Справа № 22- 5223                                             Головуючий
в 1 інстанції Міронової Г.М.
Доповідач Бондаренко Л.І.
РІШЕННЯ

Іменем України

2007р. липня 17
дня. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого     Пономарьової О.М.

суддів
Бондаренко Л.І.,  Лук'янової С.В.

при секретарі
Алексеєвій Г.Е.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-міського районного суду м.  Макіївки від 24 січня 2007р. за позовними
вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об'єктом сумісної власності
подружжя,  про розподіл майна.

Заслухавши
доповідача,  пояснення представників
сторін,  перевіривши матеріали справи, -

ВСТАНОВИВ:

У червні
2005р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом доОСОБА_1. про визнання майна
об'єктом сумісної власності подружжя,
про розподіл майна.

Посилався
на те,  що він перебував з відповідачкою
у сімейних стосунках,  а потім 19 вересня
2003 року зареєстрували шлюб. Коли він та відповідачка проживали сім'єю,  вони домовилися придбати квартиру для
подальшого сумісного проживання та зробити в ній ремонт.

На час
придбання квартири він мав необхідну суму,
яку в два прийому сплатив продавцю квартири ОСОБА_3  про що є відповідні розписки.

Після
придбання квартири він домовився з будівельниками різних спеціальностей
стосовно ремонту,  замінив в квартирі
вікна на пластикові,  були замовлені та
встановлені нові металеві двері. В квартирі було проведено перепланування та
переобладнання кухні,  санвузла,  поклеєні шпалери,  підлога покрита лінолеумом.  Вони після ремонту вселилися в спірну
квартиру і проживали однією сім'єю.

2

Шлюбні
відносини між ними змінилися,  стало
питання про розірвання шлюбу.

Оскільки
встановлюючи документи на власність оформлені на ім'я відповідачки,  він змушений ставити питання про поділ майна.

Просив
визнати за ним право на 2/3 частини вказаного майна в ідеальній частці.

Рішенням
Центрально-міського районного суду м. Макіївки від 24 січня 2007р. позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити частково. Визнано за ОСОБА_2 право на 1/2 ідеальну частину
квартириАДРЕСА_1,  в решті позовних вимог
відмовлено за недоведеністю.

Додатковим
рішенням Центрально-міського районного суду м.
Макіївки від 18 травня 2007р. заОСОБА_1 визнано право на 1/2 ідеальну
частину квартириАДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі відповідачкоюОСОБА_1. ставиться питання про скасування
рішення з ухваленням нового,  оскільки
суд не взяв до уваги,  що нею була
придбана квартира до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2,  тому висновок суду про те,  що квартира є сумісною власністю подружжя не
відповідає обставинам по справі.

Факт
сумісного проживання під час придбання квартири не встановлений, майно, яке
придбається не під час сумісного проживання осіб не підлягає поділу. Суд
встановив,  що грошей у позивача не
було,  розписки,  які надала ОСОБА_3 позивачу викликають
сумнів,  про наявність яких стало відомо
значно пізніше після подачі позовної заяви.

Пояснення
самої ОСОБА_3. суперечливі з поясненнями позивача.

Апеляційний
суд вважає,  що апеляційна скарга
підлягає задоволенню,  рішення суду від
24 січня 2007р. та додаткове рішення від 18 травня 2007р. - скасуванню з
ухваленням у відповідності з вимогами п.п. 2,
4 статті 309 ЦПК України нового рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Судом
першої інстанції встановлено,  що 19
вересня 2003 року сторони зареєстрували шлюб.

Спірна
квартира АДРЕСА_1 належить відповідачки ОСОБА_1 на підставі договору купівлі -
продажу,  укладеного між нею та продавцем
ОСОБА_3. 26 грудня 2002 року,  який
посвідчений приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу в
реєстрі за № 2-В-1143 і зареєстрованого в БТІ м.  Макіївки 26.01.2003 року в реєстровій книзі
№39764 за № 198.

