Справа № 22 -582/07                        Головуючий у 1
інстанції: Богаченко С. І.
39                                                   Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року травня 7
дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого: Петрички П.Ф.

суддів:
Штефаніци Ю.Г.,  Павлишина О.Ф.

при секретарі:
Жукровській Х.І.

з
участю:позивачки ОСОБА_1.,  представника

відповідача Давидовича В.О.,  3-ї особи

ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 12 грудня 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю
"Будгаз",  третя особа ОСОБА_2
про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

встановила:

Оскаржуваним
рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

Рішення
суду оскаржила позивач. В апеляційній скарзі звертає увагу на те,  що суд не дав належної правової оцінки
обставинам,  що привели до зміни
керівництва товариства та невірно оцінив низку важливих для правильного
вирішення справи питань,  а саме:
визнання причин відсуності позивача на роботі поважними,  тяжкість проступку,  у зв"язку з яким останню було
звільнено,  врахуваня при звільненні
пом"якшуючих обставин та остаточне з"ясування питання відносно особи
законнообраної на посаду директора ТзОВ "Будгаз". Просила рішення
суду скасувати і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вислухавши
доповідача,  пояснення позивачки в
підтримання скарги,  заперечення
представника відповідача і третьої особи,
перевіривши матеріали справи і доводи скарги,  колегія суддів вважає,  що її слід відхилити,  а рішення суду залишити без змін з наступних
підстав.

Ухвалюючи
рішення,  суд вірно виходив з того,  що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 22.11.2005
року з урахуванням змін внесених ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 27.02.2006 року,  яку залишено без змін ухвалою Верховного Суду
України від 26.10.2006 року
визнано законнообраним директором ТзОВ "Будгаз" ОСОБА_2.

Оскільки вказана обставина встановлена
попереднім рішенням суду першої інстанції,
а тому визнана судом,  який
ухвалив оскаржуване рішення,  як
така,  що не потребує доказування,  ОСОБА_2.,
згідно наказу №1-к від 28.04.06
року приступив до виконання обов'язків директора товариства,  а тому,
незважаючи на перешкоди,  які
виникали при виконанні вищезазначеного рішення суду з боку попереднього
директора,  усі питання які виникали у
членів товариства необхідно було погоджувати з власником або уповноваженим ним
органом.

Як
встановлено в ході розгляду справи,
позивачці було відомо про те,  що
ОСОБА_2. приступив до виконання обов'язків директора та усунення від
керівництва ОСОБА_3 наказом №05-2006
від 28.04 2006 року
(а.с. 55).

Згідно
табеля обліку використаного робочого часу за квітень 2006 року (а.с.  148),  позивач була присутня на роботі 28 квітня 2006 року,  в день винесення наказу про те,  що ОСОБА_2. приступає до виконання обов'язків
директора ТзОВ "Будгаз" (а.с. 53) і ознайомитись з даним наказом
відмовилась,  про що було складено акт
від 28.04.06 року
(а.с. 57),  який підписано комісією в складі ОСОБА_4. ,  ОСОБА_5. ,
ОСОБА_6.

Не
дивлячись на те,  що ОСОБА_1. було відомо
про законнообраного директора ТзОВ "Будгаз",  позивач була відсутня на роботі з 5.06.06 року по 29.06.06 року,  вважаючи себе такою,  що перебуває у відпустці згідно наказу №20 від 24.05.06 року. Останній
було видано особою,  в обов'язки якої на
той час вже не входило виконання обов'язків директора,  внаслідок чого,  ОСОБА_2. підставно видано наказ про
звільнення ОСОБА_1. за п.4  ст. 40 КЗпП
України,  а судом надано вірну правову
оцінку щодо даної обставини,  оскільки
відпустку позивач використала самовільно,
без погодження з уповноваженим органом власника,  в даному випадку ОСОБА_2. та відповідно,  без дотримання порядку передбаченого законодавством,  що регулює питання про надання відпусток.

Як
наслідок,  було проведено звільнення
позивача з дотриманням усіх вимог чинного законодавства України,  а твердження апелянта представлені в
апеляційній скарзі,  про те,  що позивач перебувала у відпустці на підставі
правомірного наказу та відсутності поважності причин прогулу (сімейний
стан,  відсутність порушення трудової
дисципліни за весь час роботи у товаристві) та й самого факту прогулу,  не спростовують висновків суду,  оскільки є голослівними,  адже позивачу було відомо про те,  що до виконання обов'язків директора
приступила легітимна та визнана рішенням суду особа -ОСОБА_2.,  не дивлячись на це,  все ж таки,
безпідставно,  не узгодивши з
останнім питання про надання ОСОБА_1. відпустки,  не з'являлась на роботі,  що вважається прогулом і є підставою для
звільнення.

З огляду
на викладене та беручи до уваги сукупність доказів,  досліджених судом першої інстанції,  яким у рішенні суду дана належна оцінка,  колегія суддів не вбачає підстав для скасування
рішення суду першої інстанції,  яке
грунтується на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи та ухвалене на
основі правильно застосованих норм матеріального та процесуального закону.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307, 308,  314,  315 ЦПК України,  колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Мостиського районного суду Львівської області
від 12 грудня 2006 залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили,
шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.