справа №
22а-694/2007рік                                    головуючий
у 1 інстанції - Варневич Л.Б.
- земельні спори (33)                            доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

14
серпня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Тернопільської області в складі:

головуючого -
Гірського Б.О.

суддів - Гурзеля
І.В.,  Кузьми P.M.

при секретарі -
Жовняревич Т.М.

з участю
апелянта ОСОБА_1,  адвоката ОСОБА_2,  відповідачки ОСОБА_3,  її представника - ОСОБА_4,  представника Кременецької міської ради - Харківського
А.Д.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду від 30
травня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,  ОСОБА_3,
Кременецької міської ради про визнання незаконним і скасування рішення
Кременецької міської ради та акту встановлення і погодження межових
знаків,  рро звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки,  стягнення
матеріальної та моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Кременецького районного суду від 30.05.2007 року відмовлено в задоволенні
пред'явленого ОСОБА_1 позову.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,  а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції,  посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема,  в суді апеляційної інстанції апелянтка
ОСОБА_1 вказала,  що 25.09.2002 року нею
було придбане будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Власниками
суміжних земельних ділянок є відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3,  які більше 5-ти років користуються належною
їй частиною земельної ділянки площею 0, 0208 га,  яку самовільно зайняли.

В
зв'язку з цим просила суд усунути перешкоди в користуванні належною їй частиною
земельної ділянки та відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 500 грн.,  завдану їй в зв'язку з самовільним зайняттям
частини земельної ділянки.

Крім
того,  просила стягнути з Кременецької
міської ради моральну шкоду в розмірі 500 грн.,
завдану їй ненаданням на її запит копії рішення сесії Кременецької
міської ради від 31.10.2006 року №119 та наданням некомпетентної відповіді по
даному запиту.

Відповідачка
ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги 'заперечили та
вказали,  що ніяка частина належної
ОСОБА_1 земельної ділянки не займалась.

ОСОБА_3
користується належною їй земельною ділянкою і за її межі не виходила. Доводи
ОСОБА_1 є надуманими.

Представник
Кременецької міської ради також заперечив доводи апеляційної скарги і
вказав,  що рішення суду першої інстанції
є вірним,  оскільки позивачка ОСОБА_1 не
довела захоплення відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 частини її земельної
ділянки.

Крім
того зазначив,  що апелянтка не є
належним власником чи користувачем спірної земельної ділянки.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
учасників процесу,  перевіривши за
матеріалами справи приведені в скарзі доводи,
суд апеляційної інстанції приходить до висновку,  що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до
часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю,  навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння земельною ділянкою,  і відшкодування завданих збитків.

З
матеріалів справи вбачається,  що на
підставі договору дарування від 25.09.2002 року,  до позивачки ОСОБА_1 перейшло право власності
на будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Оскільки
після 31.12.2001 року,  при переході
права власності на будівлю,  право
власності на земельну ділянку або її частину,
на якій знаходиться дана будівля,
може переходити відповідно до
ст.  120 ЗК України,  на підставі цивільно-правових угод,  право користування - на підставі договору
оренди,  а позивачка ОСОБА_1 не
представила суду документів про перехід до неї у власність чи користування
земельної ділянки,  на якій знаходиться
придбане нею будинковолодіння,  тому
відповідно вона і не набула права на звернення до суду з позовом про усунення
перешкод в користуванні даною земельною ділянкою.

Крім
того,  нею не представлено доказів: самовільного
зайняття частини земельної ділянки відповідачами,  заподіяння ними в зв'язку з цим шкоди і
відповідно незаконності рішення Кременецької міської ради про передачу
безоплатно у власність відповідачів суміжних земельних ділянок.

Так,  відповідно до  ст.  57
ЦПК України,  доказами є будь-які
фактичні дані,  на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність обставин,
що

обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін,  та інших
обставин,  які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані
встановлюються на підставі пояснень сторін,
третіх осіб,  їхніх
представників,  допитаних як
свідків,  письмових доказів,  речових доказів,  зокрема звуко- і відеозаписів,  висновків експертів.

Оскільки
для з'ясування обставин,  які мають
значення для даної справи необхідні спеціальні знання,  а позивачка з заявою про призначення
земельної експертизи до суду не зверталася,
хоча їй були роз'яснені процесуальні права,  тому вона не довела таких своїх вимог.

Отже,  висновок суду першої інстанції про
недоведеність вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконним і скасування рішення
Кременецької міської ради та акту встановлення і погодження межових
знаків,  про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки,  стягнення
матеріальної шкоди є обґрунтованим.

Таким
чином,  колегія суддів вважає,  що рішення суду в цій частині постановлено з
додержанням вимог матеріального і процесуального права,  а тому не вбачає підстав для його скасування
з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

Разом з
тим,  суд апеляційної інстанції вважає
необгрунтованим рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_1
до Кременецької міської ради про відшкодування моральної шкоди.

Так,  відповідно до
ст.  213 ІГДК України,  рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним
є рішення,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,  ухвалене на
основі повно і всебічно

з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і

заперечень,  підтверджених тими
доказами,  які були досліджені в судовому

засіданні.

Однак,  суд першої інстанції,  ухвалюючи рішення і відмовляючи у задоволенні
вимог позивачки в частині стягнення моральної шкоди з Кременецької міської
ради,  не обґрунтував рішення в цій
частині: не з'ясовував обставин,  на які
посилалась позивачка,  як на підставу
своїх вимог,  не досліджував в судовому
засіданні доказів по даних вимогах,
тобто розглянув не всі вимоги і цей недолік не може бути усунений
ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

Тому,  відповідно до п. 5 ч. 1  ст.
311 ЦПК України рішення Кременецького районного суду від 30.05.2007 року
в частині вимог ОСОБА_1 до Кременецької міської ради про стягнення моральної
шкоди підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд
в суд першої інстанції.

Керуючись  ст.
ст.  307,  313,
314 ЦПК України,  колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської
області,  -

УХВАЛИЛА:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати
рішення Кременецького районного суду від 30.05.2007 року в частині відмови в
задоволенні вимог ОСОБА_1 до Кременецької міської ради про стягнення моральної
шкоди,  а справу в цій частині направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з того дня
може бути оскаржена протягом двох місяців в касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України.