Справа №
№ 5(1)                                                                 інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17
травня 2007 року                                                                                     м.  Кривий Ріг

Колегія судців
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області
в складі:

головуючого -
судді БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.,

суддів -
ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,  СОКОЛАН Н.О.

при секретарі -
Бондарі Ю.А.,

за участю -
відповідача ОСОБА_1 та

представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Кривому Розі цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 в

інтересах відповідача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду
м.  Кривого Рогу від 16 жовтня 2006 року
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування і
розпорядження власністю,  та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення та визнання права власності на 2/5
частини квартири (третя особа без самостійних вимог на стороні    позивача
-         Саксаганський    РВ
КМУ    УМВС    України
в

Дніпропетровській області),

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3. ставить питання про
скасування рішення Саксаганського районного суду м.  Кривого Рогу від 16 жовтня 2006 року,  яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод користування і розпорядження власністю задоволено частково,  зобов"язано відділ паспортної реєстрації
та міграційної роботи з фізичними особами Саксаганського РВ КМУ УМВС України в
Дніпропетровській області зняти ОСОБА_1 з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1,  а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
про вселення та визнання права власності на 2/5 частини зазначеної квартири
відмовлено.

2

Посилаючись
на невідповідність висновків суду обставинам справи,  неправильне дослідження і оцінку наданих
доказів,  недостовірність обставин,  що мають значення для справи,  які суд вважає встановленими,  неправильне застосування норм матеріального і
процесуального права,  ОСОБА_3. просить
ухвалити нове рішення,  яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

При
розгляді справи в суді першої інстанції встановлено і сторонами не
оспорюється,  що ОСОБА_4 на праві
приватної власності належить двокімнатна квартираАДРЕСА_1,  придбана за договором купівлі-продажу від 13
лютого 1996 року,  посвідченого приватним
нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстровій книзі під № 32П,  сторінка 359
(а.с.  4).

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції правильно
встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Зважаючи
на те,  що власником квартири за
договором купівлі-продажу від 13 лютого 1996 року єОСОБА_4,  її право на квартиру за цим договором не
оспорено,  зазначений договір не визнаний
недійсним ні повністю,  ні частково,  суд правильно відмовив в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 2/5 частини
квартири.

Доводи
апеляційної скарги стосовно неправильного визначення часу,  з якого сторони почали підтримувати фактичні
шлюбні відносини,  правового значення для
вирішення даного спору не мають,
оскільки,  виходячи із положень
частини другої статті 17 Закону України «Про власність",  сам лише факт перебування у фактичних шлюбних
відносинах без встановлення участі сторін спільною працею в набутті майна не є
підставою для визнання за ними права спільної сумісної власності на нього.

Також
безпідставні доводи апеляційної скарги щодо підстав для зняття відповідача з
реєстрації місця проживанния.

З огляду
на положення  ст.  391 ЦК
України та  ст.  48 "Закону України "Про
власність",  власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Оскільки власник  сам  визначає
своє право  володіння  й
розпорядження  власністю,

3

ОСОБА_4
має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та
розпорядження своїм майном шляхом зняття відповідача з реєстрації,  тому суд правильно задовольнив її позовні
вимоги в цій частині.

Що
стосується відмови в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 про його
вселення,  то суд також правильно
відмовив йому в цій частині позову.

Як
убачається із матеріалів справи,  ОСОБА_1
зареєстрований в квартирі,  належній
ОСОБА_4,  як наймач за договором найму
від 09 грудня 2004 року (а.с.  7).

При
розгляді справи судом встановлено,  що з
січня 2006 року ОСОБА_1 жилим приміщенням у квартирі не користується.

Вирішуючи
питання щодо вселення ОСОБА_1 в квартиру,
суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність цієї частини
позовних вимог.

Такий
висновок суду,  на думку колегії
суддів,  є правильним з наступних
підстав.

Оспорюючи
факт укладення договору найму житла,
ОСОБА_1 не надав доказів,  які б
заперечували цей факт.

Зважаючи
на те,  що укладений сторонами договір
найму житла від 09 грудня 2004 року відповідає вимогам  ст.
811 ЦК України,  цей договір ні позивачкою,  ни
відповідачем не оспорений,  не
визнаний недійсним,  доводи апеляційної
скарги щодо заперечення укладення договору є безпідставними.

Також
необгрунтованими є доводи ОСОБА_1 стосовно обставин його виселення із квартири.

Право
наймача на односторонню відмову від договору найму житла передбачено частиною
третьою статті 651,  а також частиною
першою статті 825 ЦК України.

Посилання
ОСОБА_1 на порушення його прав щодо користування житлом з боку ОСОБА_4 не
підтверджено доказами,  оскільки,  якщо особа вважає себе наймачем після
укладення договору найму житла,  а
власник житла не передає житло в користування,
то вона вправі звернутися до власника житла з позовом про примусове
виконання обов"язку в натурі,
тобто,  про зобов'язання
відповідача передати житло в користування. У випадку виникнення перешкод у
користуванні житлом з боку власника житла особа,  яка вселилась в житло,  може звернутися до власника житла з позовом
про зобов"язання відповідача припинити чинити (усунути) перешкоди у
здійсненні права користування житлом.

ОСОБА_1
не надав доказів,  які б підтверджували
його бажання скористатися зазначеними правами,
питання про вселення в квартиру поставлено ним лише після звернення
ОСОБА_4 до суду з даним позовом.

4

Такі
обставини,  на думку колегії суддів,  свідчать про те,  що договір найму розірвано наймачем у
добровільному порядку.

Згідно
із  ст.
826 ЦК України,  у разі розірвання договору найму житла
зобов"язання сторін припиняються. Розірвання договору найму житла є
підставою позбавлення житла,  в тому
числі позбавлення наймача реєстрації за цією адресою,  тому рішення суду про зняття ОСОБА_1 з
реєстрації є правильним.

Незазначення
в резолютивній частині рішення суду конкретної частини позовних вимог,  у завдоволенні яких суд відмовив,  не є підставою для скасування правильного по
суті рішення,  оскільки цей недолік може
бути усунено ухваленням додаткового рішення.

Оскільки
рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права,  а інші доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують,  рішення суду
першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись  ст.
303,  307,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Саксаганського районного суду м.  Кривого
Рогу від 16 жовтня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом  двох місяців з дня
набрання нею законної сили.