Справа № 22ц-2787/2007                                      Головуючий
суддя
Категорія - 12                                                         Доповідач
суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
травня 2007 року                                                     м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі

головуючого:
судді Шабанової В.О.,

суддів: Стратіло
В.І. та Резникової Л.В.,

при секретарі
Алексєєвій Г.Є.

з участю
позивачки ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_3,

апелянта
ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому у засіданні у приміщенні апеляційного суду у місті
Донецьку справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Краматорського міського суду від 22 листопада 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і
визнання права власності на будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Краматорського міського суду від 22.11.2006 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3
задоволено. Суд визнав дійсним договір купівлі-продажу від 15.12.2003 року,
згідно з яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила будинок АДРЕСА_1 та визнав право
власності на вказаний будинок за ОСОБА_1

У січні
2007 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення і ухвалою
апеляційного суду від 7 березня 2007 року строк на подання апеляційної скарги
поновлено.

У
апеляційній скарзі вказується, що 9 липня 2003 року ОСОБА_3, керуючи своїм
автомобілем, здійснив наїзд на його дітей, в результаті чого його донька
ОСОБА_4, 1995 року народження, загинула а син ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні
ушкодження.

9
вересня 2003 року Краматорський міський суд при розгляді кримінальної справи
встановив вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України.
Відповідач повністю визнав себе винним, у зв'язку з чим кримінальну справу було
закрито на підставі акту амністії.

За
рішенням апеляційного суду та Краматорського міського суду з відповідача
стягнуто моральну та матеріальну шкоду на загальну суму 61 690 грн.

На запит
державного виконавця від 21.07.2005 р. за № 17625 від БТІ М.Краматорська було
отримано відповідь від 4.08.2005 р. за №5372, що за ОСОБА_3 зареєстровано
будинок АДРЕСА_1.

16.01.2007
року від державного виконавця надійшла письмове повідомлення про те, що за
рішенням суду від 22.11.2006 р. визнано право власності на спірний будинок, що
належить відповідачу за ОСОБА_6

На
теперішній час відповідач зобов'язаний за рішенням суду відшкодувати шкоду
-61690 грн., за весь цей час він сплатив, висилаючи поштою по 50-100 грн всього
1250 грн.

Відповідач
постійно проживає у спірному будинку, продовжує керувати автомобілем ГАЗ-24
номерний знак НОМЕР_1 на якому здійснив наїзд. Однак він ніде не працює і не
бажає працювати і таким чином ухиляється від виконання судового рішення.

Апелянт,
посилаючись на ст.ст.224,236 ЦК
України просив скасувати рішення суду першої інстанції, визнати договір
купівлі-продажу від 15.12.2003 року фіктивним та недійсним.

Від
позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 письмових заперечень на апеляційну
скаргу не надійшло.

У
судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші
учасники судового розгляду заперечували проти скарги, просили її відхилити і
залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження,
апеляційний суд вважає, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Апеляційний
суд вважає, що справа була розглянута з порушенням норм процесуального та
матеріального права, які є безумовною підставою для скасування рішення з
направленням справи на новий розгляд.

Відповідно
до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з того, що 15.12.2003 р. позивачка ОСОБА_1
придбала у ОСОБА_3 спірний будинок. Цей договір нотаріально не посвідчений. Суд
послався на ч.2 ст.220 ЦК
України, де йдеться про те, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна з сторін ухиляється від його нотаріального
посвідчення, даний договір може бути визнаний дійсним.

При
цьому суд виходив з того, що відповідач реально передав будинок у власність
позивачці, яка його прийняла і сплатила його вартість, тобто сторони фактично
виконали всі умови договору. Однак відповідач відмовився від нотаріального
посвідчення вказаного договору.

За таких
обставин суд зробив правовий висновок про можливість визнання договору дійсним
та про визнання права власності на нього за позивачкою.

Разом з
тим, суд першої інстанції не з'ясував обставин, що мають суттєве значення для
справи, а саме того , що на примусовому виконанні у Державній виконавчій службі
у м. Краматорську знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню     виконавчого  листа №2-2971/04,  виданого апеляційним

судом Донецької області від 29.19.2004 p. про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20000
грн., а також виконавчого листа № 2-6226/2006 р. від 23.06.2006 p.,
виданого Краматорським міським судом про стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_7 боргу на
загальну суму 40350 грн.

Відповідно
з постановою державного виконавця від 11.01.2005 року на підставі ст.55 ЗУ „Про виконавче
провадження" було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому
належить.

Копії
вказаної постанови було направлено в органи, установи, які посвідчують договори
на відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та
сторонам і роз'яснено, що постанова може бути оскаржена до суду протягом 10
днів з моменту її одержання.

З
матеріалів виконавчого провадження вбачається, що копія цієї постанови була
направлена ОСОБА_3 12.01.2005 р. за вх.№06/18-222

Ухвалюючи
рішення про визнання угоди дійсною та визнаючи право власності на спірний
будинок, відносно якого встановлена заборона щодо його відчуження, суд першої
інстанції на порушення 36 ЦПК України не залучив до участі у розгляді справи у
якості третіх осіб державну виконавчу службу у м. Краматорську та іншого
учасника виконавчого провадження - стягувача ОСОБА_2, тим самим вирішив питання про їх права та обов'язки, що
відповідно до п.4 ст.311 ЦПК України є безумовною підставою для скасування
рішення суду з направленням справи на новий розгляд.

Допущені
судом й інші порушення. Так суд першої інстанції залишив без уваги та не дав
відповідної оцінки тій обставині, що у договорі купівлі-продажу спірного
будинку, який суд визнав дійсним, зазначена також ще одна особа, а саме
ОСОБА_8., яка взяла на себе зобов'язання звільнити спірний жилий будинок коли
новий власник ОСОБА_1 відповідно до взятого на себе зобов'язання зареєструє цей
договір у нотаріуса у строк до 1 листопада 2006 року (а.с.4).

Суд на
порушення вимог п.4 ст.311 ЦПК України також не залучив до участі у розгляді
справи вказану особу, що була вказана стороною у договорі, тим самим вирішив
питання про права та обов'язки цієї особи.

При
новому розгляді справи суду слід усунути вказані порушення, перевірити доводи
та заперечення сторін і прийняти рішення у відповідності з вимогами закону.

Керуючись
ст.ст.301, 304, п.5 ст.307, п.4 ст.311, 315,317 , 319 ЦПК України, апеляційний
суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення
Краматорського міського суду Донецької області від 22 листопада 2000 року
скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд іншим
складом суду.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання законної сили безпосередньо до
суду касаційної інстанції.