Справа № 22-ц-1341                               Головуючий у 1 -й інстанції Бойко В.Б.
40                                             Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

іменем    України

30
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Сумської області у складі:

головуючого
- Попруги С. В.,

суддів                      - Сибільової Л. О.,  Гагіна М.
В.,

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та
осіб,  які беруть участь у справі -
позивача ОСОБА_1.,  представників
відповідача Українського державного підприємства поштового зв"язку
"Укрпошта" Горбатенка В.А.,
Лебединець Н. І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою Українського державного підприємства поштового
зв"язку "Укрпошта"

на рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2007 року у справі за
позовом    ОСОБА_1до Українського
державного підприємства   поштового      зв"язку   "Укрпошта",    третя
особа   -   ОСОБА_2,       про
поновлення   на   роботі,
стягнення   середнього   заробітку
за   час вимушеного прогулу,  відшкодування моральної шкоди,

встановила:

В травні 2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду з зазначеним позовом,  вимоги

якого,  уточнивши їх в
послідуючому,  мотивував тим,  що він з 10 квітня 2006 року

працював на посаді начальника відділу поштової безпеки Сумської дирекції
Українського

державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». 27 лютого 2007 року
його

ознайомили з наказом від 13 лютого 2007 року про скорочення посад
начальника і

провідного інженера відділу поштової безпеки,  тобто про ліквідацію структурного

підрозділу Сумської дирекції. В категоричній формі йому запропонували з 2
березня 2007

року отримати відпустку за 2007 рік і звільнитися в останній день
відпустки. Під

психологічним тиском директора підприємства,  будучи хворим,  він написав заяву про

відпустку з 2 березня 2007 року з подальшим звільненням.  В послідуючому,  зрозумівши,
що

керівник порушує чинне законодавство,
він скасував свою заяву про звільнення з 23 квітня

2007 року,  але з цього числа його не
допустили до роботи. 24 квітня 2007 року він дізнався,

що наказами № 39-к від 02.03.2007 року та №
58-к від 03.04.2007 року він звільнений

з
займаної посади за скороченням чисельності за п.І ч.1  ст.  40
КЗпП України. Трудову книжку не отримав.

Звільнення
вважав незаконним,  оскільки були
порушені вимоги  ст.   ст.
36,  40,  42,
43,  49-2 КЗпП України,  Закону України «Про статус ветеранів
війни,  гарантії їх соціального захисту»:
наказ про скорочення чисельності працівників був підписаний неналежною особою -
заступником директора,  згоди
профспілкового комітету,  членом якого
він є з липня 2005 року,  на скорочення
його посади не було,  його не запросили
на засідання профспілкового комітету,  де
вирішувалось питання про надання згоди на його звільнення,  з постановою профкому він не
ознайомлений,  інша робота йому не
пропонувалась,  скорочення чисельності
працюючих фактично не було. З наказом про звільнення він не був ознайомлений.
Не враховане його переважне право на залишення на роботі.

Просив
поновити його на посаді начальника відділу поштової безпеки Сумської дирекції
УДППЗ «Укрпошта»,  стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 березня 2007 року і 10 000
гр. на відшкодування моральної шкоди (а.с.
1-4,  14-17,  126-129).

Зазначеним
рішення суду позовні вимоги задоволені частково.

Поновлено ОСОБА_1. на посаді начальника відділу поштової
безпеки Сумської дирекції Українського державного підприємства зв"язку
"Укрпошта".

Стягнуто
з Українського державного підприємства зв"язку "Укрпошта" на
користь ОСОБА_1. 5102 грн. 24 коп. середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди,  разом 5602 грн. 24 коп.

В іншій частині
позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто
з ОСОБА_2.  на користь Українського
державного підприємства зв"язку "Укрпошта" 5102 грн. 24 коп. в
рахунок відшкодування шкоди,  заподіяної
підприємству у зв"язку з оплатою часу вимушеного прогулу звільненого
працівника.

