Справа №22Ц-2274/2007                                                         Головуючий
в 1 інстанції Пухна О.М.
Категорія 11,17                                                                         Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого
Юровської Г.В.,

суддів: Данілова
О.М., Суханової Є.М.,

при секретарі Якимець Ю.В.

розглянула у відкритому
судовому засіданні в м.  Києві цивільну
справу за апеляційними

скаргами
ОСОБА_1та закритого акціонерного товариства Страхової компанії „Східно-Українське
страхове товариство" на рішення Броварського міськрайонного суду Київської
області від 16 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до закритого
акціонерного товариства „Східно-Українське страхове товариство" про
визнання недійсними п.п.11.6, 11.7 та 11.1.5 договору страхування наземного
транспортного засобу, стягнення страхового відшкодування, пені за прострочення
його виплати та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів

встановила:

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 16 квітня 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволений частково. Визнано незаконною відмову ЗАТ СК
„Східно-Українське товариство" у .виплаті страхового відшкодування
позивачу на підставі п.1.7 укладеного сторонами договору добровільного
страхування транспортного засобу. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1
страхове відшкодування у розмірі 123325 гривень 13 копійок. В іншій частині
заявлених вимог позивачу відмовлено.

З ухваленим рішенням суду сторони не погодились, з метою перевірки його
законності та обгрунтованості подали апеляційні скарги.

апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині, що стосується відмови у

задоволенні   позовних
вимог,   скасувати,   ухвалити
нове   рішення,   яким
заявленим   ним   позов

задовольнити
повністю: стягнути на його користь 300 гривень витрат на послуги евакуації
автомобіля,

150000  гривень моральної шкоди та пеню у
розмірі  35430 гривень,  яка
виникла у  зв'язку  з

невиконанням
відповідачем обов'язку виплати страхового відшкодування. Визнати недійсним
п.11.6

укладеного
договору добровільного страхування транспортного засобу.

Посилається на те, що суд неповно встановив фактичні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору, а також припустився значної кількості
помилок у застосуванні норм матеріального права.

Відмовляючи у визнанні недійсними п.п. 11.1.5 та 11.6, суд не надав
належної оцінки підставам відмови страхувальнику у виплаті страхового
відшкодування. Зокрема, не звернув увагу на те, що ними встановлюється
відповідальність страхувальника за порушення умов договору, зумовлює виникнення
істотного дисбалансу в правах та обов'язках сторін укладеного договору. Адже
відповідальність страхувальника в обсязі, запровадженому договором, є
непропорційно великою порівняно з відповідальністю   страховика
за   подібне   порушення.
Порівняно   з   чинним
законодавством   є

необгрунтованим
накладення на страхувальника обмеження двогодинним проміжком часу виконання
обов'язку повідомити про подію страхового випадку компетентні органи.

Крім
того, суд відмовив ОСОБА_1
у стягненні пені, дійшовши хибного висновку про те, що її розрахунок не
грунтується на умовах договору добровільного страхування транспортного засобу.
При цьому суд не звернув увагу навіть на те, що підставою такого стягнення є
п.5 ст.10 вказаного вище Закону, на що позивач неодноразового наголошував під
час розгляду справи в суді першої інстанції. Пеню ОСОБА_1 просив стягнути саме
у зв'язку з тим, що ЗАТ СК „Східно-Українське товариство" не виконало
передбачений п.7.1.5 обов'язок надання позивачу письмових пояснень про відмову
від виплати страхового відшкодування.

Припустившись
неповноти у визначенні вимог позивача, суд не застосував до спірних відносин
п.7.1.6 договору, у відповідності до якого поряд з основною сумою страхового
відшкодування відшкодуванню підлягають також витрати страхувальника на
буксирування транспортного засобу. Відмовивши у стягненні цих витрат, помилково
зіслався на те, що вимоги про їх стягнення до суду 'позивачем не заявлялись. В
достатньому обсязі не дослідив обставини, пов'язані із спричиненням ОСОБА_1
моральної шкоди.

