УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13
червня  2007 року                                                                                            м.  Донецьк

Колегія суддів судової палати   в
цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого                                    Краснощокової
Н.С. ,

суддів                                                Висоцької
B.C.,

Новодворської
О.М. ,  Біляєвої О.М. ,  ОлєйниковоїЛ.С.

розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1та ОСОБА_2до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
Київської міської Ради народних депутатів ,  третя особа ОСОБА_5про визнання частково
недійсними державних актів на право приватної власності на землю,  за касаційною скаргою прокурора
Святошинського району м.  Києва на
рішення Святошинського районного суду м.
Києва від 31 січня 2005р. та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 28 квітня 2005р.,

встановила:

У жовтні
2002рОСОБА_1. та ОСОБА_2.  звернулись до
суду з позовом до ОСОБА_3  та ОСОБА_4 про
визнання частково недійними державних актів на право приватної власності на
землю.

Зазначали,  що 7.12.1999р. на
підставі рішення Київської міської ради від 7 липня 1998р. їм були видані
Державні акти про право приватної власності на землю,  на підставі яких у їхню приватну власність
передано земельну ділянку площею 0, 0343 га. по проспекту Таращанському,  14 у м.
Києві. В процесі розгляду скарг відповідачки ОСОБА_3.  у різних інстанціях їм стало відомо,  що їм за Державними актами передано землі на
24 кв. м.  менше,  ніж значиться за Справа

№33-ц-358 кс/2007р.

Головуючий у
першій інстанції Весельська Т.Ф.

Доповідач Краснощокова Н.С.

технічним
паспортом,  оскільки відповідачі -
суміжні землекористувачі,  незаконно
приєднали частину їх земельної ділянки шириною 1, 56м.  і також отримали Державні акти на право
приватної власності на землю на підставі рішення Київської міської ради від 28
січня 1999р. Працівники управління земельних ресурсів визнали помилку,  допущену при підготовці документів для видачі
Державного акту відповідачам,  але внести
зміни відмовились. Тому позивачі просили визнати частково недійсними Державні
акти на право приватної власності на землю,
видані ОСОБА_2  та ОСОБА_1
7.12.1999р. та такі ж акти,  видані
ОСОБА_3  та ОСОБА_4. 16.06.1999р.,  а також зобов'язати Київську міську раду
видати їм Держані акти на право власності на землю,  які б відповідали первинним актам відводу
земельних ділянок під будівництво будинків НОМЕР_1і НОМЕР_2поАДРЕСА_1,  а саме,
збільшивши площу їх ділянки на 24 кв. м.
та перенісши межу ділянки на ділянку відповідачів на 1, 56 м.  по ширині.

Рішенням
Святошинського районного суду м.  Києва
від 31 січня 2005р. позов задоволено,
визнано недійсними Державні акти на право приватної власності на
землю,  видані 7 грудня 1999р. на
підставі рішення Київської міської ради від 7 липня 1998р. №65ОСОБА_2.  та ОСОБА_1,
що проживають за адресою:АДРЕСА_2 Визнано недійсними Державні акти на
право приватної власності на землю,
видані 16 червня 1999р. на підставі рішення Київської міської ради від
28 січня 1999р. №116-217 ОСОБА_3
таОСОБА_4.,  що проживають за адресою: АДРЕСА_3  Зобов'язано Київську міську раду внести зміни
до своїх рішень №65 від 7.07.1998р. та №116-3/217 від 28.01.1999р. про передачу
у власність земельних ділянок відповідно ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4. Зобов'язано
Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради належним
чином оформити та видати ОСОБА_2  та
ОСОБА_1Державні акти на право приватної власності на землю,  площа в яких би відповідала фактичним межам
користування.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 28 квітня
2005р. відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_3
та рішення Святошинського районного суду м.  Києва від 31 січня 2005р. залишено без зміни.

У
касаційній скарзі прокурор Святошинського районного суду м.  Києва просить скасувати рішення місцевого
суду та ухвалу апеляційного суду,  справу
направити на новий судовий розгляд,
посилається на порушення вимог матеріального і процесуального права.

Колегія
суддів вважає,  що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно
із  ст.
202 ЦПК України 1963р.,  що діяв
на час ухвалення рішення судом першої інстанції рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.  Суд
обґрунтовує рішення лише на тих доказах,
які були досліджені у судовому засіданні.

Визнаючи
недійсними Державні акти на право приватної власності на землю,  видані сторонам у справі,  суд виходив із того,  що межі земельних ділянок НОМЕР_1та НОМЕР_2по
АДРЕСА_1,  які вказані на зображених
планах в Державних актах на право приватної власності на землю не
відповідають     первинним  межам цих ділянок,   які
відводились  під забудову

землекористувачам
у 1951р.,  при видачі сторонам Державних
актів про передачу у власність земельних ділянок були допущені грубі помилки з
боку Головного управління земельних ресурсів,
тому немає підстав вважати,  що
акти видані у відповідності до чинного законодавства. Суд задовольнив позовні
вимоги в уточненому варіанті і скасував Державні акти на право приватної
власності на землю сторін у справі,
зобов'язав Київську міську раду внести зміни до своїх рішень про
передачу у власність земельних ділянок ОСОБА_1та ОСОБА_3та зобов'язав Головне
управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради належним чином
оформити та видати позивачам Державні акти на право приватної власності на
землю,  площа у яких відповідала б
фактичним межам користування.

Однак,  як саме склалось фактичне землекористування
між сторонами,  чи відповідає фактичне
землекористування вимогам закону,  чи не
порушуються при цьому права сторін чи інших осіб,  суд не з'ясовував,  це питання не було предметом дослідження
суду. Зобов'язавши Київську міську раду внести зміни до своїх рішень про
передачу у власність земельних ділянок сторонам,  суд не вказав які саме слід внести зміни.

Згідно
із п. "в" ч.1  ст.  81 ЗУ
України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на
підставі приватизації земельних ділянок,
що були раніше надані їм у користування.

Порядок
безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений  ст.
118 ЗК України.

Видача
державних актів на право приватної власності на землю врегульована постановою
Кабінету Міністрів України №449 від 2.04.2002р. „Про затвердження форм
державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на
право постійного користування земельною ділянкою",  а також Інструкцією про порядок
складання,  видачі,  реєстрації і зберігання державних актів на
право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах
від 4.05.1999р. №43. Згідно з п.1.13 вказаної Інструкції складання державного
акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування
земельною ділянкою при передачі земельної ділянки,  що була раніше надана громадянам у постійне
користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні
ділянки,  проводиться після відновлення
меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх
довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою
відповідною технічною документацією.

Скасовуючи
Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки суд не
зазначив,  які конкретно допущені помилки
та які норми чинного законодавства порушені при видачі Державних актів.

Таким
чином,  суд першої інстанції при розгляді
справи неповно з'ясував обставини,  що
мають значення для її правильного вирішення.

На
зазначені порушення вимог процесуального закону не звернув уваги апеляційний
суд та залишив без зміни рішення суду першої інстанції,  належним чином не перевірив доводи
апеляційної скарги.

За таких
обставин,  касаційна скарга підлягає
задоволенню,  а рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до місцевого суду.

Керуючись  ст.
ст.  336, 338 ЦПК України,    колегія суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області

УХВАЛИЛА:

Касаційну
скаргу прокурора Святошинського району м.
Києва задовольнити.

Рішення
Святошинського районного суду м.  Києва
від 31 січня 2005р.,  та ухвалу
апеляційного суду м.  Києва від 28 квітня
2005р. скасувати,  а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.