Допущене
негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та
стягнення на його     користь заробітної
плати за один місяць в сумі 1030, 26
гр.

Вирішене питання
судових витрат.

В
апеляційній скарзі УДППЗ "Укрпошта",
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права,  неповне з'ясування обставин,  що мають значення для справи,  невідповідність висновків суду обставинам
справи,  просить рішення скасувати та
ухвалити нове,  яким відмовити ОСОБА_1. у
задоволенні позову,  зобов'язати його
повернути сплачені йому кошти в сумі 1030 грн. Зазначає,  що судом не з"ясовано та не
враховано,  що ОСОБА_1. працював на іншій
роботі після звільнення з посади начальника відділу поштової безпеки,  не враховано,
що у даному випадку відбулося скорочення штату працівників,  а тому поновити ОСОБА_1. на посаді начальника
відділу поштової безпеки УДППЗ "Укрпошта" неможливо,  оскільки на даний час посади начальника
відділу поштової безпеки не існує в штатному розкладі.

Вислухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
представників апелянта,  які підтримали
скаргу з мотивів,  в ній викладених,  позивача,
який заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним,  дослідивши матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  та доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Вирішуючи
спір та поновлюючи позивача на роботі,
суд першої інстанції виходив з того,
що скорочення чисельності працюючих у відповідача не відбулося,  тому у відповідача не було підстав для
звільнення позивача з цих підстав,
позивача було звільнено до закінчення двомісячного строку попередження
про майбутнє вивільнення,  йому не була
запропонована інша робота на підприємстві.

В цій
частині висновки суду узгоджуються з обставинами справи та відповідають вимогам
матеріального права.

В той же
час рішення суду в частині стягнення з третьої особи - керівника підприємства
на користь підприємства витрат по оплаті вимушеного прогулу позивачеві та
визначення суми цих витрат суперечать вимогам матеріального та процесуального
права,  не відповідають обставинам
справи.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
ОСОБА_1. з 6 липня 2005 року працював в Сумській дирекції УДППЗ
"Укрпошта",  в тому числі з 10
квітня 2006 року - на посаді начальника відділу поштової безпеки. Сумська
дирекція не є юридичною особою,  є
філіалом підприємства - юридичної особи,
здійснює свою діяльність від імені підприємства (а. с.  66-97,
104).

13
лютого 2007 року виконуючий обов'язки директора Сумської дирекції УДППЗ
"Укрпошта" Г.І.Вербицький видав наказ № 71 "Про реорганізацію
служби поштової безпеки»,  яким була
передбачена реорганізація відділу поштової безпеки,  скорочувались посади начальника відділу
поштової безпеки та провідного інженера відділу поштової безпеки. Одночасно
було вирішено підготувати зміни до штатного розкладу щодо виведення посад
начальника та провідного інженера цього відділу і введення посад провідного
інженера групи поштової безпеки та інженера групи поштової безпеки,  підготувати Положення про групу поштової
безпеки та посадові інструкції на провідного інженера та інженера групи
поштової безпеки (а.с.  40,  42).

27 лютого 2007
року позивача було попереджено про наступне вивільнення на підставі п.1 ч.
1  ст.
40 КЗпП України з посиланням на наказ
№ 71 від 13 лютого 2007 року,

згідно
якого посада начальника відділу поштової безпеки підлягає скороченню,  інша робота не пропонувалась (а.с. 38).

01
березня 2007 року позивач звернувся до директора Сумської дирекції УДППЗ
"Укрпошта" з заявами,  в яких
просив надати йому щорічну відпустку з 2 по 23 березня 2007 року та звільнити
його за скороченням штату без дотримання 2-місячного строку попередження з
23.03.2007 року (а.с. 37,  43 ).

Наказом
№ 39-к від 02 березня 2007 року позивача звільнено з займаної посади за
скороченням чисельності за п.1 ч.1  ст.
40 КЗпП України з 23.03.2007 року (а.с. 41).

