Справа
№22-8176
по 1 інстанції - Миколаєць І.Ю.
Доповідач - Столбун В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
версеня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляцій­ного
суду м. Києва в складі:

головуючого
судді - Столбун В.І,

суддів
Волошиної В.М., Желепи О.В.

при
секретарі Голуб К.І. розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 22 травня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
То­вариства з обмеженою відповідальністю «Славутичспеценерготрейнінг-2000» про
стяг­нення заробітної плати, допомоги з непрацездатності, компенсації за
невикористану відпустку, невиплачених при звільненні працівника.

Заслухавши
доповідь судді Столбун В.І., пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

встановила:

У липні
2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з
відповідача на її користь невиплачену заробітну плату в розмірі 3208,47 грн.,
невиплачену допомогу з тимчасової непрацездатності в розмірі 544,85 грн.,
компенса­цію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 751,35 грн. та
середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі
7082,79 грн.

Свої
вимоги мотивувала тим, що у відповідача працювала головним бухгалте­ром з
24.10.2005 року і звільнена 28.04.2006 року за п.1 ст.36 КЗпП України. Однак,
при звільненні з нею не був здійснений повний розрахунок. Такі дії підприємства
призвели до моральних страждань.

Рішенням
Святошинського районного суду м.Києва від 22.05.2007 року позовні вимоги були
задоволені частково. Стягнуто з ТОВ «Славутичспеценерготрейнінг -2000» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 2821,50
грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В задоволенні решти вимог відмов­лено.

Не
погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати і постановити нове, яким задовольнити її вимоги в повно­му
обсязі.

В скарзі
посилається на те, що при постановленні рішення судом неповно з"ясовані
обставини, що мають значення для справи, невірно застосована норма матері­ального
права, висновки суду є безпідставними і необгрунтованими.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши закон­ність і
обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга  задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі наказу
№ 15-К від 24.10.2005р. була прийнята на роботу до ТОВ
„Славутичспеценерго-трейдінг-2000' на посаду головного бухгалтера за
сумісництвом з випробувальним строком один місяць з оплатою згідно штатного
розпису - 2200,00 грн. на місяць, а з 01.11.2005 р. - головного бухгалтера на
постійну роботу.

Наказом
№61-к від 28.04.2006 рокy вона
була звільнена з займаної посади за угодою сторін
на підставі п.1 ст.36
КЗпП України.

2

В день звільнення вона
не працювала, а тому всі належні до виплати суми не були виплачені своєчасно.

Згідно
видаткових касових ордерів від 05.03.2007 року вона отримала заробітну плату за
квітень 2006 року - 1749,81
грн.. компенсацію за невикористану відпустку 600,29 грн., заробітну плату
за березень 2006 року 1872,72 грн.

Тобто
всі належні до виплати суми позивачка отримала.

Доводи
про те, що новим головним бухгалтером підприємства невірно проведе­ний
розрахунок належних до виплати сум, що на ці суми не нараховується податок - не
заслуговують на увагу.

Відповідно
до вимог ст.. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним ор­ган
зобов"язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену
трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки зазначені в ст.116 цього
Кодексу, в якій передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які
належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

В разі
невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, за відсутності
спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити
працівни­кові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного
розрахунку (ст.117 КЗпП).

Задовольняючи
в цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що
затримка розрахунку при звільненні сталася саме з вини підпри­ємства.
Розрахунок середньоденного заробітку ОСОБА_1 також проведений вірно.

Що
стосується розміру компенсації моральної шкоди, то він визначений з вра­хуванням
засад розумності і справедливості.

Посилання
апелянта на неправильне застосування судом діючого законодавст­ва України є
надуманими і висновків суду не спростовують.

Суд
повно і об*єктивно з*ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову
оцінку.

Оскаржуване
рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і про­цесуального права,
а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись
ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2007 року зали­шити без
змін.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців.