АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14
червня 2007 року                                                                              м.
Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільниххиравахапеляційного суду

Вінницької
області в складі:

Головуючої:   Копаничук С.Г.

Суддів: Нікушина
В.П. ,Гуцола П.П.

при секретарі: Торбасюк О.І. за участю відповідачів
ОСОБА_2. ,ОСОБА_3., адвоката ОСОБА_9 розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Староміського районного суду м .Вінниці від 17.04.2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про встановлення порядку користування
земельною ділянкою ,-

Встановила:

ОСОБА_1. звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2.,ОСОБА_3 про встановлення порядку користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, зазначаючи те ,що він є співвласником 1150
частин житлового будинку, ОСОБА_2. -12 частини ,а ОСОБА_4 - 725 частин його.
Посилаючись на те, що земельна ділянка ,якою він користується не відповідає
розміру його частки в праві власності на будинок, між ними виникають суперечки
щодо користування земельною ділянкою перед приватизацією вказаної ділянки
,просив виділити йому в користування земельну ділянку площею ,що відповідала б
його частці в праві власності на будинок.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 17.04.2007 року позов
задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до
1-го варіанту судової будівельно-технічної експертизи №24 від 26.03.2007 року.
Виділено ОСОБА_1. в користування земельну ділянку площею 299,86 кв.м., ОСОБА_2.
- площею 681,5 кв .м., ОСОБА_5 - площею 381,64 кв .м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2. просить зазначене рішення скасувати через
порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначила,
що суд порушив ст.88 ЗК України, невірно оцінив докази по справі ,не взяв до
уваги

Справа №22 -1366       2007р.
Категорія:        Рішення
постановлено під головуванням Вавка B.C.

Доповідач:
Копаничук С.Г.

рішення
Староміського районного суду м.
Вінниці від 30.11.1994 року, який^ уже встановив порядок користування між
бувшими співвласниками даного будинку і яке було виконане і у відповідності з
яким на даний час співвласники користуються цією ділянкою. Не взяв до уваги ,що
існуючий порядок користування склався ще між бувшими власниками ,а тому обов'язковий
для осіб ,що згодом придбали частку в будинку. Заперечуючи проти скарги
ОСОБА_1вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача ,осіб, що беруть участь в справі, перевіривши
матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позову суд виходив з того ,що на час
вирішення справи земельна ділянка ,що перебуває в користуванні сторін має площу
1363 кв. м. ,що
відповідає розмірам у правовстановлюючих документах. Право користування
земельною ділянкою до сторін, які набули права власності на будинок, що
знаходиться на земельній ділянці, договір оренди якої припинився в зв*язку зі
зміною власників, перейшло в силу ст.377 ЦК України та п.7 Перехідних положень
ЗК України. Відповідно до часток в праві власності на будинок при встановленні
права користування земельною ділянкою у ОСОБА_1повинна бути в користуванні
земельна ділянка площею 299,86 кв. м проти фактичної площі 205 кв. м. ,у
ОСОБА_2.-681,5 проти 738,а в ОСОБА_5-381,64 кв.м. проти фактичної 420 кв. м.
Встановивши ,що рішення суду від 1994 року фактично не виконане, права позивача
порушені, суд дійшов висновку про необхідність їх захисту шляхом встановлення
порядку користування даною земельною ділянкою з урахуванням часток сторін у
спільній власності на будинок.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна,
виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи за будинком поАДРЕСА_1
рішенням Вінницького міськвиконкому від 07.02.1955 року закріплена земельна
ділянка площею 1376 кв.м. Позивач став співвласником 1150 частини
будинкуАДРЕСА_1з 05.09. 2006 року, ОСОБА_2. 12 частини - з 10.06.2002 року,
ОСОБА_5 725 - з 0S.07.2005 року(а.с.53) Раніше ця земельна ділянка перебувала
в користуванні попередніх співвласників будинку: 12 частини - ОСОБА_6.,725 -
ОСОБА_7 та 1150- Вінницької міської Ради. Рішенням Староміського районного
суду м. Вінниці від 30.11.1994 року між ними був встановлений порядок
користування даною земельною ділянкою, яким було виділено в користування
співвласнику 12 частини цього будинку 691 кв. м. земельної ділянки; 725
частини - 490 кв.м., 1150 частини -156 кв. м. Зазначене рішення суду набуло
законної сили ,є чинним і в установленому порядку ніким не оскаржене й не
скасоване. Відповідно до діючої на той час редакції ст.14 ЦПК України 1963 року
рішення суду ,що набрало законної сили є обов'язковим для виконання всіх
органів підприємств, установ, організацій, службових осіб та громадян і
підлягає виконанню. Ст.14 ЦПК України також відтворює зазначене положення про
обов*язковість судового рішення. Посилання у рішенні на те ,що дане рішення не
виконане не свідчить про його незаконність чи втрату ним законної сили.

