Справа
№ 22-ц-1059 2007р.      Головуючий у 1-й інстанції     Міленко М. П.
Категорія 66                                 Суддя-доповідач                       Смирнова Т.В.
УХВАЛА

іменем України

11   вересня
2007  року  колегія
суддів   судової  палати
з   цивільних   справ апеляційного суду Сумської області у
складі:

головуючого -
Смирнової Т.В.

суддів -
Ільченко О.Ю.,  Ведмедь Н.І.

з участю
секретаря судового засідання - Пархоменко
А.П.

та осіб,  які приймають участь у справі - представник
апелянта

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за
апеляційною скаргою відділу Державної виконавчої служби Роменського
міськрайонного управління юстиції

на рішення
Роменського міськрайонного суду від 20 червня 2007 року у справі за скаргою
ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої
служби     Роменського    міськрайонного    управління    юстиції,
зацікавлена особа: ОСОБА_2,  про
визнання неправомірною постанови державного виконавця та зобов'язання відновити
виконавчі дії,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернулася до суду зі скаргою на дії ДВС.
Скаргу обґрунтувала тим,  що
відповідач ОСОБА_2. 3обов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина
ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.
По досягнення сином повноліття,  відділ
ДВС своєю постановою закрив виконавче провадження. Однак по аліментах
залишилась заборгованість у сумі 844 грн. 86 коп.,  а тому заявниця просила визнати неправомірною
постанову ДВС про закриття виконавчого провадження.

Рішенням
Роменського міськрайонного суду від 20 червня 2007 року визнано неправомірною
постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Роменського
міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4
від 07 травня 2007 року про закриття виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого листа № 2-1382 виданого 18 листопада 2002 року
Роменським міським судом про примусове стягнення з ОСОБА_2 3аборгованості по
аліментах на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Зобов'язано
державну виконавчу службу Роменського міськрайонного управління юстиції
відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №
2-1382 виданого 18 листопада 2002 року Роменським міським судом про примусове
стягнення з ОСОБА_23аборгованості по аліментах на утримання сина ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження в сумі 844 грн.
86 коп.

При
вирішенні справи суд виходив з того,  що
за змістом ч. 4  ст.  194 СК України,  заборгованість за аліментами стягується
незалежно від досягнення дитиною повноліття. Крім того,  суд послався на ч. 1  ст.  6
Конвенції про захист прав і свобод людини,
зі змісту якої випливає,  що
фінансові труднощі платника

2

не повинні перешкоджати виконанню рішення,
постановленого на користь стягувачки,
що мало істотне значення для неї і її дитини.

В
апеляційній скарзі відділ ДВС Роменського міськрайонного управління юстиції
просить скасувати рішення суду першої інстанції,  посилаючись на те,  що рішення винесено з порушенням
матеріального права.

Апелянт
зазначає,  що відповідно до п.6  ст. 37 Закону України «Про виконавче
провадження»,  виконавче провадження підлягає
закінченню у випадку закінчення передбаченого законом строку для даного виду
стягнення.

Крім
того,  апелянт вказує,  що ніяких заяв та рішень суду про стягнення
саме заборгованості до ДВС не надходило,
а тому у ДВС немає підстав проводити погашення наявної заборгованості по
аліментах в порядку  ст.  194 СК України.

Вивчивши
матеріали справи,  перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги,  заслухавши пояснення
представника апелянта,  який підтримав
доводи апеляційної скарги,  колегія
суддів вважає,  що апеляційну скаргу слід
відхилити,  а рішення суду -залишити без
змін з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,
постановою Роменського міського суду від 18 листопада 2001 року стягнуто
з ОСОБА_2 аліменти в 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на
утримання сина ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,  до його повноліття
(а.с. 5).

На
підставі постанови було видано виконавчий лист,
який знаходився на виконанні в Роменському відділі ДВС.

На час
досягнення сином повноліття заборгованість по аліментам складала 844 грн. 86
коп.,  яка визначена відділом ДВС і спір
про її розмір відсутній.

07
травня 2007 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження.

Колегія
суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає постанову
державного виконавця такою,  що порушує
права стягувачки.

Посилання
апелянта на п. 6  ст.  37 Закону України «Про виконавче провадження»
не є доречним,  оскільки цей пункт
передбачає закінчення виконавчого провадження у випадку закінчення
передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

Закон,  а саме ч.4
ст. 194 СК України встановлює,  що
заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною
повноліття.

Стосовно
доводів апелянта про те,  що державний
виконавець здійснює необхідні заходи щодо виконання рішення у спосіб і
порядок,  визначені виконавчим
документом,  а в даному випадку
виконавчий лист був до досягнення дитиною повноліття,  то колегія суддів вважає,  що досягнення дитиною повноліття є підставою
для закінчення виконавчого провадження тільки у тому випадку,  якщо аліменти сплачені у повному розмірі.

Якщо ж
залишається заборгованість по аліментам,
то рішення суду не можна вважати виконаним,  і державний виконавець повинен вжити заходів
для повного виконання рішення.

з

При
цьому,  при наявності заборгованості по
аліментам,  досягнення дитиною повноліття
не звільняє боржника від сплати заборгованості,
і не звільняє державного виконавця від обов'язку вжити заходів по
виконанню рішення,  а тому і підстави для
закінчення виконавчого провадження відсутні.

Невірним
є посилання апелянта на ч.3  ст.  194 СК України,  як на підставу для подальшого погашення боргу
по аліментах,  оскільки ця норма
регламентує порядок стягнення заборгованості по аліментам,  які стягуються у відповідності до  ст.
187 СК України,  тобто сплата
аліментів за ініціативою платника.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовуються висновків суду.

Колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції
вірно з'ясував всі обставини,  що мають
значення для справи,  надав правильну
оцінку доказам по справі та дійшов вірного висновку у справі,  а тому відсутні підстави для скасування
рішення суду.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
303,  п.іч. 1  ст.
307,   ст.  308,
ст.  313-315 ЦПК України,  колегія суддів:

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відділу Державної виконавчої служби Роменського міськрайонного
управління юстиції відхилити.

Рішення
Роменського міськрайонного суду від 20 червня 2007 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення.