справа
№ 22-6638
у 1-й інстанції: Волкова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
вересня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого:
Наумчука М.І.

суддів: Карпенко C.O., Котули Л.Г.

при
секретарі Голуб К.І.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Контрольно-ревізійного управління в Київській області, третя осо­ба:
начальник Контрольно-ревізійного управління в Київській області ОСОБА_2, про
захист честі, гідності, ділової репутації та спростування неправдивої
інформації

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2007 року, -

встановила:

Рішенням
Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2007 року в задоволенні позо­ву
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, постановити нове про
задоволення заявлених нею вимог. Посилається на те, що суд неповно з'ясував
обставини спра­ви, не проаналізував подані сторонами докази та не дав їм
правильної оцінки. Суд безпідставно послався при вирішенні спору на постанову
Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року №7 «Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян
та організацій» якою давалась роз'яснення щодо застосування окремих ста­тей ЦК
України 1963 року, який втратив чинність після прийняття Цивільного кодексу
України 2003 року. В останньому кодексі питання захисту честі, гідності і
ділової репутації регулюють­ся по іншому ніж в попередньому. Висновки,
викладені в рішенні Конституційного Суду Укра­їни від 10.04.2003 року
№8-рп/2003 року за зверненням громадянина ОСОБА_3 про офіцій­не тлумачення
положення частини 1 ст. 7 Цивільного кодексу Української РСР, також не могли
бути застосовані при розгляді справи, оскільки позивач не є посадовою чи
службовою особою. Натомість суд не застосував норми Конституції України та
інших норм матеріального права якими кожному громадянину гарантується судовий
захист права спростувати недостовірну ін­формацію про себе, а також право на
повагу до його честі та гідності і відшкодування заподія­ної порушенням цього
права моральної шкоди.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Представник
відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що спір
судом вирішений правильно.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і об­грунтованість
постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно
до ст. 277 ЦК України
2003 року фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право
на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація,
поши­рена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не
доведе протилеж­ного. Спростування недостовірної інформації здійснюється
особою, яка поширила інформацію.

2

Поширювачем
інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових
(службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Таким
чином диспозиція згаданої норми права передбачає, крім таких кваліфікуючих
ознак правопорушення як недостовірність інформації, якою порушуються особисті
немайнові права особи, ще й ознаку поширення інформації.

В
обгрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що недостовірна ін­формація
про неї була поширена відповідачем в заявах, за підписом третьої особи,
направлених до Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури і прокурору Київської області.

Як
вбачається із змісту цих заяв в них, відповідно, ставилось питання про
притягнення позивача, як адвоката, до дисциплінарної відповідальності за
порушення правил адвокатської етики та проведення перевірки з приводу наявності
в її діях складу злочину (а. с. 8,67-68,69-70, 71-72,144-146).

Оскільки
вказані звернення були направлені до органів, в компетенцію яких входить пе­ревірка
викладених в них відомостей та прийняття з цього приводу в межах наданих
повнова­жень рішень, то такі дії відповідача, виходячи з положень зазначеної
вище статті, роз'яснень, викладених в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 28.09.1990 року "Про застосування судами законодавства, що
регулює захист честі і гідності громадян та організацій" не можуть
вважатись поширенням недостовірної інформації та тягти за собою відповідальність
на визначених цією статтею умовах.

При
відсутності ознак поширення інформації, нема підстав для її спростування, а,
відпо­відно, і для відшкодування моральної шкоди в порядку визначеному чинним
законодавством.

З
врахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку
про необґрунтованість заявленого позову та відмовив в його задоволенні.

Посилання
в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцін­ку
зібраних доказів, неправильне застосування норм права, невідповідність
зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи безпідставні.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду пер­шої
інстанції висновків.

І в ЦК України 1963
року, і в ЦК України
2003 року обов'язковою умовою для покла­дення цивільно-правової
відповідальності при порушенні особистих немайнових прав особи у випадку
поширення недостовірної інформації про неї мала бути наявність такої ознаки як
«по­ширення».

Тому,
при вирішенні спору суд першої інстанції міг посилатись на зазначену постанову
Пленуму Верховного Суду України.

За таких
обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оспорюване рішення зали­шенню
без змін.

Керуючись
ст. ст. 303,307,308, 313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24
травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання .нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.