при секретарі           - Качур Л.В.,

розглянувши
апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
М.Павлограді Дніпропетровської області

на рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня
2006 року за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у м.Павлограді
Дніпропетровської області про стягнення недоплаченої страхової виплати
одноразової допомоги, -

встановила:

У вересні 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому вказував на те, що він
тривалий час працював на підприємствах ВАТ "Павлоградвугілля". За час
роботи він одержав травму, про що був складений акт №66 від 18.06.1995 року, а
згідно із актом розслідування хронічного професійного захворювання від 17.02.2005
року, одержав професійне захворювання -хронічне обструктивне захворювання
легень, радикулопатія, деформуючий артроз.
За висновком первинно-повторної МСЕК від 17.03.2005 року йому встановлено 65 %
втрати професійної працездатності (5% травма
та 50% професійне захворювання) і третю групу інвалідності. Постановою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у м.Павлограді від 22.03.2005
року №4113/4 йому була нарахована одноразова допомога за збільшення проценту
втрати стійкої професійної працездатності у зв'язку із повторним ушкодженням
здоров'я, яка була обмежена до виплати чотирикратним розміром граничної суми
заробітної плати, з якої справляються внески до Фонду -16400 гривень. Оскільки
ст. 34 п.2 абз.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" сума одноразової допомоги не повинна обмежуватись
чотирикратним розміром, тому він просив стягнути із відповідача недоплачену
суму одноразової допомоги - 77 622,4 гривень.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
07 грудня 2006 року позов задоволено. Стягнуто із відповідача на користь
позивача 77 622,4 гривень недоплаченої страхової виплати.

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
м.Павлограді Дніпропетровської області
ставить питання про зміну рішення суду та відмову в задоволенні позову,
оскільки суд не врахував норми матеріального права, а саме те, що відповідно до
ст.34 ч.2 п.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" одноразова допомога
потерпілому виплачується в розмірі не більше чотирикратного розміру граничної
суми заробітної плати(доходу), з якої стягуються внески до Фонду. Ця норма
закону є загальною та застосовується до всіх випадків виплати одноразової
допомоги. Крім того, по окремих справах щодо

2

аналогічних
спорів, суди застосовували обмеження розміру виплат.

Перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія
судців, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду
необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Приймаючи
рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що позивач за час
роботи одержав виробничу травму, про що був складений акт №66 від 18.06.1995
року, а згідно із актом розслідування хронічного професійного захворювання від
17.02.2005 року, одержав професійне захворювання - хронічне обструктивне
захворювання легень, радикулопатія, деформуючий
артроз. За висновком первинно-повторної МСЕК
від 17.03.2005 року йому встановлено 65 % втрати професійної працездатності (5%
травма та 50% професійне захворювання) і третю групу інвалідності.

Постановою
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Павлограді від
22.03.2005 року №4113/4 йому була нарахована одноразова допомога за збільшення
проценту втрати стійкої професійної працездатності у зв'язку із повторним
ушкодженням здоров'я, яка була обмежена до виплати чотирикратним розміром
граничної суми заробітної плати, з якої справляються внески до Фонду - 16400
гривень.

Оскільки
відповідно до ст.34 ч.2 абзац 2 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" при
подальших обстеженнях МСЕК та у разі встановлення вищого ступеня стійкої втрати
професійної працездатності обмеження одноразової допомоги потерпілому не
передбачено, то суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із

відповідача недоплаченої суми одноразової допомоги в
розмірі 77 622,4 гривень.

Безпідставними є
доводи апеляційної скарги про те, що положення ст.34 ч.2 абзац 1 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" є загальною нормою,
оскільки відповідач не взяв до уваги, що такі обмеження виплат передбачені у
цьому абзаці були введені в дію згідно Закону України "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове страхування..." №2272-111 від 22.02.2001
року та стосувалися саме випадку вперше встановленого факту стійкої втрати
професійної працездатності, а положення абзацу другого при цьому змінені не
були.

В зв"язку
із чим, немає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 307, 308,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
М.Павлограді Дніпропетровської області відхилити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня
2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з моменту її проголошення.