Справа № 22-5309/2007
рік                           Головуючий у
1 інстанції Чернецький В.А.
Категорія    23                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої
Краснощокової Н.С.  суддів Маширо О.П.,
Резнікової Л.В. при секретарі Маслаковый М. Г,  розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу по апеляції
ОСОБА_1,  представника ОСОБА_2,  на рішення Костянтинівського міськрайонного
суду від 19 квітня 2007 року у справі за позовом відкритого акціонерного
товариства „Національна акціонерна компанія „Украгролізінг" до ОСОБА_3,  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.,

установив:

До
апеляційного суду звернувся представник ОСОБА_2 ОСОБА_1,  який діє на підставі довіреності,  з апеляційною скаргою на рішення суду,  яким з ОСОБА_2 на користь товариства було
стягнуто 51 402 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати у
сумі 520 гри.

Суд
виходив з того,  що 18 вересня 2005 року
на автодорозі Київ-Харків в районі м. Полтава за участю відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 сталась дорожньо-трапспортна подія,
внаслідок чого був пошкоджений автомобіль позивача КІА
„Соренко",  яким керував водій
товариства ОСОБА_3

Судомбуло встановлено,  що вини водія ОСОБА_3 у ДТП немає,  що ДТП
сталась з вини ОСОБА_2,  тому стягнув
з ОСОБА_2 на користь позивача спричинену пошкодженням автомобілю шкоду,  а у задоволенні позову щодо відповідача ОСОБА_3 було відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_2 просить скасувати рішення
суду та постановити ухвалу,  якою
припинити провадження у справі стосовно ОСОБА_2,  оскільки вважає,  що рішення було ухвалене на неповно
досліджених обставинах,  висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи,
тому рішення є незаконним та необгрунтованим.

Зокрема,  суд не врахував,  що постановою Дзержинського районного суду м.
Харкова від 19 жовтня 2006 року було закрите провадження у адміністративній
справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за  ст. 124 КАПП України у зв"язку з відсутністю
у її діях складу адміністративного правопорушення. Висновком експертизи,  яка була проведена судом,  було встановлено,  що ДТП
сталась з вини ОСОБА_3,  який мав можливість запобігти події.

Вказана

постанова
набрала законної сили,  тому є
обов"язковою для суду при розгляді позову щодо відшкодування шкоди,  пов"язаної з тими подіями.

Крім
того,  судом першої інстанції не було
враховано,  що заочним рішенням
Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2007 року з позивача як
власника транспортного засобу була стягнута матеріальна шкода на користь
Проценко,  яка знаходилась в автомобілі
ОСОБА_2 у якості пасажирки. Суд встановив,
що винним у ДТП є Некрасов,  який перебував у трудових відносинах з позивачем.  Вказане рішення також набуло законної
сили,  тому також є обов'язковим для
даного суду.

Таким
чином,  попередніми судовими
рішеннями,  які набули законної
сили,  було встановлено,  що ДТП
сталась з вини ОСОБА_3,  тому ця обставина вже не підлягає
доказуванню,  однак суд першої інстанції
на порушення вимог процесуального закону знову почав з"ясовувати вину
учасників ДТП.

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає,  що
апеляційну скаргу слід задовольнити,
рішення суду скасувати в частині стягнення матеріальної шкоди з
відповідачки ОСОБА_2 та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позову в цій частині,  з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  18
вересня 2005 року на 348 км автодороги
Київ-Харків біля м. Полтава сталась дорожньо-транспортна подія за участю
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2:
Некрасов,  який перебував у трудових відносинах з позивачем,  керував автомобілем позивача КІА
„Соренто",  а Іванова керувала
власним автомобілем Субару „Імпреза".

Викликані
на місце події працівники ДАЇ встановили,
що ДТП сталась
з вини ОСОБА_2,  тому був складений
адміністративний протокол про порушення нею
ст. 124 КпАП України та направлений для розгляду за місцем її проживання
до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Постановою
судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2005 року
провадження у справі було закрите у зв"язку з відсутністю у діях ОСОБА_2
складу адміністративного правопорушення (а.с. 14).

Вказана

постанова
за скаргою позивача була скасована головою Апеляційного суду м. Харкова та
справа направлена до місцевого суду на новий судовий розгляд.