Таким чином
установлений судовим рішенням порядок користування даною земельною
ділянкою  є обов'язковим для особи, яка
згодом придбала відповідну

частку в
спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі і суд повинен брати
до уваги це рішення при вирішенні спорів як між самими співвласниками, так і за
участю осіб, котрі пізніше придбають відповідну частку в спільній власності на
землю або на жилий будинок і для яких зазначений порядок також є обов'язковим.
Постановляючи ж рішення по справі суд помилково витлумачив ч.4 ст. 120 ЗК України
,вважаючи ,що при кожному переході права власності на будівлю до кількох осіб
право на земельну ділянку повинно визначається пропорційно часткам у вартості
будівлі ,якщо інше не передбачено договором відчуження її. Як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України у п. 21 постанови від 16 квітня 2004 p. N 7
"Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого
будинку розмір часток у хпільній~власності на~земельну тшгянку- на
^якій-розташовані-будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або
вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про
порядок користування нею,.суду при визначенні частини спільної ділянки, право
на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх)
частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення
спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Позивач ,як і відповідачі, набув права спільної часткової
власності на цей будинок набагато пізніше виникнення останньої , тому для них
обов*язковий встановлений раніше для попередніх співвласників рішенням суду
порядок користування земельною ділянкою ,підстав для зміни якого виходячи з
викладеного не було, оскільки у фактичному користуванні позивача знаходяться
205 кв. м. земельної ділянки ,що більше ,ніж виділено за рішенням суду.

Разом з тим,
29.07.2002 року Вінницька міська Рада надала земельну ділянку тодішнім
співвласникам цього будинкуОСОБА_7., ОСОБА_6., ОСОБА_8. в оренду (тобто в
тимчасове користування) з розрахунку 0,1 га на 3 роки для будівництва і
обслуговування жилого будинку та 0,063 га на 4 роки 10 місяців під городництво.
Договір оренди набув чинності з часу його реєстрації у Вінницькому міському
управлінні земельних ресурсів 12.12.2002 року за №372 і був укладений на строк
до 12.12.2005 року та до 12.10.2007 року. При розгляді справи суд не врахував
положення ч.ч.1,2 ст. 120 ЗК України та роз*яснення пп.г)п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004 p. N 7
"Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» про те, що після 31 грудня 2001 р. право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 ЗК на підставі
цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди,
укладеного відповідно відчужувачем або набувачем. При відчуженні будівель і
споруд ,які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну
ділянку визначається згідно з договором оренди ,а не на підставі ст.377 ЦК
України чи п.7 Розділу X Перехідних положень, які застосував суд до даних
правовідносин. Останній застосовується щодо підтвердження чинності прав на
земельні ділянки ,які були уже надані до 01.01.2002 року ,тому не може
підтверджувати право користування сторін. Відповідно до п.2.2.2. зазначеного
договору оренди при зміні орендаря договір оренди не зберігає чинність ,тобто
втрачає її. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності та право

постійного
користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду
виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати
до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Оскільки позивач не був стороною зазначеного договору,як і відповідачі,
набув право власності на частину будинку ,що розташована на орендованій
земельній ділянці, договір оренди при з зміні орендаря втратив чинність ,а
підтвердження права користування земельною ділянкою на умовах оренди
(переукладення договору

Оренди
він суду надав ,колегія суддів уважає, що  він не довів своє право

користування
спірною земельною ділянкою чи її частиною на умовах оренди ,а тому в позові
останнього про встановлення ,а фактично про зміну встановленого порядку
користування земельною ділянкою, необхідно відмовити. Оскільки висновки суду не
відповідають матеріалам справи і вимогам закону ухвалене рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позову

Керуючись
ст..ст.120,125 ЗК України ,ст.307,309,315 ЦПК України ,

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задоволйти. Рішення Староміського районного суду м. Вінниці від
17.04.2007 року скасувати.

В
задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про встановлення порядку
користування   земельною ділянкою
відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців .