АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
червня 2007 р.                                                                                                        м.  Одеса

Колегія
судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів                              - Ступакова О.А.

-
Драгомерецького М. М.

при
секретарі - Переверзевій Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним,  визнання права
власності на 1/2 частину домоволодіння,
за позовом ОСОБА_6до ОСОБА_4,
треті особи ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання
особою,  яка втратила право користування
житловим приміщенням,  за апеляційною скаргою
ОСОБА_1. ,  ОСОБА_3.  та їх представника ОСОБА_7 на рішення
Малиновського районного суду м.  Одеси
від 16 жовтня 2006 року, -

встановила:

ОСОБА_1.
,  ОСОБА_2. ,  ОСОБА_3.
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4.
про виселення з будинку АДРЕСА_1,
мотивуючи свої вимоги тим,  що
вони є власниками цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за
законом НОМЕР_1,  а ОСОБА_4.  проживає у цьому будинку без будь-яких
правових підстав і відмовляється звільнити будинок,  незважаючи на те,  що має житлову площу у м.  Одесі,
за адресою АДРЕСА_2

ОСОБА_4.  позов не визнала і звернулась до суду з
зустрічним позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,  визнання права власності на 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1,  посилаючись на
те,  що вона проживала з померлим
спадкодавцем ОСОБА_8. однією сім'єю,
разом з ним будувала цей дім,
тому має право на 1/2 частину цього домоволодіння,  а також на те,  що нотаріус зобов'язана була відмовити у
видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю
документів,  наявність яких відповідно до
закону є обов'язковою,  а також у зв'язку
з тим,  що деякі відомості,  що були

Головуючий
у перший інстанції Целух А.П.                           Справа
№ 22ц- 2149/2007р

Доповідач
Станкевич В.А..                                                        Категорія
ЦП: 5

2

представлені
нотаріусу,  були завідомо неправдивими.

ОСОБА_6.
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4.
про визнання її особою,  яка
втратила право користування житловим приміщенням у АДРЕСА_2 у м.  Одесі,
посилаючись на те,  що
ОСОБА_4.  з березня 1993 року у цій
квартирі не проживає,  а проживає у
будинку АДРЕСА_1.

Позов
ОСОБА_6. ОСОБА_4.  визнала,  та підтвердила,  що вона дійсно з березня 1993 року прожила
спільно з ОСОБА_1 у с Дачне,  спочатку у приміщенні цеху,  а з квітня 1994 року по теперішній час
постійно проживає за адресоюАДРЕСА_1.

Представник
позивачів ОСОБА_7.  позовні вимоги
підтримала у повному обсязі,  та дала
пояснення суду,  що спірне домоволодіння
придбав та будував її колишній чоловік ОСОБА_9. на свої власні кошти.
Вважає,  що домоволодіння повинно
належати її дітям та батькам померлого ОСОБА_9. як спадкоємцям за законом,  тому нотаріус обґрунтовано видав свідоцтво
про право на спадщину за законом.  Позов
ОСОБА_4.  не визнає,  позов ОСОБА_6. до ОСОБА_4.  також не визнає,  не заперечуючи при цьому факту проживання
ОСОБА_4.  саме у с Дачне.

Представник
ОСОБА_6. надав суду пояснення,  що з
огляду на те,  що з березня 1993 року по
теперішній час ОСОБА_4.  постійно
проживає за адресоюАДРЕСА_1,  а у
АДРЕСА_2 у м.  Одесі не проживає,  вона вибула на постійне проживання до іншого
населеного пункту,  тому вона втратила
право користування житловою площею у АДРЕСА_2 у м.  Одесі.

Представник
нотаріальної контори у судове засідання не з'явився,  про час і місце розгляду справи повідомлений
належним чином,  тому суд вважав за
можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Рішенням
Малиновського районного суду м.  Одеси
від 11 жовтня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Визнано
за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом
домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнано
недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії НОМЕР_1,  яке видано ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_5 02.07.1997 р.
Другою Державною нотаріальної конторою м.
Одеси.

Визнано
ОСОБА_4 втратившою право користування житловою площею у квартиріАДРЕСА_2 у
м.  Одесі.

У
задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3до ОСОБА_4 про виселення з домоволодіння АДРЕСА_1 Біляївського
району Одеської області-відмовлено.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з
невідповідністю висновку суду дійсним обставинам справи,  та ухвалення нового рішення,  яким в позовних вимогах ОСОБА_4.  відмовити,
а позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_5. задовольнити.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши
доповідача,  доводи апеляційної
скарги,  перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної
скарги,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що рішенням Жовтневого
районного суду м.  Одеси від 30.03.94 р.
розірвано шлюб між ОСОБА_9. таОСОБА_4. Рішенням суду встановлено,  що сторони з березня 1993 року спільно не
проживали та не вели спільного господарства. Відповідно до протоколу судового
засіданняОСОБА_4

3

причиною
розпаду сімї вважала наявність у ОСОБА_9. іншої жінки,  що ОСОБА_9. не заперечував.

Спірне
домоволодіння АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_9. у гр. ОСОБА_10 2 квітня 1994 року
(а.с.  19-20). На підставі розпорядження
Біляївської держадміністрації № 87 від 26.09.94 р. про дозвіл на будівництво
житлового будинку,  29.09.1994 року на
ім'я ОСОБА_9. був оформлений паспорт забудовника на будівництво домоволодіння з
надвірними спорудами (а.с. 23-27).

Після
укладення договору купівлі-продажу домоволодіння,  ОСОБА_9. разом з ОСОБА_4. почав будувати дім.

