Справа № 22ц-1455/2007 р.                                   Головуючий
у першій інстанції -
цивільна                                                                  Доповідач
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
жовтня 2007 р.                      Апеляційний
суд Чернігівської області

у складі:

головуючого - судді:
Литвиненко І.В.,

суддів:                             Бобрової
І.О.,  Лазоренко М. І.,

при
секретарі:                 Рябчук С. В.,

за
участю:                       Сторін та
представника позивача,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Чернігівського районного суду від 03 серпня 2007 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення
перебігу строку позовної давності,
визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та про визнання
права власності на частину будинку,

ВСТАНОВИВ:

В травні
2007 року позивач звернувся до суду з позовною заявою,  в якій просив визнати частково недійсним
договір дарування ВВА № 772590 від 26.09.2002 року в частині дарування кімнати
А-5 площею 7, 5 кв.м. ,  кімнати А-2
площею 7, 7 кв.м. ,  гаражу А-3
домоволодіння АДРЕСА_1,  поновивши йому
строк перебігу позовної давності.

Свої
вимоги позивач обґрунтував тим,  що
12.04.1988 р. він придбав спірний будинок,
який мав жилу площу 47 кв.м.
Після придбання він почав проводити реконструкцію будинку і на 2002 р.
домоволодіння складалося з кімнати А-1 площею 33, 7 кв.м. ,  кімнати А1-1 площею 18, 3 кв.м. ,  кімнати А-5 площею 7, 5 кв.м. ,  кімнати А-2 площею 18, 45 кв.м. ,  прихожої В-5 площею12, 4 кв.м. ,  кухні В-2 та веранди В-3.

Фактично
загальна площа нерухомості становила 97, 6 кв.м.

Восени
2002 року за договором дарування ним була відчужена лише частина будинку А-1
площею 52, 5 кв.м. ,  дерев'яний сарай
В-1 та цегляний льох Б-1. Таким чином,  в
договір не були включені кімната А-5 площею 7, 5

кв.м.
,  кімната А-2 площею 7, 7 кв.м.
,  прихожа В-5 площею 12, 4 кв.м. ,  кухня В-2 та веранди В-3 площею 17, 5 кв.
м.  тобто 45, 1 кв.м.  площі.

Позивач
вважає,  договір дарування укладений
внаслідок помилки,  тому він підлягає
визнанню частково недійсним.

Позивач
стверджує,  що про своє порушене право
він дізнався 27.03.2007 року,  коли йому
повідомили про намір відповідача продати будинок,  тому строк позовної давності рахує саме з
цього числа.

12.06.2007 р. позивач уточнив та доповнив заявлені позовні вимоги (а.с.
45). Просив суд поновити строк перебігу позовної давності,  визнати частково недійсним договір дарування
ВВА № 772590 від 26.09.2002 року в частині дарування кімнати А-5,  кімнати А-2,
прихожої В-5,  кухні В-2 та
веранди жилого будинку АДРЕСА_1,  які
належать йому,  замість подарованого
будинку в цілому ОСОБА_2  та визнати за позивачем право на частину цього
будинку,  куди входять вище перераховані
приміщення,  а також прибудова до веранди
та надвірна будівля - гараж А-3.

В цій
позовній заяві позивач вказав,  що в
договорі внаслідок помилки вказано,  що
будинок дарується в цілому.

Рішенням
Чернігівського районного суду від 03.08.2007 р. в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 відмовлено. При
постановлені рішення суд дійшов висновку,
що на момент укладення договору дарування позивач добре усвідомлював,  що подарував відповідачеві будинок в цілому.
Крім того позивач пропустив строк звернення до суду і підстав для його
поновлення суд знайшов.

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати у повному обсязі рішення від
03.08.2007 р. і постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог.
Апелянт наголошував на тому,  що рішення
суду є незаконним.  Суд неповно з'ясував
фактичні обставини справи та належним чином не перевіривши,  і не врахувавши його волевиявлення щодо
дарування відповідачу частини будинку та будучи заведеним в оману неправдивими
показами відповідача і свідка ОСОБА_3 ,
яка є його співмешканкою,  невірно
по винесенню рішення застосував норми матеріального закону і виніс таким чином
неправосудне рішення. Суд позбавив його житла,
в якому він користується пільгами,
отримує пенсію. В будинку знаходяться його речі.

Апелянт
вважає,  що суд не взяв до уваги того
факту,  що про своє порушене право він
дізнався лише 02.02.2007 року в БТІ.

Апелянт
стверджує,  що він мав намір подарувати
лише частину будинку. Однак помилка нотаріуса надала відповідачеві можливість
зареєструвати в БТІ право власності на весь будинок.

Крім
того,  апелянт вважає незрозумілим
посилання суду на договірну розписку від 26.09.2002 р. як допустимий доказ
одночасно з вказівкою про нікчемність цієї угоди.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін та представника позивача,  дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,  суд
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  а рішення суду - залишенню
без змін виходячи з наступного:

Суд
першої інстанції у повному обсязі дослідив надані сторонами документи,  перевірив доводи сторін,  правильно встановив обставини справи і
висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та законі.

Суд правильно
встановив,  що домоволодіння АДРЕСА_1 в
2002 році відповідно до технічної документації ЧРБТІ (а.с. 23-24) та технічного
паспорту (а.с. 29-31) мало жилу площу 52, 5 кв.м.

Технічна
інвентаризація жилого будинку була проведена ЧРБТІ за замовленням ОСОБА_1
згідно з договором замовлення 11.09.2002 року (а.с. 21-22).

Технічний
паспорт на домоволодіння складено 12.09.2002 р. (а.с. 29).

26.09.2002
року між позивачем ОСОБА_1 (дарителем)
та відповідачем ОСОБА_1
(обдарованим) був нотаріально посвідчений договір дарування ВВА № 772590
житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с. 28). В п.1 договору
зазначено,  що жила площа житлового
будинку дорівнює 52, 5 кв.м.

Зазначена
в договорі жила площа відповідає жилій площі вказаній в технічній документації
на спірне домоволодіння.

Позивач
не надав суду будь яких документів,  які
свідчили б про зміну з 12 вересня по 26 вересня 2002 року розмірів житлової
площі домоволодіння і не надав доказів того,
що житлова площа подарованого будинку була на час укладення договору
більшою.

Не довів
позивач і своїх вимог щодо наявної безпосередньо його,  як сторони у договорі дарування,  помилки при укладенні договору дарування.
Тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог.

Також
суд вірно зазначив щодо пропуску позивачем строку позовної давності і
відсутності підстав для його поновлення.

Розглядаючи
справу відповідно до ч.1  ст. 303 ЦПК
України,  тобто в межах доводів
апеляційної скарги,  апеляційний суд
вважає,  що доводи викладені в апеляційній
скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують,  тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове
рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для його скасування відсутні.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313,  315, 317, 319 ЦПК
України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2007 р.   - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але вона може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.