АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"24"
квітня 2007 року

Колегія
судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

Головуючого
Гірського Б.О.

Суддів
Бершадської Г.В.,  Храпак Н.М.

при секретарі
Гачинській М. В.

з участю
апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Підволочиського районного суду від 20 лютого 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат,
понесених на будівництво житлового будинку,  припинення права власності на частку у
спільному майні та визнання права власності на житловий будинок ,  господарські будівлі та земельну
ділянку,  -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні
2006 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з
останнього в її користь 30 375 грн. в якості відшкодування затрат на
будівництво житлового будинку АДРЕСА_1,
припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину зазначеного житлового
будинку; визнати за нею право власності на все будинковолодіння; грошове
зобов'язання - компенсацію за припинення права власності на 1/3 частину
спірного житлового будинку,  яку вона
повинна сплатити ОСОБА_1не стягувати з неї в користь ОСОБА_1  а припинити шляхом зарахування її зустрічної
однорідної грошової вимоги про стягнення 30375 грн. з ОСОБА_1 в якості
відшкодування понесених витрат на будівництво житлового будинку.

Позивач
зазначила,  що 8 жовтня 1970 року її
дідусем - ОСОБА_3 був придбаний незакінчений будівництвом житловий будинок
АДРЕСА_1,  побудована частина якого
становила 30% від загального обсягу будівельних робіт. У вказаному будинку вона
прописана і проживає, ? жовтня 1971 року та разом з дідусем вони за спільні
кошти

Справа
№22а-470                                  Головуючий
у 1 -й інстанції       Довгунь І.М.

Категорія                                                Доповідач            Бершадська Г.В.

2

закінчили
будівництво будинку. Після смерті ОСОБА_3 з 1980 року вона
за власні кошти побудувала прибудову до будинку; мезонін,  підвал літньої кухні та ганок,  а також збудувала підсобні
приміщення:літню кухню,  хлів,  стодолу,
кладову,  вбиральну,  зробила огорожу,  замощення та провела капітальний ремонт
житлового будинку: перекрила будинок новим шифером,  поштукатурила зовні,  поставила піддашшя,  ринви та стічні труби,  побудувала балкон,  поміняла 5 вікон та двоє дверей,  провела газ та інше. Вважає,  що ОСОБА_1 ,
як спадкоємець 1/3 частини майна ОСОБА_3 зобов'язаний відшкодувати їй
понесені нею витрати на будівництво будинку та сплатити в її користь вартість
1/3 частини будинковолодіння,  що складає
30375 грн.

Враховуючи
те,  що вона стала власницею 2/3 частини
зазначеного будинку,  що підтверджується
договором дарування від 10 квітня 2006 року,
а частка ОСОБА_1 - 1/3 частина будинку є незначною та не може бути
реально виділена в натурі просить припинити його право власності на 1/3 частину
спірного будинку. Приймаючи до уваги те,
що ОСОБА_1  повинен сплатити їй
вартість 1/3 частини житлового будинку в якості понесених нею витрат на
будівництво житлового будинку,  а
припинення права власності на 1/3 частину житлового будинку пов'язане із
сплатою відповідачу вартості його частки у вказаному будинку,  просить припинити їх зустрічні зобов'язання
шляхом зарахування так як вважає,  що
вони є однорідними.

Рішенням
Підволочиського районного суду від 20 лютого 2007 року позов ОСОБА_2
задоволено. Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину житлового будинку
АДРЕСА_1,  який знаходиться у спільній
частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано
право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2,  яка належала ОСОБА_1.

Визнано
за ОСОБА_2 право власності на весь житловий будинок АДРЕСА_1,  на господарські будівлі та земельну
ділянку,  які знаходяться по цьому ж
адресу.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову
за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог або ж направити справу на
новий розгляд ,  посилаючись на порушення
судом норм матеріального і процесуального права. Апелянт вказав,  що позивачка не довела в судовому засіданні
кількості і вартості проведених нею будівельних робіт та вправі вимагати
відшкодування затрачених коштів на будівництво лише з власника будинку,  який був власником на час вкладення нею коштів,  а не з нових власників,  так як ці вкладення вона проводила без їх
згоди. Вважає,  що його незаконно
позбавили права власності на частку у спільному майні - житловому будинку та
суд не вправі був надавати у власність земельну ділянку,  оскільки це відноситься до компетенції
органів місцевого самоврядування.

В
судовому засіданні ОСОБА_1  апеляційну
скаргу підтримав та суду пояснив,  що суд
фактично своїм рішенням позбавив його спадщини,
яка існувала на час її відкриття та вирішив питання земельної ділянки
без будь-яких даних про неї і постановив рішення,  керуючись нормами матеріального права,  які регулюють інші

3

правовідносини.

ОСОБА_2 вважає
рішення суду законним і обгрунтованим.