Суд
першої інстанції також встановив,  що з
березня 1993 року ОСОБА_9. і по час своєї смерті у ДТП 13.09.1996 p. проживав з
ОСОБА_4.  однією сім'єю та вів з нею спільне
господарство. Ця обставина підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_10,  ОСОБА_11,
ОСОБА_12,  ОСОБА_13 (а.с.  108-115),
свідка ОСОБА_14,  який вінчав
ОСОБА_9. та ОСОБА_4.  (а.с.  16) Свідки ОСОБА_15,  ОСОБА_16,
ОСОБА_17,  ОСОБА_18,  ОСОБА_19,
ОСОБА_20,  ОСОБА_21 підтвердили що
до вінчання ОСОБА_9 і ОСОБА_4.  жили
однією сім'єю у с Дачне (а.с. 117, 120, 237, 238, 242-243).

Факт
проживання ОСОБА_4.  однією сім'єю з
ОСОБА_9. та ведення з ним спільного господарства також підтверджується
розпискою ОСОБА_22; про позичання грошей ОСОБА_4.  на будівництво будинку (а.с. 204),  нотаріально посвідченими поясненнями ОСОБА_22
(а.с. 203),  довідкою про порушення
кримінальної справи по факту ДТП (а.с. 210),
поясненнями свідка ОСОБА_19,  про
передачу ОСОБА_4 чотирьох тисяч доларів від продажу будинку ОСОБА_22 після
ДТП,  поясненнями свідка ОСОБА_10 про
те,  що ОСОБА_4 розраховувалась з ним за
будинок вже після смерті ОСОБА_1,
договором купівлі - продажу будинку у м.
Джанкой (а.с. 21-22),  довідкою
Дачненської селищної ради,  що ОСОБА_4
проживає спільно з ОСОБА_1 (а.с. 41),
довідкою відділення зв'язку про виплату пенсії ОСОБА_22 у с Дачне (а.с.
29),  свідоцтвом про вінчання (а.с.
62),  документами про придбання
будівельних матеріалів.

Відповідно
до  ст.
17 Закону України «Про власність» майно,
придбане внаслідок спільної праці членів сімї,  є їх спільною сумісною власністю,  якщо інше не встановлено письмовою угодою між
ними.

П. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4.10.91 р. «Про практику застосування
судами законодавства,  що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок» передбачено що коли будівництво
велось подружжям в період шлюбу -жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною
сумісною власністю,  або велось за
рахунок спільної праці членів сімї - жилий будинок стає їх спільною сумісною
власністю,  якщо інше не було встановлено
письмовою угодою між ними.

Відповідно
до  ст.
64 ЖК України до членів сімї належать дружина,  їх діти і батьки. Членами сімї може бути
визнано й інших осіб,  якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Оскільки
ОСОБА_4.  проживала з ОСОБА_9. однією
сім'єю,  та вела з ним спільне
господарство,  будинок ними збудований у
цей час,  то суд першої інстанції
обґрунтовано зробив висновок про те,  що
вказаний будинок є їх спільною сумісною власністю,  тому за ОСОБА_4.  має бути визнано право власності на 11% частину
будинку.

Відповідно
до п. 117 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України»,  затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 p. N
18/5,  що діяла на той час,  видача свідоцтва про право на спадщину на
майно,  яке підлягає реєстрації,  провадиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та
перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу
спадкового майна входить жилий будинок,
державний нотаріус вимагає,  крім
правовстановлюючого документа,  витяг з
Реєстру прав власності на нерухоме майно,
а в місцевостях,  де
інвентаризація не проводилась,  - довідку
виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів.

4

Відповідно
до п. 21
Інструкції документи,  на підставі яких
вчинено нотаріальну дію,  приєднуються до
примірника угоди,  свідоцтва про право на
спадщину та ін.,  що залишається у
справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса

Всупереч
вимогам Інструкції,  у спадковій справі
відсутні правовстановлювальні документи на будинок,  який належить ОСОБА_9.,  а саме договір купівлі-продажу,  нотаріально посвідчений договір забудови.
Наявне у спадковій справі розпорядження Біляївської держадміністрації № 87 від
26.09.94 р. про дозвіл на будівництво не є правовстановлювальним документом,  бо в ньому відсутні навіть відомості про місцезнаходження
будинку,  що будується. Не є
правовстановлювальним документом і будівельний паспорт. Крім того,  свідоцтво про право на спадщину було видано
Другою Одеської державної нотаріальною конторою на підставі довідки про місце
проживання померлого ОСОБА_9. у м.
Одесі,  яка не відповідала
дійсності,  бо ще у 1994 році судовим
рішенням було встановлено,  що спільно
зОСОБА_4,  ОСОБА_9. не проживав. Також
нотаріусу не було надано документів,  що
підтверджували повноваження ОСОБА_7.  діяти
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1

Таким
чином,  свідоцтво про право на спадщину
було видано нотаріусом з порушенням вимог законодавства,  тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав
недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії НОМЕР_1,  яке видано ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_5 02.07.1997 р.
Другою Державною нотаріальної конторою м.
Одеси.

Враховуючи
все вищевикладене колегія вважає,  що суд
першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні
справи не допустив,  а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись  ст.
ст.  304,  305,
307,  308,  ч. 1 п. 1
ст.  312,  313,
ч. 1 п. 1  ст.  314,
315,  317,  319 ЦПК України,  судова колегія,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_3.  та їх представника ОСОБА_7- відхилити.

Рішення
Малиновського районного суду м.  Одеси
від 16 жовтня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,  ОСОБА_3до ОСОБА_4 про виселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_5 про визнання
свідоцтва про право на спадщину недійсним,
визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння,  за позовом ОСОБА_6до ОСОБА_4,  треті особи ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання особою,  яка
втратила право користування житловим приміщенням-залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.