Справа № 22-1179/07р.                                                    Головуюча
у 1-й інстанції - Малех І.Б.
справи - 18                                    Доповідач
в апеляційній інстанції - Богонюк М. Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
червня 2007 року           колегія    суддів
судової    палати    в
цивільних    справах

апеляційного
суду Львівської області у складі:

головуючого -
судді Кота І.Н.,

суддів Богонюка
М. Я. і Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі
Мамчиць О.В.

та   за
участю   ОСОБА_1   і
ОСОБА_2   -

представника
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.  Львова
від 28 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю у задоволенні його позову до
ОСОБА_3,  третя особа приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4,  про визнання недійсним договору позики на
суму 288 135 грн.,  укладеного 14.07.2005
року між ним та ОСОБА_3

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити
нове,  яким задовольнити його позов,  покликаючись на невідповідність висновків
суду обставинам справи і на порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт
не погоджується з висновком суду про те,
що договір позики,  який ним оспорюється,  був належним чином підписаний І
укладений,  а тому пояснення сторони
позивача про те,  що він є фіктивним і
удаваним не знайшли свого підтвердження,
оскільки позивач неодноразово зазначав,
що цей договір був безгрошовий і його укладення було умовою для
укладення іншого договору - купівлі-продажу частини приміщення магазину на
вул.  Стрийській,  57 у м.
Львові,  та гарантією того,  що позивач передасть відповідачу ОСОБА_3 за
згадане приміщення магазину бажану для останньої суму (57 000 доларів США). Щодо належного
оформлення згаданих договорів,  то це не
є підставою для відмови у позові,
оскільки законодавець не пов'язує визнання договору удаваним чи
фіктивним з наявністю відхилень від форми чи порядку його укладення.

Вважає,  що суд проігнорував також і його пояснення
про те,  що розписку про отримання грошей
він видав ОСОБА_3 безпосередньо у нотаріуса при укладенні вище згаданих
договорів,  а не ніби-то в момент отримання
коштів.

Також
покликається на те,  що суд проігнорував
його клопотання про допит свідка,  який
міг би засвідчити,  що в день укладення
договорів вперше ОСОБА_3 він побачив лише в нотаріуса,  неправомірно зіславшись на норму закону про
те,  що у випадку укладення договору
позики в письмовій формі рішення суду не може грунтуватись на свідченнях
свідків про безгрошовитість цього договору.

Судом не враховані
покликання позивача на те,  що ціна
придбаного ним приміщення істотно відрізняється від вартості інших
приміщень,  які було продано в цей же
період,  а також не з'ясовано питання,  чи мала можливість відповідачка надати
позивачу таку суму позики.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення апелянта на
підтримання апеляційної скарги та заперечення представника відповідача,  перевіривши матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції,  колегія суддів дійшла
висновку,  що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних підстав.

Всі
доводи апеляційної скарги грунтуються на особистих поясненнях апелянта та на
його покликаннях на можливі покази свідків.

В той же
час,   ст.  1051 ЦК
України встановлено,  що у
випадку,  коли договір позики має бути
укладений у письмовій формі,  рішення
суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того,  що гроші або речі насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості,  ніж встановлено договором,  а також встановлено,  що це положення не застосовується до
випадків,  коли договір був укладений під
впливом обману,  насильства,  зловмисної домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

При
цьому удаваний правочин до вище наведених винятків з загального правила не
відноситься.

У п.2
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року Ш З „Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними" (з наступними змінами)
міститься роз'яснення,  що угода може
бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками,  передбаченими законом.

В
обгрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на  ст.
ст.  231,  235 ЦК
України,  які передбачають правові
наслідки правочину,  який вчинено під
впливом насильства,  і (відповідно)
удаваного правочину (а.с.  4, 132).

В той же
час,  правові наслідки правочину,  вчиненого під впливом насильства,  і удаваного правочину є різними та взаємо
виключають одні одних.

Крім
цього,  п.12 згаданої Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 „Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними" встановлено,
що під насильством розуміється фізичний або психологічний вплив на особу
учасника угоди або його близьких з метою спонукання його до укладення угоди.

Позивачем
не подано до суду доказів застосування до нього або його близьких фізичного або
психологічний вплив з метою спонукання його до укладення договору позики,  що ним оспорюється.

В той же
час,  позов до суду про визнання
згаданого договору позики від 14.07.2005 року недійсним позивачем (апелянтом)
було подано лише 09.03.2006 року - на передодні проведення прилюдних торгів з
реалізації належного йому арештованого майна,
які були призначені на 10.03.2006 року (а.с.  13).

З
урахуванням вище наведеного,  колегія
суддів приходить до висновку,  що суд
першої інстанції дав вірну оцінку доказам по справі та матеріалам справи в
цілому та ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і
процесуального права,  а тому підстави
для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього,  доводи якої не спростовують висновків рішення
суду,  слід залишити без задоволення.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.1,
308,  314 ч.1 п.1,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити і залишити рішення Шевченківського районного суду
м.  Львова від 28 лютого 2007 року без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена у касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції
протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.