Головуючий 1 інстанції Стиран
Справа №  5402 ,  2007р.        Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

З липня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів  Санікової О.С.,  Шамрило Л.Г.

при секретарі Степаненко В.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на
рішення Калінінського районного суду міста Горлівки від 26 квітня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До апеляційного суду Донецької області надійшла
апеляційна скарга ОСОБА_1 на
рішення Калінінського районного суду міста Горлівки від 26 квітня 2007 року,
яким частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 139980 грн., і у відшкодування
моральної шкоди 10000 грн. В задоволені решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду
з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Суд
порушив норми матеріального права, не застосував закон, який мав бути
застосований, відшкодував шкоду особі, що не є власником майна. Суд зробив
висновки, що не відповідають обставинам справи. Зокрема, суд виходив з того, що
заподіювачем шкоди є відповідач і не врахував, що контакту між автомобілями не
було, тому ОСОБА_1 не винний у пошкодженні автомобіля під керуванням позивача.
Суд дав неналежну оцінку поясненням свідків, які мають протиріччя. Суд не повно
з"ясував обставини справи, зробив свої висновки на підставі висновку
експерта у той яс, як відповідно до ст. 147 п. 6 і ст.. 212 ЦПК України
висновок не є обов"язковим і оцінюється разом з іншими доказами. Факт
протиправної поведінки відповідача не доведений в суді.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що 9
травня 2005 року о 18.30 на автодорозі „Київ-Луганськ" біля селища Красний
партизан автомобіль „Хонда Аккорд" державний НОМЕР_1, який належить по
праву власності ОСОБА_3 і яким керував його син ОСОБА_2, з"їхав у кювет і
перевернувся, отримавши значні механічні ушкодження, а водій ОСОБА_2 - тілесні
ушкодження і стрес.

Водій ОСОБА_2 діяв в аварійній обстановці, яка виникла внаслідок порушення
відповідачем п.10.1,10.3 Правил дорожнього руху, який створив необхідні та
достатні умови для настання дорожньо-транспортної пригоди та перебували в
причинному зв"язку з настанням шкідливих наслідків.

Оскільки
винним у цьому є відповідач, суд поклав обов'язок по відшкодуванню

шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля позивача, на
відповідача ОСОБА_1 Суд

також встановив, що власником автомобіля є ОСОБА_3, але

заподіяну йому шкоду пошкодженням його власності позивач
ОСОБА_2 відшкодував.

Тому у останнього виникла право регресної вимоги до
відповідача і суд стягнув вартість

пошкодженого автомобіля саме йому.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників
відповідача, позивача і третьої особи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЩІК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з одержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об"єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав
правильну правову оцінку, правильно вирішив спір, ухвалив законне і
обгрунтоване рішення.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того,
що винним у дорожній пригоді є відповідач.

Вказаний висновок суду є правильним, таким, що відповідає встановленим
судом обставинам.

Судом встановлено, що 9 травня 2005 року близько 18.30 автомобіль Хонда Аккорд під керування
позивача ОСОБА_2 рухався по трасі Київ-Луганськ у бік міста Донецька. Він
рухався по лівій смузі із швидкістю 90 км. на годину. Попереду нього у правій
смузі рухався автомобіль „Субару-Форестер", власником якого є відповідач ОСОБА_1 , який сам і
керував автомобілем. Останній рухався із швидкістю 80 км на годину. Коли
дистанція між автомобілями склала 3-5 метрів, автомобіль відповідача
несподівано виїхав на ліву смугу руху, склавши перешкоду для автомобіля
„Хонда-Аккорд". Позивач щоб запобігти зіткнення транспортних засобів,
застосував різке гальмування, намагався об"їхати автомобіль відповідача,
але його автомобіль понесло юзом і він, розвернувшись навкруги своєї осі,
з"їхав у кювет та перевернувся.

Перевіряючи доводи сторін про причетність до цієї пригоди, суд першої
інстанції призначив судову автотехнічну експертизу. Відповідно до висновків №
2810/18 цієї експертизи в даній дорожній обстановці водій автомобіля
„Хонда-Аккорд" ОСОБА_2 з часу початку зміщення автомобіля „Сибару
Форестер" на смугу його руху не мав технічної можливості запобігти
зіткнення шляхом зниження швидкості із зберіганням колишнього напрямку руху. З
часу початку зміщення автомобіля „Субару Форестер" на смугу руху
автомобіля „Хонда Аккорд" водій ОСОБА_4 діяв в аварійній обстановці. При
цьому автомобілем „Субару Форестер" була утворена одночасно як небезпечна
так і аварійна обстановка для руху водію „Хонда
Аккорд" ОСОБА_2.

