Справа № 22-602-2007 p.                             Головуючий
Доповідач - Оніпко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

30
травня 2007 р.                                                                                             м.  Рівне

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області
в складі:

Головуючого судді
- Собіни І.М.  Суддів -
Оніпко О.В.,  Ковалевича С. П. При секретарі - Сеньків Т.Б.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Рівненського міського суду від 16 березня 2007 р. в справі за позовом
ОСОБА_1 до Рівненської обласної дитячої лікарні про стягнення доплати за
складність та напруженість праці,
доплати за тимчасово відсутнього працівника,  скасування наказу головного лікаря № 86-з від
20.05.1998 р. в частині покладення на неї та її чоловіка обов'язків медсестри
виїзної консультативної реаніматологічної бригади та стягнення оплати за
виконання цієї роботи.

Заслухавши
доповідача,  пояснення осіб,  що з'явились у судове засідання,  дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги,  колегія суддів .-

встановила:

Рішенням
Рівненського міського суду від 16
березня 2007 р.
ОСОБА_1  в позові відмовлено.

В
поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивачка вказує на його
незаконність,  оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону,  грунтуються на поясненнях відповідача,  який не надав належних доказів в
обгрунтування своїх заперечень,  не
досліджено та не витребувано судом відповідних документів з органів МВС та
прокуратури. Нею було подано всі необхідні докази на підтвердження її позовних
вимог і вони є у матеріалах справи. Згоди на надурочну роботу без оплати вона
не давала. Окрім того,  відповідач не
заперечує її роботи в якості м/с
виїзної консультативної реаніматологічної бригади.

Просить
рішення скасувати,  ухвалити нове,  яким скасувати наказ від 25.02.1997 р. № 13-к та
зобов'язати відповідача провести їй з 1.02.1997
р. по 3.12.1999 р.
доплату за складність і напруженість праці; скасувати рішення адміністрації про
неоплату їй
доплати за тимчасово відсутнього працівника з березня по травень 1998 р. включно,  зобов'язати відповідача провести їй оплату у
розмірі 30%; скасувати
наказ головного лікаря від 20.05.1998
р. в частині покладення на неї обов'язків медсестри виїзної консультативної
реаніматологічної бригади з оплатою у розмірі 15% посадового окладу та стягнути оплату праці за виконання
цієї роботи як надурочної.

Апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення,
а рішення суду 1-ї
інстанції - скасуванню
з ухваленням нового рішення в справі,
виходячи з наступного.

Згідно
вимог ч. 1  ст.  233 КЗпП
України,  працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного,  районного в місті,  міського чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня,  коли він дізнався або
повинен був дізнатися по порушення свого права,
а у справах про звільнення -
в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня
видачі наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно
ч. 2 цієї
статті,  у разі порушення законодавства
про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_1  21.03.2006 р. звернулась в суд з позовом до Рівненської обласної
дитячої лікарні і її вимоги зводяться до встановлення її права на отримання
доплати за складність і напруженість праці,
доплату у розмірі 30%
за тимчасово відсутнього працівника та оплату за надурочну роботу в період
з 1997 р. по 1998 p.,
нарахування вказаних сум та їх виплату відповідачем.

Тобто,  в даному разі,  мова йде не про спір щодо виплати
неоспорюваної нарахованої та належної до виплати заробітної плати
працівнику,  право на звернення про
стягнення якої згідно ч. 2
ст.
233 КЗпП
України не обмежено будь-яким строком,  а
про трудовий спір щодо виникнення у позивачки та встановлення за нею права на
отримання вказаних надбавок і доплат,  їх
нарахування та виплату,  строк для
звернення за вирішенням якого встановлено -
три місяці з дня,  коли працівник
дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З
наведеного слідує,  і це стверджується
матеріалами справи та поясненнями сторін,
що спір між сторонами щодо наявності такого права у позивачки існує з 1997-1998 p.p.

У
відповідності з вимогами закону,
встановлений  ст.  233
КЗпП України строк звернення до суду застосовується незалежно від заяви
сторін і суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цього
строку.

При
розгляді справи судом 1-ї
інстанції вказаних вимог закону не було виконано,  хоча згідно з поданими 10.11.2006 р. відповідачем
запереченнями на позов  (а.с.  61),  останній звертав на це увагу суду.

На
підставі наведеного,  апеляційний суд
приходить до висновку про те,  що
позивачкою пропущено строк звернення з даним позовом до суду і причини його
пропуску не є поважними.

За таких
обставин,  рішення суду 1-ї інстанції
підлягає скасуванню,  з ухваленням нового
рішення в справі про відмову ОСОБА_1  у
задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду.

У
зв"язку з наведеним,  керуючись  ст.
ст.  303,
307,  309,  313-314,
316 ЦПК України,
колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Рішення
Рівненського міського суду від 16
березня 2007 р. - скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Рівненської обласної
дитячої лікарні про скасування наказу від 25.02.1997
р. № 13-к та
зобов'язання відповідача провести їй з 1.02.1997
р. по 3.12.1999 р.
доплату за складність і напруженість праці; скасування рішення адміністрації про
неоплату їй
доплати за тимчасово відсутнього працівника з березня по травень 1998 р. включно,  зобов'язання відповідача провести їй оплату у
розмірі 30%; скасування
наказу головного лікаря від 20.05.1998
р. в частині покладення на неї обов'язків медсестри виїзної консультативної
реаніматологічної бригади з оплатою у розмірі 15% посадового окладу та стягнення оплати праці за виконання
цієї роботи як надурочної -
відмовити за пропуском нею без поважних причин передбаченого законом
тримісячного строку для звернення до суду .

Рішення
набирає законної сили негайно і може бути оскаржено безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.