22ц-118/07                                         Головуючий в суді 1 інстанції: Григоренко Л.М.
Доповідач: Карайван Т.Д.
РІШЕННЯ Іменем України

22 лютого 2007 року Апеляційний суд
Луганської області в складі:

Головуючого: Карайван Т.Д.

Суддів: Дмитрієвої Л.Д., Коротенко
Є.В.

При секретарі: Компанієць В.О.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Луганську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1на рішення Попаснянського
районного суду від 20 вересня 2006 року за
позовом ОСОБА_1та ОСОБА_2до ОСОБА_3та ОСОБА_4про вселення і виселення відповідачів та по зустрічному
позову ОСОБА_3та ОСОБА_4про визнання права проживання та користування
жилим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2006 року позивачі звернулися з зазначеним позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18-го
жовтня 2000 року Міська Рада відповідно до черговості надання
громадянам жилих приміщень надала позивачці та її сім'ї двокімнатну квартиру за адресою :АДРЕСА_1за ордером на жиле
приміщення , який їй видала в порушення ч.2 ст. 58 ЖК України, а саме на зайняте відповідачами жиле приміщення. Позивачі просили
подовжити їм строк для звернення до суду з позовом, та
виселити відповідачів с наданого їх сім'ї жилого приміщення за місцем прописки відповідачів, визнавши
неправомірним проживання відповідачів в спірній квартирі.
Крім того просять вселити їх у кв.АДРЕСА_1

Відповідачі звернулись до суду з зустрічним позовом, в якому посилаючись на
те, що ОСОБА_3. проживає в спірній квартирі з 1988 року, яку вона теж одержала
за ордером № 2036 від 19 жовтня 1988 року відповідно
до рішення Попаснянської міської ради відповідно до черговості
надання громадянам жилих приміщень. В цій квартирі вона зі своєю сім'єю проживала до січня 1994 року.12 січня 1994 року їй був
виданий новий ордер за № 258 на жиле приміщення
покращеної планіровки, відповідно до черговості надання громадянам жилих приміщень, за адресою: АДРЕСА_2, куди вона прописалась зі своїм синомОСОБА_5. Однак,
вона з сім'єю не заселилась в нову квартиру, бо вона була здана з численими
недоліками, а вона не мала коштів на ремонт квартири. Тому
вона з одним із синів- ОСОБА_6. залишилась проживати в старій квартирі. В подальшому нову квартиру вони приватизували,
але вона залишилась проживати в квартирі АДРЕСА_1. В 1998 році в спірну
квартиру з її згоди вселився ОСОБА_7. з яким вона стала проживати однією сім'єю, зареєструвавши з ним в 2003 році свої шлюбні
відносини. Посилаючись на те, що вони весь цей час користувались спірною
квартирою, дбали про неї, проводили ремонти, сплачували комунальні послуги, а за прописку ОСОБА_7. в спірній квартирі,
та

2

частково на погашення боргу по квартплаті, віддали позивачці гроші у
розмірі 850 грн., а також на те, що позивачі п'ять
років не цікавились квартирою, не сплачували за неї квартплату, просять відмовити позивачам в задоволенні позову про їх
виселення зі спірної квартири, так як вважають, що вони
втратили право на проживання в цій квартирі без поважних причин у зв'язку зі спливом строків позовної давності. Крім того
просять визнати за ними право на проживання
та користування спірною квартирою.

Оскаржуваним рішенням суд в позові ОСОБА_1та ОСОБА_2відмовив. Зустрічний позов задовольнив. Визнав право на проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3. іОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального
права і просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги і відмовити відповідачам в задоволені зустрічного
позову.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу такою, що
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи позивачці в задоволенні позовних вимог і задовольняючи
зустрічний позов, суд виходив з того, що позивачка отримавши ордер на спірну
квартиру фактично відмовилася від неї, квартплату та
оплату за комунальні послуги не вносила, отримала від відповідачів гроші за квартиру і до того ж пропустила строк позовної
давності.

Відповідачі ж навпаки, не    втратили право на користування спірною
квартирою,

оскільки продовжували в ній проживати після отримання
ордеру на іншу квартиру,

сплачували всі рахунки за квартиру.

Однак погодитися з таким висновком не можна,
оскільки він не відповідає матеріалам

справи, суд неправильно застосував
норми матеріального закону.

Апеляційний суд вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на
підставі п.2,3 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції
скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст..58 ЖК України єдиною підставою для
вселення в надане жиле приміщення є ордер.

Згідно з ст..61 ЖК України користування жилим
приміщенням у будинках державного і громадського житлового
фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого
приміщення.

Як видно з матеріалів справи позивачці на склад сім'ї з Зх чоловік 18
жовтня 2000 року був виданий ордер на право заняття житлового
приміщення в квартирі АДРЕСА_1

Позивачка і члени її сім"ї реалізували своє право на користування
спірною квартирою, а саме: зареєструвалися
за адресою квартири разом з сином. Позивачка уклала з житловою організацією договір найму жилого приміщення.

Окрім того, позивачка дозволила відповідачці тимчасово проживати в своїй квартирі, оскільки надана останній житлова площа в
квартирі в квартиріАДРЕСА_2не була готова для експлуатації.

Пізніше, а саме 21 листопада 2005 року, позивачка, як наймач спірної
квартири уклала з житловою організацією
договір на реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні
послуги.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачка неодноразово ставила
питання про виселення відповідачки перед
органами міліції та виконкомом Попаснянської міської Ради.

Тому виводи суду, що позивачка втратила право на звернення з зазначеним
позовом до суду, пропустивши строк позовної
давності і що її позовні вимоги і її сина безпідставні, не ґрунтуються
на законі..

3

Апеляційним судом також встановлено, що відповідачка ОСОБА_3. 12 січня 1994 року отримала ордер на квартируАДРЕСА_2. Зареєструвалася за даною адресою, а згодом у 200 0 році
приватизувала її по 12 частині за нею та за її сином ОСОБА_6

З пояснень позивачки вбачається, що вона дозволила відповідачці ОСОБА_3. проживати
в квартирі тимчасово, до того моменту як остання відремонтує свою квартиру.

При цьому
відповідачка повинна була сплачувати комунальні платежі за користування
квартирою.

Відповідно до ст..98 ЖК України, наймач жилого
приміщення, та члени його сім"ї, які
проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні,
інших осіб, без стягнення плати за користування приміщенням

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім"ї, які проживають
разом з ним, зобов"язані негайно звільнити
приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку
без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст..99 ЖК України піднаймачі і
тимчасові жильці самостійного права на займане
жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Тому апеляційний
суд вважає, що ОСОБА_3. і її чоловікОСОБА_4, як тимчасові жильці підлягають виселенню зі спірної квартири без надання
іншого жилого приміщення.

Оскільки відповідачі створювали позивачам перешкоди в користуванні
приміщенням, що підтверджено матеріалами справи,
позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2. про їх вселення в спірну квартиру
підлягають задоволенню..

Керуючись ст..ст..307,309,316, ЦПК України, ст..ст..58,61,98,99,109 ЖК
України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Попаснянського районного суду від 20 вересня 2006 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1та
ОСОБА_2до ОСОБА_3та ОСОБА_4про вселення і виселення задовольнити . Виселити ОСОБА_3 і ОСОБА_4з квартири АДРЕСА_1без надання іншого жилого приміщення.

Вселити ОСОБА_1та ОСОБА_2в квартиру АДРЕСА_1

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3і ОСОБА_4до ОСОБА_1і ОСОБА_2про визнання права проживання та
користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення, та може бути
оскаржене до Верховного Суду України протягом
двох місяців з моменту його проголошення.