В іншій
апеляційній скарзі ЗАТ СК „Східно-Українське товариство" просить рішення
суду в частині, що стосується задоволення позову, скасувати, ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заявлених ним вимог повністю.
Посилається на те, що суд дійшов хибного висновку про відсутність підстав для
застосування до спірних відносин п.11.1.5 укладеного договору, адже його розділом
7.2 не визначене коло осіб, на яких покладається обов'язок повідомити
компетентні органи про страховий випадок. При цьому суд не звернув увагу на
п.п.8.1.2 та 8.2, якими цей обов'язок покладається саме на страхувальника.

Перевіряючи
обгрунтованість заявленого позову, суд першої інстанції занадто вузько визначив
зміст обставин страхового випадку, зазначивши, що ними не охоплюються
обставини, пов'язані з діями страхувальника або повіреної ним особи з приводу
повідомлення страховика та компетентних органів про страховий випадок. Саме
тому суд припустився помилки у застосуванні до спірних правовідносин п.11.7
договору, адже ОСОБА_2, який перебував за кермом застрахованого автомобіля і на
якого поширюється дія укладеного договору, навмисно спотворив обставини про
виконання ним обов'язку повідомити компетентні органи про страховий випадок.
Поряд з п.11.1.5 договору викладене є також підставою для відмови у виплаті
страхувальнику страхового відшкодування.

Крім
того, обставини, пов'язані з відмовою ОСОБА_1 у виплаті страхового
відшкодування з підстав, передбачених п.11.6, взагалі не були предметом
дослідження у судових засіданнях першої інстанції. Не було надано їм оцінки і в
мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Апеляційна
скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ЗАТ СК „Східно­українське
товариство" підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом
ч.ч.1, 2 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним воно важається у разі, якщо ухвалено з дотриманням
вимог цивільного судочинства. Така ви­мога запроваджена в ч.2 ст.3З цього ж
Кодексу, у відповідності до якої особи, на права і обов'язки яких може вплинути
рішення, залучаються судом до участі у справі в якості третіх осіб без
самостійних ви-, мог щодо
предмета спору.

За
правилами п.4 ст.311 ЦПК України порушення цієї вимоги є безумовною підставою
для ска­сування судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2006 року ОСОБА_1 уклав з ЗАТ
СТ „Східно­українське товариство" договір №05204-70-02 добровільного
страхування автомобіля марки Subaru ,

Impreza
2,5т з державним номерним знаком НОМЕР_1. 10 вересня того ж року о 2 годині
ночі в м Бро-вари сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої цей
автомобіль був пошкоджений. За кермом транспортного засобу перебував не
позивач, а ОСОБА_2

Суд цю обставину встановив, разом з тим не надав їй належної оцінки. Не
звернув увагу на те, що рішення суду може вплинути на виникнення у ОСОБА_2 обов'язку
відшкодувати шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою позивачу, або в
порядку регресу - ЗАТ СТ „Східно-Українське товариство"

У зв'язку з цим, суд не вирішив
питання про залучення ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи без
самостійних вимог щодо предмета спору, тим самим порушив вимогу, передбачену
ч.2 ст.3З ЦПК України.

Рішення суду не може бути залишеним без змін, з підстав,
передбачених п.4 ст.311 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи
до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі

суду.

При новому розгляді справи цей недолік необхідно усунути,
більш повно перевірити підстави .визнання недійсними п.п. 11.1.5 та 11.6
укладеного сторонами договору добровільного страхування транспортного засобу.

Крім того, слід звернути увагу на те, що надання
страхових послуг не обумовлюється власним розсудом страховика, тому на спірні
правовідносини може поширюватись правила, передбачені п.3 ч.3 ст.18 Закону
України „Про захист прав споживачів".

1 Керуючись ст.ст.303, 304, п.5 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.311, ст.ст.313-315,
317 та 319 ЦПК України, ко­легія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства Страхової компанії
„Східно-Українське страхове товариство" задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня
2007 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий
розгляд.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох
місяців з моменту її проголошення.