При
повторному розгляді адміністративного матеріалу про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності постановою судді Дзержинського районного суду
м. Харкова від 19 жовтня 2006 року провадження у справі було закрите у
зв"язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного
правопорушення та закінченням строку притягнення її до адміністративної
відповідальності (а.с. 138-139).

Вказана

постанова
набрала законної сили та,  принаймні на
час розгляду даної цивільної справи та ухвалення рішення 19 квітня 2007
року,  скасована не була.

Згідно з
вимогами ч.4  ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі,  що набрав законної
сили,  або

постанова
суду у справі про адміністративне правопорушення обов"язкові для
суду,  що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду,  з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою
судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2006 року у
адміністративній справі відносно ОСОБА_2 на підставі досліджених судом доказів
було встановлено,  що вина ОСОБА_2 у
дорожньо-транспортній події,  що мала
місце 18 вересня 2005 року,  відсутня,
а ДТП сталась з вини водія товариства ОСОБА_3 (а.с. 138-139).

Оскільки
вказана

постанова
не скасована,  висновки суду стосовно
факту події та вчинення винних дій конкретною особою мають преюдиційне
значення,  вони є обов"язковими для
суду при розгляді даної справи і повторному доказуванню та встановленню вини
конкретної особи не підлягають.

На
порушення вимог вказаної правової норми суд першої інстанції,  розглядаючи справу про відшкодування
шкоди,  спричиненої автомобілю
позивача,  призначив судову авто-технічну
експертизу,  на розгляд якої знову
поставив питання щодо встановлення вини учасників ДТП,
тобто повторно встановлював ті обставини,  які вже були доведені постановою
Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2006 року,  тому є обов"язковими і повторному
доказуванню не підлягають.

Що
стосується заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22
березня 2007 року,  на яке посилається
представник позивача у своїй скарзі (а.с. 203),
то апеляційний суд не може прийняти його як доказ,  оскільки представник відповідачки ОСОБА_2 в
апеляційному суді пояснив,  що 24 липня
2007 року Дзержинським районним судом м. Харкова була розглянута та відхилена
заява про перегляд цього заочного рішення,
однак ця ухвала ще не набрала законної сили.

Апеляційний
суд також не може прийняти до уваги як доказ заяву товариства до голови
Апеляційного суду Харківської області про скасування постанови судді
Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2006 року,  оскільки ця заява була направлена до суду ще
27 жовтня 2006 року,  однак даних про її
розгляд та скасування вказаної постанови представники позивача до апеляційного
суду не надали,  більш того,  усі представники товариства пояснили,  що на день ухвалення оскаржуваного рішення суду
вказана

постанова
була чинною.

Виходячи
з наведеного,  апеляційний суд
вважає,  що рішення суду першої інстанції
як таке,  що постановлене з порушенням
вимог процесуального закону,  слід
скасувати та відмовити позивачеві у стягненні спричиненої йому матеріальної
шкоди з відповідачки ОСОБА_2,  оскільки
за наявності чинної постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 19
жовтня 2006 року відсутня вина ОСОБА_2 у скоїнні ДТП та пошкодженні автомобіля
позивача.

Ухвалою
Костянтинівського міськрайонного суду від 19 квітня 2007 року з метою
забезпечення позову було заборонено відчуження автомобіля Субару
„Імпреза",  який належить
відповідачці ОСОБА_2.

Оскільки
апеляційний суд встановив,  що у
задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди з відповідачки
ОСОБА_2 слід відмовити,  немає
необхідності і у такому забезпеченні позову,
тому застосований до ОСОБА_2 захід забезпечення позову також слід
скасувати.

Керуючись  ст.  ст.
309,  313,  316 ЦПК України,  апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  представника
ОСОБА_2,  задовольнити.

Рішення
Костянтинівського міськрайонного суду від 19 квітня 2007 року скасувати.

Відмовити
відкритому акціонерному товариству „Національна акціонерна компанія
„Украгролізінг" у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2.

В іншій
частині рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 19 квітня 2007 року
залишити без змін.

Скасувати
як засіб забезпечення позову заборону на відчуження автомобіля Субару
„Імпреза" державний номер НОМЕР_1,
який належить ОСОБА_2

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.