Справа № 22-ц-856                                                 Головуючий
по 1-ій інстанції Лобко А.В.
Суддя-доповідач Кононенко О.Ю.
УХВАЛА

іменем України

18
вересня 2007 року колегія судців судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -
Попруги С. В.

суддів -
Кононенко О.Ю.,  Гагіна М. В.

з участю
секретаря судового засідання - Назарової О.М.

та
осіб,  які беруть участь у справі -
відповідача ОСОБА_1,

його
представника ОСОБА_2

представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

розглянувши
у відкритому судовому засідання в приміщенні апеляційного суду Сумської області
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 29 травня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення матеріальної та моральної шкоди,
завданої дорожньо-транспортною пригодою та за зустрічним позовом
ОСОБА_1,  ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної та моральної шкоди,
-

встановила:

Рішенням
Зарічного районного суду м.  Суми від 29
травня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 12 321 грн. 42 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної
пошкодженням автомобіля,  1000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
320 грн. вартості послуг спеціаліста, 209 грн. 28 коп. вартості
автотехнічної експертизи,  72 грн.
відшкодування витрат на публікацію оголошення в пресі,  26 грн. 28 коп. витрат на оплату телеграм про
виклик відповідача,  135 грн. 50 коп. в
рахунок повернення судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи,  а всього
14 114 грн. 48 коп.

В
задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1,ОСОБА_5 до ОСОБА_3 відмовлено в
повному обсязі в зв'язку з необґрунтованістю.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати
рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 травня 2007 року,  а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вказує,
що суд не прийняв до уваги те, щоОСОБА_3 не є власником пошкодженого автомобіля
,  тому не є належним позивачем і не може
ставити питання про відшкодування саме йому матеріальної шкоди; не встановив
обставини аварії за матеріалами про відмову в порушенні кримінальної справи та
про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за  ст. 124 КупАП ,  необґрунтовано визначив розмір моральної
шкоди.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
сторін,  які беруть участь у справі,  вивчивши матеріали справи і перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої

2

інстанції в
межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає,  виходячи з
наступного.

Судом
першої інстанції встановлено,  що 07
червня 2006 року приблизно об 11 год.
30 хв в м.  Суми на перехресті вул.
Харківська - П.Комуни сталося зіткнення автомобіля НОМЕР_1,  під керуванням ОСОБА_3 і автомобіля
НОМЕР_2,  під керуванням ОСОБА_1,  який здійснював маневр повороту праворуч з
вул.  Харківська на вул.  П.Комуни .

ОСОБА_3
керував автомобілем НОМЕР_1 на підставі довіреності, посвідченої 26 січня 2004
року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_7  (а.с.
79).

Керування
автомобілем НОМЕР_2,  здійснював ОСОБА_1
на підставі довіреності, посвідченої 28 травня 2005 року приватним нотаріусом
Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_6. (а.с.
13).

В
результаті ДТП автомобілям
«Опель Вектра»
і «Опель Астра» завдані
механічні пошкодження.

Згідно з
висновком судовоавтотехнічної експертизи від 19 березня 2007 року в даній
дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Опель Вектра» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог
п.12.3 ПДР України,  а водій автомобіля «Опель Астра» ОСОБА_1 повинен
був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1,
10.4 ПДР України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Опель
Вектра»ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом
застосування своєчасного гальмування. В даній дорожній ситуації, при наданих
вихідних даних, технічна можливість для водія автомобіля «Опель Астра» ОСОБА_1 уникнути
зіткнення вирішувалась шляхом виконання ним вимог п. п. 10.1,  10.4. ПДР України.

В даній
дорожній ситуації в діях ОСОБА_3 не вбачається невідповідність вимогам п.12.3
ПДР ,  які з технічної точки зору
знаходяться в причинному зв'язку з подією ДТП та наслідками,  що настали. В діях ОСОБА_1 вбачається
невідповідність вимогам п.п. 10.1,  10.4
ПДР України,  які з технічної точки зору
знаходяться в причинному зв'язку з подією ДТП та наслідками,  що настали (а.с.  145-147).

Колегія
суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини
водія автомобіля «Опель Астра» ОСОБА_1 в порушенні Правил дорожнього руху,  дорожньо-транспортній пригоді,  пошкодженні автомобіля «Опель Вектра» і
заподіянні шкоди позивачу та покладення на нього обов'язку по її відшкодуванню.

Доводи
апеляційної скарги,  щоОСОБА_3 не є
належним позивачем по справі і не може ставити питання про відшкодування йому
матеріальної шкоди,  не ґрунтуються на
законі.

Посилання
апелянта на те,  що суд достовірно не
встановив обставини дорожньо-транспортної пригоди і не вказав про це в
рішенні,  а також,  що матеріали про відмову в порушенні
кримінальної справи і матеріали про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності за  ст.124 КУпАП України
не були предметом судового дослідження,
є непереконливими,  оскільки,  як вбачається з судового рішення та з
матеріалів справи,  саме ці обставини й
були предметом судового розгляду і зазначені доводи обґрунтовано спростовані
судом першої інстанції.

Розмір
моральної шкоди судом визначено вірно,  з
урахуванням всіх обставин справи,  тому
доводи апелянта і в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким
чином,  колегія судців вважає,  що при розгляді справи суд першої інстанції
повно і всебічно з'ясував обставини справи, перевірив їх доводи та заперечення
та обґрунтовано задовольнив позов частково,
а в задоволенні зустрічного позову відмовив.

3

Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновок суду і не містять нових даних,  які б давали підстави для скасування
постановленого рішення. Колегія суддів вважає,
що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим,  відповідає вимогам матеріального та процесуального
права.

Керуючись  ст. ст.303,
307 ч.1 п.1,  308,  314 ч.1 п.1,
315,  319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м.  Суми від 29 травня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена
у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.