Справа № 22ц-834/07 Головуючий у 1 інстанції Димитров B.I.
Категорія 12 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
УХВАЛА

Іменем України

29 травня 2007 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Славгородської Н.П.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Базовкіної Т.М. ,

при секретарі судового засідання Бобуйок І.Ф., за участю:

представників відповідача Цукаленко М. І., Барковського М. М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2006 року

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі - продажу недійсним

та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання договорів купівлі - продажу недійсними та визнання права власності на частку квартири,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2004 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі -продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ним та відповідачкою 1 лютого 2001 року.

В обґрунтування позовних вимог він посилався на те, що договір зареєстровано на товарній біржі «Гарант», а крім того, за договором відповідачка повинна була сплатити йому за продану квартиру 1700 грн., однак грошей не віддала.

В квітні 2004 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання вказаного договору дійсним та визнання за ним права власності на х/г частину спірної квартири.

Він зазначав, що з 4 квітня 1997 року по 30 жовтня 2003 року знаходився у шлюбі з ОСОБА_6 Оскільки вказана квартира була придбана у період шлюбу за спільні кошти, вона є їх спільною сумісною власністю, а він має рівне, з колишньою дружиною, право на цю квартиру. Однак вона це оспорює.

В грудні 2005 року він доповнив свої позовні вимоги просив визнати договір укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 дійсним, посилаючись на те, що всі умови договору виконані.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2006 року об'єднані в одне провадження (а.с. 87).

6 липня 2006 року ОСОБА_5 пред'явив додатковий позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі - продажу вказаної квартири недійсними.

Він зазначав, що 7 червня 2005 року, під час розгляду справи за його позовом, ОСОБА_4 продав квартиру чоловіку ОСОБА_6 - ОСОБА_3, а той, 29 червня 2005 року продав квартиру своєму брату ОСОБА_1 Ці угоди на думку позивача є фіктивними, а тому повинні бути визнані недійсними на підставі ст. 234 ЦК України.

Справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2006 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено. Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, від імені якого діяла ОСОБА_7 визнано дійсним. Визнано недійсними договори купівлі -продажу вказаної квартири, укладені 7 червня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та 29 червня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

За ОСОБА_5 визнано право власності на 1Л частину квартири.

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнути витрати по оплаті юридичної допомоги.

Додатковим рішенням того ж суду від 23 лютого 2007 року розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 просять рішення скасувати, а справу повернути на новий розгляд. На думку апелянтів, висновки суду суперечать вимогам матеріального права та обставинам справи і рішення ухвалено з порушенням вимог процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 4 квітня 1997 року по 30 жовтня 2003 року ( а.с. 92, 93). В період їх шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, від імені якого діяла його мати ОСОБА_7 , було укладено договір купівлі - продажу квартир АДРЕСА_1, який зареєстровано на товарній біржі «Гарант» (а.с. 4). Встановивши, що умови договору виконані, а квартира є спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_5, суд дійшов вірного висновку про те, що вказана угода дійсна, а ОСОБА_5 має право на Vi частину у спільному майні.

З матеріалів справи також вбачається, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 у січні 2004 року пред'явив позов до своєї сестри ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі - продажу спірної квартири укладеному між ним та відповідачкою. В наступному його представник ОСОБА_7 та ОСОБА_9 уклали мирову угоду про недійсність договору купівлі - продажу з підстав несплати за квартиру належних по договору коштів. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2004 року така мирова угода була затверджена.

Й хоча назване судове рішення було скасовано ухвалою апеляційного суду від 14 березня 2004 року, а справа направлена на новий розгляд, про що ОСОБА_4 та його представник знали, він 7 червня 2005 року, використавши мирову угоду для підтвердження свого неіснуючого вже права власності на квартиру, уклав із співмешканцем ОСОБА_10 та батьком їх дитини на підставі усиновлення ОСОБА_3, договір купівлі - продажу вказаної квартири. Останній 29 червня 2005 року, через незначний час після названої угоди, продав квартиру своєму брату ОСОБА_1 ( а.с. 174, 179).

За такого суд дійшов правильних висновків, що договори купівлі - продажу спірної квартири укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є фіктивними, вчинені сторонами без наміру створення правових наслідків, тобто переходу права власності на квартиру до останніх двох. У зв'язку з чим обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_5 про визнання вказаних договорів купівлі -

продажу недійсними на підставі ст. 234 ЦК України, визнав дійсним договір купівлі -продажу укладений ОСОБА_11 та ОСОБА_4, а також визнав за ним право власності на 1А частину спірної квартири.

Посилання апелянтів на те, що квартира по договору від 1 лютого 2001 року продана за більшу ніж зазначено в договорі суму, а також те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_5 не виплатили всіх грошей за вказану квартиру не можуть бути взяті до уваги. Так, сума, за яку придбана квартира зазначена в договорі купівлі - продажу, договір купівлі - продажу в частині ціни не оспорювався і в ньому зазначено, що продавець отримав від покупця всю суму по договору. Крім того, за вказаних обставин посилання апелянтів на неповний розрахунок не мають правового значення, оскільки не можуть бути підставною для визнання договору недійсним.

Доводи апелянта про те, що суд не врахував того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 уклали договір купівлі - продажу замість договору дарування також не можуть бути взяті до уваги, оскільки договір за вказаних обставин сторонами не оспорено.

Суперечать обставинам справи і посилання апелянта на те, що договір укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 потрібно визначити недійсним у зв'язку з його неналежним посвідченням, оскільки умови договору сторонами були виконані, а з даних реєстру прав власників нерухомого майна вбачається, що зареєстровано перехід права власності на квартиру від власника ОСОБА_4 до ОСОБА_9

Посилання апелянтів на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є добросовісними набувачами є безпідставними. Наведені вище обставини продажу їм квартири навпаки свідчать про те, що вони не є добросовісними набувачами. Такі висновки підтверджуються даними про реєстрацію в спірній квартирі ОСОБА_5, коротким часом між придбанням квартири ОСОБА_3 та продажем її ОСОБА_1 та, існуванням близьких і споріднених відносин між учасниками правочинів.

До того ж, вказані угоди тривалий час приховувалися відповідачами як від від ОСОБА_5, так і від суду. Зокрема, при розгляді 18 липня 2005 року Ленінським районним судом м. Миколаєва позову ОСОБА_4 та при розгляді 14 листопада 2005 року апеляційним судом апеляційній скарги ОСОБА_5 на рішення, яким позов ОСОБА_4 було задоволено, суду не було представлено двох спірних договорів, про їх існування ні ОСОБА_4, ні його представник, ні інши відповідачі не заявляли. Ці обставини лише підтверджують висновки суду про фіктивність двох останніх договорів купівлі - продажу квартири.

Щодо посилань апелянтів на відсутність при розгляді справи ОСОБА_4, то вони суперечать змісту його телеграми щодо розгляду справи у його відсутність.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 316 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2006 року та додаткове рішення того ж суду від 23 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.