Справа № 22-1037/2007
року                                    Головуючий
в 1-й інстанції Фурик Ю П
19-25                                                           доповідач
ухвала

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

«08»
червня 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Хмельницької області в складі

головуючого-судді Бережного С
Д,

суддів Самчука П
П,  Рищука П К,  при секретарі КозіцькійА,  за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляцію
дочірнього підприємства торгово-сервісний центр „Ринок Тернопільський" на
рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня 2007 року

Заслухавши
суддю-доповідача,  доводи представника
дочірнього підприємства торгово-сервісний центр „Ринок Тернопільський" на
підтримку апеляції,  дослідивши матеріали
справи колегія суддів

встановила:

В січні
2007 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до дочірнього підприємства
торгово-сервісний центр „Ринок Тернопільський",  в якому просила стягнути з відповідача 15 981
грн 90 коп заподіяних збитків та 188 грн 91 коп судових витрат

В обґрунтування
своїх вимог позивачка посилалася на те,
що 15 травня 2003 року між нею та дочірнім підприємством
торгово-сервісний центр „Ринок Тернопільський" було   укладено
інвестиційний   договір,    відповідно
до   умов   якого,    ОСОБА_2перерахувала на рахунок відповідача
12 000 грн тимчасового внеску для облаштування на ринку торгового місця №
97,  площею 6 кв м

Як
зазначила в своїй заяві позивачка,
листом від 27 листопада 2006 року відповідач повідомив ц,  що вказаний договір розірвано в
односторонньому порядку з причин використання ОСОБА_2 торгового місця не за
цільовим призначенням При цьому,  їй
стало відомо,  що торгове місце № 97
відповідачем знесене без її згоди та участі,
а добровільно повернути позивачці цільовий інвестиційний внесок в сумі
12 000 грн відповідач відмовився

Крім
того,  ОСОБА_2 вказувала,  що у зв'язку з тим,  що адміністрація ринку не виконала в повному
обсязі своїх зобов'язань по облаштуванню торгового місця,  нею були понесені додаткові витрати,  а саме 1941 грн 90 коп вартості матеріалів
для облаштування торгового місця,  1950
грн вартості проведення робіт по обладнанню місця,  які теж,
на думку позивача,  підлягають
стягненню,  також позивачка просила
стягнути на п користь з відповідача 188 грн 91 коп судових витрат

В ході
судового розгляду в місцевому суді,
позивачка збільшила позовні вимоги,
та просила стягнути на її користь ще 500 грн вартості витрат,  понесених нею на оплату висновку спеціаліста

Рішенням
суду першої інстанції позов ОСОБА_2 задоволено. Договір « 23 від 15 травня 2003
року,  укладений між ОСОБА_2 та дочірнім
підприємством торгово-сервісний центр „Ринок Тернопільський" розірвано.
Стягнуто на користь ОСОБА_2 з дочірнього підприємства торгово-сервісний центр
„Ринок Тернопільський" 12 000 грн. цільового інвестиційного внеску,  3891 грн. 90 коп. вартості витрат на
облаштування торговельного місця № 97,
500 грн. вартості оплати висновку спеціаліста та 188 грн. 91 грн.
судових витрат,  а всього - 16580 грн. 81
коп.

В
апеляційній скарзі позивач дочірнє підприємство торгово-сервісний центр „Ринок
Тернопільський" просить скасувати рішення місцевого суду та постановити
нове,  яким відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2.

При
цьому апелянт вважає,  що рішення суду
першої інстанції є необгрунтованим,
незаконним та винесене з порушенням норм матеріального права.

Зокрема,  як вважає апелянт:

·
суд вийшов за межі позовних вимог,  оскільки позивачка не просила розірвати
інвестиційний договір;

·
суд неправомірно прийняв рішення про відшкодування
вартості робіт по облаштуванню контейнера,
оскільки його утеплення здійснювалося за власним бажанням позивача,  так як контейнер вже був придатний до
використання;

·
відповідні документи,
що їх надала позивачка,  на
підтвердження виконання робіт з утеплення контейнера - явно не відповідають
вартості проведених нею робіт.

