АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
березня 2007 року                                                                                    м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі
головуючої - судді Карпусь С.А.,

суддів : Харчука
В.М., Кізюн О.Ю.

при секретарі
Тимощук М.В.

з участю :

відповідача ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-539 за апеляційними
скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Нетішинського міського суду від 2 лютого 2007 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на неповнолітніх дітей, пені, третя особа Державна виконавча служба в
Острозькому районі Рівненської області, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення
від сплати заборгованості за аліментами.

Заслухавши
доповідача, пояснення ОСОБА_1,
дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, судова
колегія

встановила:

У
вересні 2006 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1
про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що за рішенням Нетішинського
міського суду від 22 вересня 1998 року з відповідача на її користь стягуються
аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів
заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян на кожну дитину. Державна виконавча служба нараховувала щомісячно по
17 грн. аліментів. Вважаючи, що розмір аліментів повинен бути приведений у
відповідність зі ст. 182 СК України, просила стягувати з ОСОБА_1 на утримання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження аліменти в розмірі не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
на кожну дитину.

В
листопаді 2006 року позивачка уточнила вимоги і просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь на
підставі ст.ст. 182, 196 СК України 248 грн. 64 коп. заборгованості за
аліментами додатково до визначеної державним виконавцем суми цього виду
заборгованості 5752 грн. 07 коп.
та пеню в розмірі 8132 грн. 27 коп. від суми несплачених аліментів
за кожен день прострочення.

Ухвалою
судді цього суду від 21 грудня 2006 року притягнуто до участі в справі в якості
третьої особи державну виконавчу службу в Острозькому районі.

В січні
2007 року позивачка уточнила вимоги і просила стягувати щомісячно з відповідача
аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей по одному прожитковому мінімуму
на кожну дитину відповідного віку починаючи з часу звернення до суду та до
повноліття дітей.

Головуючий
у першій інстанції - Ходоровський Б.В.                         Справа
№ 22ц- 539

Доповідач
- Карпусь С.А.                                                                      Категорія
№ 36

В січні
2007 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
звільнення від сплати заборгованості за аліментами, посилаючись на те, що після
розірвання шлюбу він залишив дітям квартиру, постійно турбувався та піклувався
про них, надавав їм матеріальну допомогу, сам в даний час не працює. На
підставі ст. 1 СК України просив з врахуванням цих обставин звільнити його від
сплати заборгованості за аліментами та пені.

Рішенням
Нетішинського міського суду від 2 лютого 2007 року позов задоволено частково.
Постановлено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_4 10 грудня 1993 року народження та сина ОСОБА_5 З січня
1996 року народження в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше
ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з
11 вересня 2006 року і до досягнення повноліття. В позові ОСОБА_2 про стягнення
пені відмовлено. В позові ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь держави судовий збір в сумі 51 грн. та 7 грн. 50 коп. витрат на
ІТЗ розгляду справи.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 з рішенням суду в частині відмови у стягнення пені
не погоджується і просить в цій частині рішення скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права. Суд безпідставно не
врахував вимоги ст. 196 СК України щодо стягнення пені, відсутність її скарг на
невчасне та нерегулярне отримання аліментів не звільняє боржника від обов'язку
виконувати рішення суду належним чином. Суд при наявності поважних причин може
зменшити розмір пені, однак не звільнити повністю від її сплати.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
не погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні його вимог
про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, просить скасувати і
ухвалити нове, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам. На
його думку, суд не дав належної оцінки тим обставинам, що з моменту розлучення
він постійно сплачував аліменти у розмірі, визначеному державним виконавцем,
добровільно надавав матеріальну допомогу дітям, постійно надавав кошти
стягувачці на утримання дітей, регулярно їх відвідував, купував одяг, взуття,
продукти харчування, надавав кошти на лікування та оздоровлення. Суд
безпідставно не прийняв до уваги його пояснення, показання свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Судова
колегія вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно
до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
правильно з'ясовані фактичні обставини справи, дано їм належну оцінку, а його
висновки про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 та відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1   узгоджуються з матеріалами справи,
відповідають закону.

Задовольняючи
частково вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та правильно виходив з
того, що у відповідності з вимогами ст. ст. 180, 182 СК України ОСОБА_1, який не працює,
проте є працездатним, зобов'язаний утримувати двох неповнолітніх дітей до
досягнення ними повноліття , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не
може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного
віку.

Такі
висновки суду є правильними, оскільки узгоджуються з матеріалами справи та
відповідають закону. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржувалось і
набрало чинності.

Судом
встановлено, що на протязі 2002-2006 років відповідач сплачував аліменти на
користь позивачки в твердій грошовій сумі і з таким погоджувалась позивачка.
Будь-яких звернень в цей період з приводу неповноти чи неправильності сплати
аліментів до державної виконавчої служби від неї не було. На її прохання лише
вперше державним виконавцем 16 жовтня 2006 року визначена заборгованість за
аліментами ОСОБА_1 за
період з 1.09.2002 року по 1.10 2006 року з врахуванням змін в чинному
законодавстві. В судовому засіданні
представник   ДВС   в
Острозькому   районі   пояснив,
що   даний   розрахунок

заборгованості
складений на прохання стягувачки, раніше з приводу утворення заборгованості за
аліментами вона до них не зверталася.

Згідно
матеріалів виконавчого провадження державний виконавець після нарахування
заборгованості за аліментами в жовтні 2006 року попередив ОСОБА_1 про наслідки
ухилення від сплати аліментів.

Звертаючись
до суду, позивачка просила стягнути на її користь пеню за останні шість місяців
перед зверненням до суду, тобто за період з 24 травня по 24 листопада 2006
року, в той час, коли ще не було відомо про утворення заборгованості за
аліментами з боку ОСОБА_1

Проаналізувавши
зазначені докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку про відсутність вини відповідача в утворенні зазначеної
заборгованості, а відповідно і відсутності підстав для задоволення цього
позову, тому підставно відмовив в задоволені цих вимог.

Згідно
ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково
звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у
зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в задоволенні
вимог про звільнення від сплати вказаної заборгованості, суд правильно виходив
з того, що відповідач не надав достатніх доказів в підтвердження обставин, які
б були підставою для звільнення його від сплати зазначеної заборгованості чи
зменшення розміру такої. Не встановлено таких і судом. Між тим судом з'ясовано,
що боржник є працездатним, хронічними захворюваннями чи іншими тяжкими
хворобами, які б перешкоджали його працевлаштуванню не страждає, матеріальне та
сімейне становище платника аліментів дає йому можливість сплатити заборгованість
за аліментами.

Доводи
апеляційних скарг не містять посилань на докази, які б спростовували висновки
суду першої інстанції.

Рішення
суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене
з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для
його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Нетішинського міського суду від 2 лютого 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної
сили до Верховного Суду України.