Справа № 22ц-717/07                                    Головуючий в 1
інстанції - Іщук Л.П.
- 15                                                               Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем    України

20  вересня
2007  року.  Колегія
суддів  судової палати  у
цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого -
судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк
О.І.,  Карпук А.К.,

при секретарі - Савчук О.В.,

з участю
представника позивача ОСОБА_1.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,  Луцька міська виконавча дирекція Волинського
обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності,  про стягнення допомоги
по вагітності та пологах і відшкодування майнової та моральної шкоди за
апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3. - ОСОБА_4 на рішення
Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2007 року,

встановила:

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2007 року позов задоволено частково.

Постановлено
стягнути з підприємця ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2 14774, 32 грн.
недоплаченої допомоги по вагітності та пологах і 140 грн. судових витрат. В
позові про відшкодування моральної та майнової шкоди відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3. -ОСОБА_4просить скасувати
це рішення і ухвалити нове рішення,  яким
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на неповне з'ясування судом обставин,  що мають значення для справи,  недоведеність обставин,  що мають значення для справи,  які суд вважає встановленими,  порушення та неправильне застосування норм
матеріального права.

В
запереченні на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2
-ОСОБА_1зазначає,  що оскаржуване рішення
постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права,  а скарга не містить підстав для його
скасування і підлягає відхиленню.

2

Судом
першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_2 працювала
у підприємця ОСОБА_3. з 21 березня 2006 року юристом.  За цим трудовим договором розмір її
заробітної плати становив 3000 грн. на місяць. Відповідач не вправі була в
односторонньому порядку змінювати умови договору і зменшувати розмір заробітної
плати позивача до 500 грн.

З 26
квітня 2006 року по 22 жовтня 2006 року ОСОБА_2 перебувала у
відпустці в зв'язку з вагітністю та пологами. За цей період їй призначена
допомога в розмірі 100%,  яка складає
17729, 16 грн. Відповідачем сплачено позивачу допомогу в розмірі 2954, 84 грн.,  тому до стягнення підлягає невиплачена сума
допомоги в розмірі 14774, 32 грн.

Позивач
не довела,  що моральна і майнова шкода
їй заподіяна неправомірними діями відповідача,
тому в цій частині в позові відмовлено.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Встановлені
судом першої інстанції та наведені вище обставини справи підтверджуються всією
сукупністю наявних в матеріалах справи доказів,
зокрема,  трудовим договором між
сторонами від 21 березня 2006 року (а. с.
8),  довідкою про доходи ОСОБА_2 (а. с 9),  її листком непрацездатності (а. с.  10),
судовим наказом від 1 листопада 2006 року про стягнення з ОСОБА_3. на
користь ОСОБА_2 заборгованості
по заробітній платі (а. с.  11),  відмовним матеріалом прокуратури міста Луцька
№ 04/1-279м-06 по факту неправомірних дій підприємця ОСОБА_3. при нарахуванні
заробітної плати юристу ОСОБА_2

Обов'язок
роботодавця по виплаті працівнику державної соціальної допомоги у зв'язку з
народженням дитини передбачений  ст.  ст.
29,  37,  50 ч. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та
витратами,  зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон).

Виходячи
з викладеного,  давши вірну правову
оцінку обставинам справи,  суд
обгрунтовано задовольнив позов у частині стягнення недоплаченої суми допомоги
по вагітності та пологах.

Рішення в
частині відмови в позові не оскаржується.

Відповідно
до ч.3  ст.  32 КЗпП України про зміну істотних умов праці
-систем та розмірів оплати праці - працівник повинен бути повідомлений не
пізніше ніж за два місяці. Відповідач не надала суду доказів про те,  що перед зменшенням заробітної плати позивача
остання була повідомлена про це за два місяці. Крім того,  згідно зі
ст.  22 Закону України «Про оплату
праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому
порядку приймати рішення з питань оплати праці,
що погіршують умови,  встановлені
законодавством,  угодами і колективними
договорами. Тому безпідставним є посилання апелянта на неврахуванням судом
зробленого відповідачем перерахунку і коригування заробітку позивача.

Також не
заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те,  що позивачем в період трудових відносин не
сплачено страхових внесків,  а якщо
допомога і підлягала виплаті,  то її слід
стягувати з Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.
Відповідно до ч. 1  ст.  19 Закону джерелами формування коштів
загальнообов'язкового державного соціального

з

страхування
у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,  зумовленими народженням і похованням,  є страхові внески страхувальників
-роботодавців і застрахованих осіб,  що
сплачуються на умовах і в порядку,
передбачених цим Законом.
Підпунктом а пункту 3  ст.  2 та частиною 1  ст.  6
Закону передбачено,  що страхувальником
для осіб,  які працюють на умовах
трудового договору,  зокрема,  у фізичних осіб,  є роботодавець. Згідно з ч. 1  ст.  50
Закону матеріальне забезпечення та соціальні послуги вказаним особам
призначаються та надаються за основним місцем роботи,  а випадки призначення та виплати
матеріального забезпечення безпосередньо виконавчою дирекцією Фонду встановлені
ч. 2 названої статті.

Оскільки
позивач працювала у відповідача на умовах трудового договору,  суд правильно застосував до спірних правовідносин  ст.
ст.  29,  37 Закону.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення
постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  314,  315 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника відповідачаОСОБА_3 -ОСОБА_4 відхилити,  а рішення Луцького міськрайонного суду від 23
травня 2007 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.