13
березня 2007 року профспілковий комітет Сумської дирекції УДППЗ "Укрпошта"
дав згоду на звільнення позивача з роботи за п. 1  ст.  40
КЗпП України з 23 березня 2007 року (а.с.
39).

22
березня 2007 року позивач звернувся до керівника з заявою,  в якій,
посилаючись на те,  що він був
ознайомлений з наказом та попереджений про вивільнення 27 лютого 2007
року,  просив звільнити його з посади за
п.1  ст.
40 КЗпП України з 27 квітня 2007 року,
а його заяву від 2 березня 2007 року вважати недійсною. Йому з
посиланням на  ст.  З Закону України «Про відпустки» було
відмовлено у перенесенні дати звільнення з посиланням на те,  що він наказом від 2 березня 2007 року вже
звільнений з останнього дня відпустки - з 23 березня 2007 року і пропустив
строк на скасування своєї заяви про звільнення
(а.с. 53-55).

З листка
непрацездатності вбачається,  що позивач
хворів з 22 по 30 березня 2007 року. Наказом № 58-к від 03.04.2007 року було
продовжено дію щорічної відпустки позивача у зв"язку з його хворобою до 1
квітня 2007 року включно та змінена дата звільнення з 23 березня 2007 року на
01.04.2007 року (а.с.  7,  50-52,
101).

Відповідно
до п.1 ч.1  ст.  40 КЗпП України трудовий договір,  укладений на невизначений строк,  а також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і
праці,  в тому числі ліквідації,  реорганізації,  банкрутства або перепрофілювання підприємства,  установи,
організації,  скорочення
чисельності або штату працівників.

Посилання
апелянта в скарзі на те,  що на
підприємстві відбулося скорочення штату працівників,  не заслуговує на увагу,  оскільки,
як вбачається з матеріалів справи,
замість відділу поштової безпеки була створена група поштової
безпеки,  чисельність працюючих в ній
порівняно з відділом не змінилась,  не
зменшилась загальна чисельність працюючих в дирекції,  не змінились функціональні обов"язки
осіб,  які залишились працювати у
вказаній групі після звільнення позивача з роботи. Тому суд першої інстанції
зробив вірний висновок про те,  що змінилась
лише назва структурного підрозділу,  де
працював позивач,  та,  відповідно,
назви посад працівників,
чисельність же працівників не змінилась. Суд об'єктивно оцінив докази в
справі та вірно послався в рішенні в цій частині на штатні розклади підприємства
станом на 1 січня 2007 року,  2 березня
2007 року та 1 квітня 2007 року,
положення про відділ та групу поштової безпеки,  посадові інструкції провідного інженера,  інженера відділу поштової безпеки (а. с.  105-111,
135-147,  171-178).

За
умови,  що відбулась реорганізація
відділу поштової безпеки в групу поштової безпеки,  і відповідач проводив переміщення працівників
після винесення наказу про вивільнення працівників відділу поштової безпеки,  позивачу,
всупереч вимогам закону,  не було
запропоновано іншу роботу на даному підприємстві,  в тому числі і в створеній групі. В групі
поштової безпеки,  створеної в складі
двох працівників замість відділу поштової безпеки,  залишився на посаді провідного
інженера-керівника групи той самий працівник,
який працював провідним інженером відділу,  а на нововведену посаду інженера групи був
призначений працівник з іншого підрозділу,
який не має переваг перед позивачем (а. с.  197-202).

Посилання
відповідача на те,  що позивачеві не була
запропонована інша робота з огляду на недоліки в його роботі на посаді
начальника відділу поштової безпеки,  на
незадовільну оцінку цієї роботи,  та було
запропоновано розглянути питання відповідності його як начальника відділу
поштової безпеки займаній посаді,  є
безпідставними,  оскільки фактичного
скорочення чисельності працюючих у відповідача не було. Результати перевірки
роботи дирекції,  в тому числі і
позивача,  могли   бути реалізовані керівником у

встановленому
законом порядку,  але їм не давалась
оцінка з точки зору дотримання позивачем вимог трудового законодавства,  і підстав для його звільнення таким чином з
огляду на результати його роботи не було ( а.с.
121-125).