З копії
розписки від 12 жовтня 2002 року вбачається,
що ОСОБА_3. одержала від позивача ОСОБА_2. 1200 доларів США як завдаток
за придбання спірної квартири.

Згідно
розписки від 23 грудня 2002 року продавець спірної квартири отримала від
ОСОБА_2 гроші в розмірі 2000 доларів США
в розрахунок оплати за квартиру.

3

Суд з
врахуванням даних розписок,  пояснення
продавця квартири,  даних про придбання
будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт у квартирі,  а саме: накладних від 15.05.2003 року,  копії паспорту на ім'я замовника ОСОБА_2 на
готову продукцію з датою прийому продавцем ВАТ „ДПС-97" ПП ОСОБА_5.,  та оцінивши надані позивачем докази у
підтвердження своїх позовних вимог дійшов до висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог та визнання за позивачем право власності
на спірну квартиру.

Апеляційний
суд не може погодитись з висновком суду через недоведеність обставин,  що мають значення для справи,  які суд вважав встановленими - що квартира до
реєстрації шлюбу була придбана за його кошті.

Із
матеріалів справи вбачається,  що спірна
квартира придбана 26 грудня 2002р.

У
договорі купівлі-продажу вказаний покупець - відповідачка по справі з вказівкою
про передачу грошей продавцю в розмірі 8.911 грн.(а.с.  50).

Шлюб між
сторона зареєстрований у вересні 2003р., у той же час позивач ОСОБА_2 був
зареєстрований у спірній квартирі.

По
справі не встановлено,  що сторони
проживали до реєстрації шлюбу однією сім'єю,
вели сумісне господарство,  тощо,  що свідчило про те,  що вони проживають як подружжя.

Судом
першої інстанції були прийняти до уваги як доказ пояснення свідка ОСОБА_3.
стосовно отримання нею саме від позивача в два прийоми грошей за продану нею
квартиру.

Між
тим,  наявність розписок про передачу
грошей не узгоджується зі змістом правочину - договором купівлі-продажу
квартири,  укладеного 26 грудня 2002р.

Даний
договір позивач не оспорює у судовому порядку.

Згідно
статті 638 ЦК України
договір є укладеним,  якщо сторони в
належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його
виконання не допускається.

У
договору купівлі-продажу вказана конкретна ціна за придбання майна - 8911
грн.,  які продавець отримав під час
укладання договорю. Ціна договору не узгоджується з даними розписками продавця
про отримання нею від позивача завдатку 1.200 доларів США та 2.000 доларів США.

Щодо
одержання цих коштів свідок ОСОБА_6.,  за твердженням відповідачки,  яка є знайомою позивача,  пояснювала у судовому засіданні  що завдаток за квартиру в розмірі 1200 доларів
США їй
передав ОСОБА_2.,  останню суму в гривнях
були передані у нотаріальній конторі під час підписання договорі
купівлі-продажу. Вона не бачила,  хто
розписувався у якості покупця. Із розписки,
наданою ОСОБА_3. вбачається,  що
вона отримала від ОСОБА_2. 23 грудня 2002р. 2.000 доларів (а.с. 39).

Пояснення
цього свідка,  які не узгоджуються зі
змістом розписки,  ціною продажу
квартирі,  вказаною у договорі
купівлі-продажу,  не можна вважати ще
такими,  що свідчили про те,  що позивач,
не перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою,  передав кошті ОСОБА_3,  які належали безпосередньо йому.

4

Із
змісту позовних вимог позивача вбачається, що приблизно у листопаді 2002 він з
відповідачкою домовився про загальну власність - придбання квартири та
проведення капітального ремонту.

У
судовому засіданні пояснював,  що до
реєстрації шлюбу з відповідачкою вони прожила окремо. З продавцем була
домовленість,  що він придбає житло за
3.600 доларів США. Оскільки
грошей не було він дав тільки завдаток 1.200 доларів США. 23 грудня 2002р.
він зустрівся з продавцем ОСОБА_3 у нотаріуса для укладання договору
купівлі-продажу.

Договір
оформили на відповідачку. Після укладання договору він передав ОСОБА_3 останню
суму за квартиру- 2.000 доларів США
(а.с. 58). До реєстрації шлюбу він проживав з відповідачкою приблизно 2
місяця у її батьків. Вселились у квартиру місяця за 3 до реєстрації шлюбу.
(а.с.  64).

Позивачка
пояснювала,  що коли   був ремонт у квартирі,  вона з позивачем не проживали.

Суд
першої інстанції,  даючи оцінку
поясненням сторін,  поясненням свідків
поспішно дійшов до висновку про наявність підстав виникнення між сторонами
права спільної власності: а саме придбання квартири за кошти позивача ОСОБА_2.
та сумісного проживання як подружжя до реєстрації шлюбу.

Відносини
спільної власності виникають у випадках,
встановлених законом- статтями 60,
175 СК,  або за спільні гроші,  фізичних осіб,  як це передбачено статтею 356 ЦК України.

Згідно
статті 60 Сімейного Кодексу України майно,
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності
незалежно від того,  що один з них не мав
з поважної причини (навчання,  ведення
домашнього   господарства,   догляд
за  дітьми,  хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Суд
першої інстанції не прийняв як доказ показання свідків ОСОБА_7. та
ОСОБА_8,  матір'ю та бабусею відповідача
в тій частині,  що квартира була придбана
за гроші,  які надали бабуся та дідусь за
продану ними квартиру,  тому що вони є
зацікавленими в завершенні справи на користь відповідача,  а ще й тому,
що ніякими іншими доказами не підтверджуються. Витяг з домової книги про
час зняття з реєстрації ОСОБА_8 (бабусі та дідуся відповідачки) з місця їх
проживання в м.  Перевальську Луганської
області не може бути доказом отримання ними грошей та їх кількості. Пояснення
свідків ОСОБА_9,  ОСОБА_10ОСОБА_11, суд
не прийняв як доказ,  які спростовують
обставини по справі.

Апеляційний
суд,  оцінюючи пояснення свідків
ОСОБА_12.,  ОСОБА_13,
які робили ремонт,
та інших свідків,  пояснення
сторін,  письмові докази вважає,  що позивач ОСОБА_2. приймав участь у
проведенні ремонтних робіт у спірній квартирі після укладання правочину.

Згідно з
висновком будівельно-технічної експертизи за № 4/23/06 від 11.08.2006 року вартість
капітального ремонту в квартирі АДРЕСА_1 складає 37814 грн.

5

Згідно
положень сімейного законодавства сім'ю складають особи, які спільно
проживають,  пов'язані побутом,  мають взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,  і споріднення,  а також на інших підставах,  не заборонений законом.

Якщо
майнові стосунки подружжя не врегульовані Сімейним Кодексом,  вони регулюються відповідними Цивільного
Кодексу України,  якщо це не суперечить
суті сімейних відносин.

У
відповідності зі  ст. 357 ЦК України частки у
праві спільної часткової власності вважаються рівними,  якщо інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Якщо
розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за
домовленістю співвласників або законом,
він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у
придбання майна.

Виходячи
із норм матеріального права, наявності договору купівлі-продажу, часу його
укладання,  часу реєстрації шлюбу,  стосунків сторін під час вчинення правочину,  його змісту,
не передбачається можливим визнати за позивачем ОСОБА_2. права власності
на ½ частину
квартири,  а тому вимоги не підлягають
задоволенню.

Рішення
суду,  додаткове рішення,  яке не відповідає нормам матеріального,  процесуального права,  підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись  ст.
ст.60 СК України,   ст. ст.
355,  357 ЦК України,
303-309,  316 ЦПК України,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Центрально-міського районного суду м.
Макіївки від 24 січня 2007р. та додаткове рішення від 18 травня 2007р.
скасувати.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об'єктом
сумісної власності подружжя,  про
розподіл майна відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна
скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом
двох місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.