Ознайомившись
із матеріалами справи та заслухавши пояснення сторін колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Судом
першої інстанції встановлено та з позовної заяви вбачається,  що ОСОБА_3 в 1970 році було придбано незакінчений будівництвом
житловий будинок (стан готовності ЗО %),
будівництво якого було завершене до його смерті,  тобто до 1980 p.,
а тому відповідно до
ст.  ст.  1218,
1220 ЦК України
відкрилась спадщина на це майно.

Рішенням
Підволочиського районного суду від 15.04.2005 року за ОСОБА_1,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5 визнано право власності на спадкове майно по 1/3 частині
житлового будинку ,  що в АДРЕСА_1 (а.с.
37-38).

З 1980
року ОСОБА_2 продовжувала проживати в цьому будинку; до 1990 року разом з
чоловіком збудували господарські приміщення та провели ряд робіт біля
будинку,  зокрема газифікацію та інше.

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції виходив з
того,  що ОСОБА_2 прожила в даному
будинку більше 35 років,  вона та члени
її сім'ї провели повністю перебудову даного будинковолодіння,  збудували господарські приміщення,  провели газифікацію,  водопостачання,  зробили огорожу,  а на момент покупки цього житлового будинку
(10.09.1070 р.) побудована частина становила всього 30% і припинив право
власності ОСОБА_1 на 1/3 частину будинковолодіння та визнав за ОСОБА_2 право
власності на цю частину житлового будинку та загалом на все спірне
будинковолодіння.

Проте,  з такими висновками суду та рішенням суду 1
інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно
до  ст. 210 ЦПК України,  п.п. 1, 6, 7 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 29.12.1976р. №11зі змінами рішення суду повинно бути законним
і обгрунтованим.

Рішення
суду є законним тоді,  коли суд,  виконавши всі вимоги цивільно-процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права,  що підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обгрунтованим
визнається рішення,  в якому повно
відображені обставини,  що мають значення
для даної справи,  висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,  відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами,  дослідженими в
судовому засіданні.

Мотивувальна
частина рішення повинна містити встановлені судом обставини,  які мають значення для справи,  їх юридичну оцінку,  оцінку всіх доказів,  розрахунки з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог,  а
також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права на
підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

4

Резулятивна
частина рішення повинна мати вичерпні,
чіткі,  безумовні і такі,  що випливають із встановлених фактичних
обставин,  висновки по суті розглянутих
вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання. При
об'єднанні в одному провадженні кількох вимог або прийнятті зустрічного позову
має бути сформульовано,  що саме
постановив суд за кожною позовною вимогою.

Постановляючи
рішення,  суд першої інстанції зазначених
вимог не виконав та неправильно застосував норми матеріального права.

Так,  однією з позовних вимог ОСОБА_2 було
стягнення коштів затрачених на будівництво житлового будинку.

Суд в
своєму рішенні зазначивши про перебудову будинковолодіння ,  що стало підставою для припинення права
власності на частину будинковолодіння,  не досліджував об'єму та вартості проведених
робіт,  не навів розрахунків та не
вирішив цих позовних вимог.

Ухвалюючи
рішення,  суд керувався нормами
матеріального права,  які регулюють інші
правовідносини,  в той час як припинення
права власності у спільному майні передбачено
ст.  365 ЦПК України.

Відповідно
до вимог цієї статті право особи на частку у спільному майні може бути
припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників,  якщо:

-частка є
незначною і не може бути виділена в натурі;

-річ є
неподільною;

-спільне
володіння і користування майном є неможливим;

-таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд
постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за
умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Припиняючи
право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину спірного житлового будинку суд не
виходив з вимог цієї статті,  що є
підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім
цього,  суд визнав за ОСОБА_2 право
власності на присадибну земельну ділянку без посилання на норми матеріального
права та не врахував вимог земельного законодавства щодо набуття громадянами
права власності на землю.

Згідно  ст.
ст.  116, 118 ЗК України громадяни
набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель
державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Лише у разі відмови
органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної
ділянки у власність питання вирішується судом.

Із
договору дарування 2/3 частин житлового будинку,  що в АДРЕСА_1 на користь позивачки ОСОБА_2
вбачається,  що житловий будинок з
підвалом,  добудовою та мансардою
загальною площею 113, 8 м. кв. розташований на не приватизованій земельній
ділянці.

5

Враховуючи
все вищенаведене,  колегія суддів
вважає,  що рішення суду слід
скасувати,  як незаконне.

В
зв'язку з тим,  що суд розглянув не всі
вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового
рішення судом першої інстанції справу слід передати на новий розгляд.

Керуючись  ст.
ст.  307,  311,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Підволочиського районного суду від 20 лютого 2007 року скасувати і справу
направити на новий розгляд.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак на протязі двох місяців може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.