Безпідставними
є і доводи апелянта про те,  що позивач
22 березня 2007 року не відкликав свою заяву від 1 березня 2007 року про
звільнення його з посади без дотримання двомісячного строку попередження,  оскільки в його заяві від 22 березня 2007
року іде мова про відкликання заяви від 2 березня 2007 року,  яка до відповідача не надходила.

З заяви
позивача від 22 березня 2007 року однозначно вбачається,  що він наполягав на звільненні 27 квітня 2007
року - по сплину двомісячного строку попередження про вивільнення,  встановленого чинним законодавством,  та просив попередню заяву визнати недійсною.

З
доданих до апеляційної скарги матеріалів вбачається,  що позивач з 15 травня 2007 року працював у
ЗАТ «ІСА-ІНТЕРПАПІР» на посаді заступника голови правління з юридичних та
кадрових питань,  отримав за травень -
серпень 2007 року по день розгляду справи судом першої інстанції заробітну
плату в сумі 979, 96 гр.(а.с. 242-244).

За
змістом  ст.  235 ч. 2 КЗпП України,  при винесенні рішення про поновлення на
роботі орган,  який розглядає трудовий
спір,  одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці
в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи,  але не більше ніж за один рік.

Згідно
п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року з послідуючими змінами,  при присудженні оплати за час вимушеного
прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по
тимчасовій непрацездатності,  вихідна
допомога,  середній заробіток на період
працевлаштування,  допомога по безробіттю),  який працівник мав на цей час.

Доводи
позивача про те,  що він виконував роботу
на іншому підприємстві на підставі одноразових угод,  спростовуються наданими апелянтом доказами.

З огляду
на зазначене,  колегія суддів вважає
необхідним зменшити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  визначену судом першої інстанції,  на суму,
отриману позивачем за новим місцем роботи,  та змінити в цій частині рішення суду. На
користь позивача в цій частині підлягає стягненню 5102, 24 гр. - 979, 96 гр. =
4122, 28 гр.

Не
відповідає вимогам закону рішення суду в частині стягнення з третьої особи
-директора підприємства-відповідача 5102, 24 гр. в рахунок відшкодування
шкоди,  заподіяної підприємству у зв'язку
з оплатою часу вимушеного прогулу звільненого працівника. В даній справі
директор підприємства не був відповідачем,
позов підприємство до нього з цього приводу не заявляло,  не просив про це і позивач. Суд,  в порушення вимог  ст.  11
ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та розгляду цивільних
справ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі,  безпідставно,  за межами вимог,  заявлених позивачем,  стягнув ці витрати з третьої особи на користь
відповідача. Відшкодування цієї шкоди може бути проведене за загальними
правилами позовного провадження.

З огляду на
зазначене рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню.

Підлягає
зміні рішення суду в частині вирішення питання про судові витрати,  оскільки з відповідача на користь держави
підлягає стягненню 51 гр. судового збору за розгляд позову майнового характеру,  8, 5 гр. - за розгляд позову про
відшкодування моральної шкоди - всього 59, 5 гр.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  313-314,  316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу Українського держаного підприємства поштового зв"язку
"Укрпошта" задовольнити частково.

Рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2007 року в даній справі в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Українського державного підприємства
зв'язку «Укрпошта» 5102, 24 гр. в рахунок відшкодування шкоди,  заподіяної підприємству в зв'язку з оплатою
часу вимушеного прогулу звільненого працівника,
скасувати.

Змінити
рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та судового збору на користь держави.

Стягнути
з Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на користь
ОСОБА_1 4122, 28 гр. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судовий
збір на користь держави в сумі 59, 8 гр.

В іншій частині
рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.