В
запереченнях на апеляцію представник позивача просить рішення місцевого суду
залишити без змін,  а апеляцію без
задоволення. При цьому вказує,  що доводи
апеляційної скарги є надуманими,  а
рішення суду є законним та обґрунтованим,
оскільки відповідач не обґрунтував своїх висновків про порушення судом
норм матеріального права по справі конкретними фактами,  а приведені ним дані не відповідають
дійсності,  є недостовірними та не
відповідають нормам цивільного судочинства.

Як
зазначає представник позивача,  порушення
договору відповідачем було істотним,  так
як позивач значною мірою був позбавлений того,
на що він розраховував при укладенні договору,  і стягнута з відповідача шкода повністю
підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
ст.  526,  651 ч.2,
1166 ч.1 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог ЦКУ,  інших актів цивільного
законодавства,  а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,  що звичайно ставляться. Договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторони у разі
істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках,  встановлених договором або законом.  Істотним є таке порушення стороною договору,  коли внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється того,
на що вона розраховувала при укладенні договору. Майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи,  а
також шкода,  завдана майну фізичної або
юридичної особи,  відшкодовується в
повному обсязі особою,  яка її завдала.

Як встановлено в суді,  договір
інвестиційної діяльності між сторонами був укладений 15 травня 2003 року,  згідно з яким ОСОБА_2 як інвестор вклала в
розвиток

ринку 12 000 грн.,
а інша сторона
як учасник зобов'язалася прийняти грошовий внесок для облаштування
торговельного місця № 97 площею 6 кв. м. ,
включаючи його будівництво,
благоустрій,  для здійснення
торгівлі.

ОСОБА_2
для утеплення і внутрішнього обладнання кіоску на торговельному місці № 97
закупила будівельні матеріали на загальну суму 1941 грн. 90 коп. та провела
відповідні роботи вартістю 1950 грн.,  що
підтверджується чеками від 16.05.2003 року,
28.05.2003 року,  квитанцією до
приходного касового ордеру № 142 від 07.08.2003 року,  договором підряду від 05.06.203 року на
виконання робіт по благоустрою торгового місця № 97 на ринку
«Тернопільський»,  укладеного між ОСОБА_2
та підприємцем ОСОБА_3,  та актом
виконаних робіт ПП ОСОБА_3 робіт на загальну суму 1950 грн. від 26 липня 2003
року на замовлення ОСОБА_2

Відповідач,  в порушення вимог п.п. 1.1.,
2.1. Договору не здійснював всіх необхідних дій щодо
найбільш ефективного освоєння інвестованих коштів для облаштування
торговельного місця інвестора та для здійснення нею торгівлі,  а також без повідомлення та згоди ОСОБА_2
перемістив кіоск № 97 на інше місце ринку,
що підтвердила в судовому засіданні і представник відповідача,  окрім того,
при переміщенні кіоску в ньому були пошкоджені внутрішнє спорядження
стін шпалерами,  стеля,  підшивка з ДВП та утеплювач,  що підтверджується висновком спеціаліста №
538/2007.

Висновок
міськрайсуду,  що діями відповідача
ОСОБА_2. заподіяно шкоду і вона була позбавлена торгівельного місця № 97 для
здійснення торгівлі на ринку,  яке було
предметом інвестиції,  є обґрунтованим.

За таких
обставин,  суд вірно прийшов до
висновку,  що інвестиційний договір № 23
від 15.05.2003 року слід розірвати в зв'язку з порушенням відповідачем його
умов,  тому з останнього на користь
ОСОБА_2 підлягає стягненню заподіяна шкода.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків міськрайсуду.

За таких
обставин,  керуючись  ст.
ст.  307,  308,
314,  315,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу дочірнього підприємства торгово-сервісний центр „Ринок Тернопільський"
відхилити.

Рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.