Справа № 33ц-68007                                                  Головуючий
у першій інстанції:   Островський Л.Є.
Категорія: 2                                                                    Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
листопада 2007 року                                                                                                 м.
Рівне

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області
в складі:

Василевича B.C. Мельника Ю.М.
Хилевича С.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до державного підприємства „Івано-Франківський комбінат
хлібопродуктів", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2; про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного   прогулу
та   відшкодування   моральної
шкоди   за   касаційною
скаргою державного підприємства „Івано-Франківський комбінат
хлібопродуктів"  на рішення
Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2005 року та ухвалу
Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2006 року,

встановила:

22 вересня 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного
підприємства „Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" про поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи тим, що наказом №49-к від 30
серпня 2004 року його звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України,
тобто за скороченням чисельності працівників.

Ухвалою суду першої інстанції притягнуто директора державного підприємства
„Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" ОСОБА_2 як третю особу на
стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2005 року позов
задоволено, поновлено позивача за попереднім місцем роботи, стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу сумою у 11 820 гривень 79 копійок, моральну
шкоду сумою у 2 000 гривень та 500 гривень судових витрат, пов'язаних із
наданням правової допомоги.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2006 року
рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Державне підприємство „Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" у
поданій касаційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційної інстанції, ухваливши нове рішення про відмову в позові.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішення суду
першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, ухваленим із порушенням й
неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення спору.

Попередніми судовими інстанціями порушено принцип змагальності сторін, без
повновго, об'єктивного й всебічного зясування всіх обставин справи, а також
дано невірну

юридичну оцінку
належності, достовірності та допустимості кожного докаху окремо й достатності
та взаємного зв'язку доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погодився апеляційний суд,
про те, що звільнення позивача відбулося без дотримання чинного законодавства
(не вказано, якого саме), тому що його не було повідомлено належним чином під
розписку про наступне звільнення й не було запропоновано іншої роботи, хоча
вакансії на час звільнення були, чого не заперечив в судовому засіданні
відповідач.

Зазначене твердження суду касатор вважає надуманим та таким, що не
відповідає фактичним обставинам справи, й суперечить їм.

Попередніми судовими інстанціями не враховано й залишено поза увагою
показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 про те, що позивачу пропонувалася робота
столяра. Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили, що ОСОБА_1 був присутній на засіданні
профкому і першого разу, і вдруге. Апеляційний суд цієї обставини до уваги не
взяв.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт, підписаний членами комісії
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від 25 травня 2004 року про те, що позивач
відмовився від посади столяра (а.с. 106). Цей акт безпідставно визнаний судом
першої інстанції сумнівним і залишений також поза увагою.

Вважає, що суд намагався звинуватити державне підприємство
„Івано-Фаранківський комбінат хлібопродуктів" в незапропонуванні позивачу
роботу апаратника борошномельного виробництва і дослЦПКував наказ №45 -к від 9
серпня 2004 року про прийняття на цю посаду ОСОБА_8 (а.с. 108), але, зясувавши,
що вона прийнята на роботу на час відсутності по хворобі іншого працівника,
промовчав про цю обставину. Натомість колегія суддів апеляційного суду також
замовчувала зазначену обставину.

Підсумовуючи свої доводи, покликався на порушення судом першої інстанції та
апеляційним судом вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості
рішення.

Колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
та справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє
законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Згідно з положеннями ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що
судові рішення ухвалено з додержанням судом норм матеріального та
процесуального права, і доводи -скарги висновків суду не спростовують. Відсутні
й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судового рішення.

Керуючись п.п. 5,6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про
внесення змін до Закону України „Про судоустрій України" щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, ст.ст. 331,
332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області,

ухвалила:

Касаційну   скаргу
державного   підприємства   „Івано-Франківський   комбінат хлібопродуктів" - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2005 року та
ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2006 року -
залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає.