РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2007 року                                                                      м.
Івано-Франківськ

Колегія судців судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого                                 Пнівчук
О.В.

суддів                    Горблянського Я.Д., Соколовського В.М.

секретаря                                      Логажевської
М.Б.

з участю        адвоката                 ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Тисменицького районного суду від 31 січня 2007 р.,-

встановила:

Рішенням Тисменицького районного суду від 31 січня 2007
року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ "Барва",
Івано-Франківського міськвиконкому, про визнання за нею права на житло кімнату
АДРЕСА_1 про визнання недійсними ордерів на вселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
кімнатуАДРЕСА_1, виселення їх та вселення її в дане житло.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначила зокрема, що судом не взято до уваги
покази свідківОСОБА_5 та ОСОБА_6 які підтвердили, що вона проживала в
гуртожитку по АДРЕСА_1 більше 10 років.

Крім того, факт її проживання в гуртожитку та відсутність
правовстановлюючих документів на дане житло з вини представників ВАТ
"Барва" було встановлено рішенням Тисменицького районного суду від
20.05.2002 року.

Судом першої інстанції не витребувано з УМВС матеріали
перевірки щодо незаконних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про незаконне їх вселення в
спірну кімнату гуртожитку.

Поза увагою суду залишилась і та обставина, що вона
перебувала в трудових відносинах з ВАТ "Барва" більше 24 років та не
могла самовільно вселитися та проживати в гуртожитку, а також вносити плату за
користування житлом.

Відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано ордер на займане
приміщення, в той час як ордер може бути видано тільки на вільне жиле
приміщення.

З наведених підстав апелянт просила рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Справа №22-ц-380/2007 р.                              Головуючий
у І інстанції Хоминець М.М.

Категорія 30                                                      Доповідач
Пнівчук О.В.

2

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, представника
ТОВ "Барва", перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не представила суду
доказів про законність зайняття нею спірної кімнати, а сам факт її проживання в
гуртожитку не породжує правових підстав для захисту порушених прав.

Оданк з
таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з листопада 1979 року до
11.05.2004 року перебувала в трудових відносинах з ТОВ фірми "Барва"
(колишній Івано-Франківський завод ТОС) з 1982 року проживала в гуртожитку
підприємства по АДРЕСА_1.

Зазначені
обставини не заперечив представник ТОВ фірми "Барва".

Рішенням Тисменицького районного суду від 20.05.2002 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ВАТ "Барва" про вселення
її в гуртожиток з тих підстав, що позивачка проживає в гуртожитку з 1982 року,
рішення про її виселення не приймалося.

Згідно пояснень представника ВАТ "Барва"
документи, на підставі яких ОСОБА_2 вселилась в гуртожиток не збереглися (а.с.
6).

Представник апелянта ТОВ "Барва" в засіданні
апеляціцйного суду заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_2 разом з тим підтвердив,
що позивачка проживала в гуртожитку, проводила оплату за житло.

Рішення про надання ОСОБА_2 кімнати в гуртожитку чи
виселення її на ВАТ "Барва" відсутні.

Не представлено відповідачем також доказів про те, що АДРЕСА_1
за період з 1998 року по 2005 рік в установленому законом порядку була надана
будь-кому із працівників товариства, а на час прийняття рішення про надання
кімнати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 була вільною.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку,
що ОСОБА_2 була поселена як працівник підприємства та проживала в гуртожитку на
законних підставах більше десяти років, а тому її позов про визнання за нею
права на проживання в кімнаті АДРЕСА_1 є обгрунтованим та підлягає до
задоволення.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано ордери на зайняте жиле
приміщення, то їх відповідно до ст. 58 ч.2 ЖК України слід визнати недійсними,
а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виселити із кімнати АДРЕСА_1 та вселити в дане житло
позивачку ОСОБА_2

В зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_2

На підставі ст. 127-132 ЖК України керуючись ст.ст. 307,
309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 31 січня 2007 р.
скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсними ордери №№101, 102 від 27.01.2005 року
на вселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кімнату АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 із
кімнатиАДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право на житло-кімнатуАДРЕСА_1 та вселити її в дане
житло.

4

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути
оскаржено до Верховного Суду України безпосередньо протягом двох місяців з часу
набрання законної сили.