УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"20"
вересня 2007 року                                                                    м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючого             Фединяка В.Д.

суддів                         Проскурніцького ILL, Соколовського
В.М.

секретаря                   Логажевської
М.Б.

з участю                     ОСОБА_1. та її адвоката
ОСОБА_2.,

представника
Красноїллівської сільської ради Ілюк В.Ю., представника позивача ОСОБА_5.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на   рішення Верховинського  районного
суду від 03 липня  2007 року ,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2007 року ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Красноїллівської сільської ради і
ОСОБА_1 про визнання незаконним Державного акта про право приватної власності
на землю ІФ № 030641 виданого 10 грудня 1997 року ОСОБА_1. і зобов"язати
відповідача не чинити перешкод позивачу у користуванні під"їздною дорогою,
посилаючись на те, що рішенням сесії Красноїллівської сільської ради від 28
березня 1991 року узаконена існуюча дорога до належної позивачу земельної
ділянки. Зазначена під"їздна дорога була узгоджена з суміжним
землекористувачем ОСОБА_1 і спорів з цього приводу не виникало. Земельна
ділянка, якою користувався ОСОБА_1, за його згодою передана у приватну власність
дочці ОСОБА_1. і при передачі приватну власність цієї землі була зарахована
під"їздна дорога про що не було відомо позивачу. Спірною дорогою, зазначав
позивач, він продовжував користуватись. Однак, з 2006 року відповідачка
ОСОБА_1. перешкоджає позивачу користуватись спірною дорогою, зазначаючи, що
такої дороги немає, так як ця земля передана їй у приватну власність. Тому
просив задовольнити позов.

Рішенням   Верховинського    районного        суду
від   03   липня
2007   року   позов ОСОБА_3. задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, в якій
ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення і відмовити в
задоволенні позову у справі, вказуючи на те, що вирішуючи даний спір суд
допустив порушення норм матеріального і процесуального права, так як помилково
врахував про наявність громадської дороги на переданій їй приватну власність
земельної ділянки.

У судовому засіданні ОСОБА_1. підтримала доводи апеляційної скарги, просить
задовольнити подану скаргу не заперечуючи того, що через приватизованою нею
земельну ділянку проходить громадська дорога.

Справа №22
-ц-1049/07                                                  Головуючий
у Іінст. Атаманюк Р.І.

Категорія 33                                                                     Доповідач-суддя
Фединяк В.Д.

Представник   позивача
ОСОБА_5. та    представник
Красноїллівської   сільської ради ІлюкВ.Ю
апеляційну скаргу не визнали, вважають цю скаргу безпідставною.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3. і визнаючи недійсним Державний акта про право
приватної власності на землю ІФ № 030641, який виданий 10 грудня 1997 року
ОСОБА_1. і зобов'язати відповідача не чинити перешкод позивачу у користуванні
під"їздною дорогою в с Красноїлля присілок "Лисичка"
Верховинського району, суд першої інстанції виходив з того, що у площу
земельної ділянки переданої у приватну власність відповідачці проходить
громадська дорога, яка не підлягає приватизації. Крім цього, зіслався суд, на
те, що зазначений акт на землю виданий з допущенням порушення земельного
законодавства, так як межі земельної ділянки переданої у приватну власність не
узгоджувались з суміжними землекористувачами.

Висновок суду
відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно ч.4 ст. 4 ЗК України ( в редакції від 18.12. 1990
року) не можуть передаватись у колективну та приватну власність землі
загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи,
пасовища, сінокоси, набережні, парки, міські ліси, сквери, бульвари, кладовища,
місця знешкодження та утилізації відходів), а також землі, надані для
розміщення будинків органів державної влади та державної виконавчої влади.

Так, представленими суду доказами: даними, які містяться
у копії рішення сесії Красноїллівської сільської ради від 28 березня 1991 року
(а.с.8); акті відводу дороги в урочищі "Лисичка" Красноїллівської
сільської ради від 26 березня 1992 року (а.с. 34); Державних актах на право
приватної власності на землю виданих сторонам у справі (а.с. 4-6); в акті про
чинення перешкод ОСОБА_1. у користуванні позивачем спірною дорогою (а.с. 10)
підтверджується, що у площу земельно ділянки приватизованої ОСОБА_1. ввійшла
громадська дорога і відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні цією
дорогою.

За таких обставин, відповідно ст. ст. 4 ЗК України ( в
редакції від 18.12. 1990 року) суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку задовольнивши позов ОСОБА_3., оскільки майдани, вулиці, проїзди,
шляхи, пасовища, сінокоси, набережні, парки, міські ліси, сквери, бульвари, кладовища,
місця знешкодження та утилізації відходів не можуть передаватись громадянам у
приватну власність.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду
викладених в оскаржуваному рішенні, тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду
ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для
скасування цього судового рішення за доводами апеляційної скарги не
встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307,308,312-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну          скаргу       ОСОБА_1      відхилити,  а
рішення

Верховинського
районного суду від 03 липня 2007 року даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає
чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України з часу
набрання законної сили.