У даному випадку дії водія ОСОБА_1 не
відповідали вимогам п.п. 10.1 і 10.3 Правил дорожнього руху, створювали необхідні
і достатні умови для настання пригоди і знаходились з ним у причинному
зв"язку. Водій ОСОБА_1 мав
технічну можливість запобігти пригоди(а.с.284-287).

Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху,
перебудуванням і любою зміною напрямку водій повинен переконатися в тому, що це
буде безпечним і не утворить перешкод іншим учасникам руху.

Відповідно до п. 10.3 Правил дорожнього руху водій повинен уступити дорогу
транспортним засобам, що рухаються у попутному напрямку по тій смузі, на яку
він має намір перебудуватися.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, встановив, що водій ОСОБА_1 дійсно змінював
напрямок свого руху, шляхом виїзду з правої на ліву смугу руху, по якій рухався
позивач. Цей факт підтверджений у суді поясненнями самого відповідача, який не

. заперечував,
що перебудувався з правої смуги руху на ліву, так і поясненнями свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є
очевидцями пригоди (а.с.93-103).

Доводи відповідача про те, що пояснення вказаних свідків не
об"єктивні, безпідставні і нічим не обгрунтовані.

Оскільки перебудування відповідача з правої смути на ліву відбувалось у
безпосередній близькості з автомобілем позивача, для останнього була утворена
аварійна і небезпечна обстановка внаслідок якої він мав прийняти міри за для
того, щоб уникнути зіткнення транспортних засобів і більш негативних наслідків,
ніж пошкодження автомобіля.

За таких умов суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що
дорожньо-транспортна пригода є наслідком порушення саме відповідачем Правил
дорожнього руху і саме ці порушення знаходяться у причинному зв"язку з
наслідками аварії.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК
України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо
вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Встановивши, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача,
суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що саме відповідач має
відповідати за матеріальну шкоду, заподіяну пошкодженням автомобіля „Хонда-Аккорд".

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми
матеріального права безпідставні.

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції неправильно встановив особу
потерпілого від дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 9 травня 2005 року
не обгрунтовані. Судом встановлено, що власником автомобіля „Хонда-Аккорд" є
ОСОБА_3. Але позивач по справі, як це встановлено судом з пояснень позивача і
третьої особи ОСОБА_3, сплатив власнику автомобіля остаточну вартість
автомобіля, що мала місце на час аварії. Тому відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України у
позивача виникло право зворотної вимоги до винної особи.

Доводи скарги про те, що факт відшкодування позивачем шкоди третій особі
нічим не підтверджений безпідставні.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЩІК України обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження
особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники
сторін та третіх осіб.

Отже, факт відшкодування шкоди позивачем третій особі визнаний вказаними
особами, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 і ч. 1 ст. 26 ЦПК України не підлягає
доказуванню.

Судом також встановлено, що на час дорожньої пригоди остаточна вартість
автомобіля „Хонда-Аккорд"
складала 139980 грн. Витрати на ремонт вказаного автомобіля складають
159685.14 грн. Вказаний висновок суду підтверджується висновком спеціаліста
автотоварознавчого дослідження, що міститься на а.с. 29-36.

За таких умов суд зробив правильний висновок про те, що відшкодуванню
підлягає сума у 139980 грн. - остаточна вартість автомобіля на час
дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи відповідача про те, що суд не визначив розмір матеріальної шкоди
безпідставні. У всякому випадку відповідач не надав суду докази, які б
спростували висновки спеціаліста щодо вартості ремонту автомобіля або його
остаточної вартості на час ДТП.
В засіданні суду першої інстанції як і суду апеляційної інстанції відповідач
та його представники не заявляли клопотань про проведення товарознавчих
експертиз для

> перевірки відомостей спеціаліста щодо вартості ремонту автомобіля
позивача або його остаточної вартості на час ДТП.

Судом першої інстанції також встановлено, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди позивачеві заподіяно моральну шкоду. Позивач був
учасником цієї пригоди з вини відповідача, пережив тяжкий стрес від можливості
зіткнення транспортних засобів, з"їзду автомобіля в кювет і його
перевертання.

Крім тогою, позивач від пригоди отримав фізичний біль, струс головного
мозку, страх за своє життя. Тому суд правильно на підставі ст. 1167 ЦК України визначив
і розмір цієї шкоди у 10000 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального
законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення
справи.

Отже, рішення суду є законним і обгрунтованим і підстав для його скасування
не має.

Керуючись ст.
304,307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відхилити. Рішення Калінінського районного суду міста
Горлівки від 26 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її
проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до
Верховного суду України протягом двох місяців з дня проголошення ухвали суду
апеляційної інстанції.