УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
червня 2007р.                                                                              м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного
суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Вакарук В.М., Шишко А.І.,Павлишиної А.Т.

розглянувши у попередньому
судовому засіданні в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
Міжгірської державної нотаріальної контори та ОСОБА_2про визнання частково
недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом, визнання за ним
права власності на спадщину на 1/4 частину будинку, за касаційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Міжгірського районного суду від 25 серпня 2004 року та ухвалу
Апеляційного суду Закарпатської області від 30 листопада 2004 року, -

встановила:

У липні
2004 року ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до Міжгірської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_2. про поновлення строку позовної давності,
визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,
виданогоОСОБА_3. 8.12.1995 р. на 1/6 частину будинковолодінняАДРЕСА_1 та
визнання за ним, позивачем, право власності на 14 частину цього
будинковолодіння.

Рішенням
Міжгірського районного суду від 25 серпня 2004 року в позові відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської області від 30.Х1.2005 р. дане рішення залишено
без змін.

В
обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1. посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків судів
фактичним обставинам справи, у зв"язку з чим просив постановлені по справі
рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в
задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог
п.1 ч.1 ст.549 ЦК України,
який діяв на той час , діями, що свідчили про прийняття спадщини, визнавався
фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Оскільки зібраними
по справі доказами встановлено, щоОСОБА_3. після смерті батька саме в такому
порядку прийняла спадщину, то видане їй в 1995 році нотаріальною конторою
свідоцтво про право на спадщину відповідало вимогам діючого на той час

Справа №
33-ц-309кс/07р.                             Головуючий
у 1 інстанції Цімбота В.І.

Категорія
34                                                     Доповідач
Вакарук В.М.

законодавства. Судом обґрунтовано не взято до уваги
заперечення позивача з приводу факту проведення його сестрою ремонту в будинку
батька після його смерті, оскільки відповідно до вимог ст. ЦПК України /в ред. 1963 p./ дані обставини
ним жодними доказами не спростовані.

За таких
обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність
правових підстав для визнання частково недійсним виданогоОСОБА_3. свідоцтва про
право власності на спірне будинковолодіння.

Апеляційний
суд обґрунтовано погодився з таким рішенням суду, залишаючи його без змін.

Доводи
касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст.335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення постановлені з
додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні
передбачені ч.1 ст.338 ЦПК України підстави для обов"язкового скасування
судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись
ст.ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах
по розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської області,-

Ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Міжгірського районного суд від 25 серпня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 30 листопада 2005 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню
не підлягає.