АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05
"лютого 2007року                                                                            М.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів: Карпусь С. А.,  Харчука В.М.

при секретарі
Тимощук М. В. з участю: апелянта ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні справу № 22ц- 166 за апеляційною скаргою"
ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду від 27 листопада 2006 року за
позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,  ОСОБА_2,
про визнання їх такими,  що
втратили право користування житловим приміщенням.

Заслухавши
доповідача,  пояснення ОСОБА_1,  перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,

встановила:

28.08.2006
року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1 про вселення їх
та неповнолітньої ОСОБА_4,  1997
р.н.,  в квартиру АДРЕСА_1. В
обгрунтування заявлених вимог посилались на те,
що відповідач,  з яким ОСОБА_3
розірвала шлюб 02.12.1997 року,
зловживає спиртними напоями і в жовтні 2005 року вигнав їх та неповнолітню
ОСОБА_4 з означеної квартири,  поміняв
замки від вхідних дверей квартири. Тому позивачі одночасно з вселенням їх в
спірну квартиру просили зобов'язати відповідача не чинити їм перешкод в
користуванні цим житлом.

В
зустрічному позові ОСОБА_1,  не
заперечуючи право неповнолітньої дочки ОСОБА_2 на користування спірною
квартирою,  просив визнати ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 такими,  що втратили право
користування цією квартирою з підстав,
передбачених  ст. 71 ЖК України.
Він вказував,  що його бувша дружина
ОСОБА_3 без поважних причин не проживає в квартирі з 06.05.2005 року,  а їх спільний син - ОСОБА_2 також після
одруження разом зі своєю сім'єю з 2004 року не проживає і не утримує квартири.
Доводи позивачів про те,  що він
зловживає спиртними напоями і чинить їм перешкоди в користуванні житлом є
безпідставними і надуманими.

В ході
судового розгляду ОСОБА_1 змінив підстави позову і просив визнати ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 такими,  що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1 на підставі
ст. 107 ЖК України в зв'язку з їх вибуттям

Головуючий
у першій інстанції - П'єнта І.В.                                       Справа
№ 22ц- 166

Доповідач
- Кізюн О.Ю.                                                                        Категорія
29,  32

на інше місце
проживання,  а позивачі за первісним
позовом уточнили зміст заявлених ними позовних вимог і просили лише зобов'язати
ОСОБА_1 не чинити їм перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Судом до
участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача за первісним
позовом притягнуто Державне підприємство „Ізяславське лісове
господарство",  на балансі якого
перебуває спірна квартира.

Рішенням
Ізяславського районного суду від 27 листопада 2006 року ухвалено зобов'язати
ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3,
ОСОБА_2,  ОСОБА_4 в користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

В своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає,  що
суд постановив рішення з порушенням норм матеріального права і його висновки не
відповідають фактичним обставинам справи,
тому просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про
задоволення його зустрічних позовних вимог та відмовити в задоволенні
первісного позову.

Перевіривши
законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених в суді першої
інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню
з наступних мотивів.

Відповідно
до положень  ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та
обгрунтованим.  Законним є рішення,  яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом.

За  ст. 11 цього Кодексу суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених
ними вимог.

Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3
такими,  що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1з підстав,
передбачених  ст. 107 ЖК України,  в зв'язку з їх вибуттям на інше місце
проживання. Разом з тим,  вимоги ОСОБА_1
із зазначених підстав суд першої інстанції не вирішив,  а свій висновок про те,  що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не втратили права
користування спірним житлом,  обгрунтував
виходячи із положень  ст.  71 ЖК України.

При
цьому суд першої інстанції не врахував роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України,  даних в п.11 постанови № 2 від
12 квітня 1985 року „Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України" про те,  що суд може
визнати особу такою,  що втратила право
користування жилим приміщенням,  лише з
однієї вказаної позивачем підстави,
передбаченої  ст.  71 або
ст.  107 ЖК. Змінити підставу
позову суд вправі тільки за згодою позивача.

З
матеріалів справи також вбачається,  що
позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1
пред'явлено ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дочки
- ОСОБА_2,  1997 року народження,  а також повнолітнім сином сторін - ОСОБА_2.

Однак
суд першої інстанції змінив процесуальний статус позивача ОСОБА_2,  самостійно визначивши його статус за цим
позовом в якості третьої особи,  яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору,
на стороні позивача,  безпідставно
зазначивши разом з тим у рішенні,  що
означений позов пред'явлено ОСОБА_3 також й в інтересах ОСОБА_2

З огляду
на викладене вбачається,  що суд першої
інстанції вирішив справу з порушенням норм матеріального та процесуального
права,  тому його рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно
до  ст. 107 ЖК України у разі вибуття
наймача і членів його сім'ї на постійне місце проживання в інший населений
пункт або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму
жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Встановлено
і ці обставини ніким не оспорюються,  що
квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат жилою площею 46, 1 кв.м.  і перебуває на балансі Державного
підприємства „Ізяславське лісове господарство". В 1993 році дана квартира
була надана для проживання ОСОБА_1 разом з членами його сім'ї,  до

якої входили
його бувша дружина ОСОБА_3 та їх діти: ОСОБА_2,
1983 р.н.,  і ОСОБА_4,  1997 р. н. В 2003 році ОСОБА_2 одружився і в
означеній квартирі без реєстрації також стала проживати його дружина.

В
результаті неприязних стосунків,  які
склалися між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_2. з іншої сторони,  ОСОБА_3 разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4
та ОСОБА_2 зі своєю дружиною в 2005 році вимушено залишили квартиру АДРЕСА_1.

В 2006
році ОСОБА_1 провів заміну замків у вхідних дверях квартири,  чим позбавив ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вільного
доступу до житла.

Посилання
ОСОБА_1 на те,  що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
вибули на постійне місце проживання в інше жиле приміщення в м.  Ізяславі,
не можна визнати підставними,
оскільки не ґрунтуються на фактичних даних,  які б свідчили про обрання означеними особами
іншого постійного місця проживання.

Встановлено,  що ОСОБА_3 разом з неповнолітньою дочкою
тимчасово проживає в будинку своєї матері,
а ОСОБА_2 знімає житло по найму. Згідно довідки ДП „Ізяславське лісове
господарство" від 24.11.2006 року вбачається,  що зазначені особи значаться зареєстрованими
в спірній квартирі. В суді першої інстанції ОСОБА_1 також визнав,  що в квартирі знаходяться майно і речі
належні ОСОБА_3 та його дітям.

За таких
обставин колегія суддів вважає,  що
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають відхиленню,  а позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 є доведеними і їх слід
задоволити.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309, 314,  316,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення
Ізяславського районного суду від 27 листопада 2006 року скасувати.

Позов
ОСОБА_3,  ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням задоволити. Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити
перешкод ОСОБА_3,  ОСОБА_2 в користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили.