Справа № 22ц-399/07                         Головуючий в 1 інстанції -
- 44                                                 Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем    України

17 травня  2007
року.  Колегія  суддів
судової  палати  у
цивільних  справах апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого -
судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк
О.І., Карпук А.К.,

при
секретарі - Савчук О.В. розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, витрачених на оплату комунальних
послуг, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 19 березня 2007 року.

Особи, які
беруть участь у справі: позивачка - ОСОБА_1, відповідачка - ОСОБА_2,
представник відповідачки - ОСОБА_5. Колегія суддів

встановила:

В грудні
2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те,
що їй, її недієздатному сину ОСОБА_3, відповідачці ОСОБА_2 та її
неповнолітньому сину ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить
двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Відповідачка з сином зареєстровані в цій
квартирі, але протягом тривалого часу не проживають в ній. Оплату за надані
комунальні та інші послуги, пов'язані з утриманням квартири (опалення,
газопостачання, утримання будинку, плата за землю), здійснює вона, а
відповідачка не приймає участі у цих витратах. Тому просила стягнути з
відповідачки половину понесених нею на вказані цілі витрат з січня 2004 року по
6 листопада 2006 року в сумі 1545 грн.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 16 січня 2007 року в позові відмовлено і
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 75 грн. витрат на юридичну допомогу.

В
апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і
ухвалити    нове    рішення,
яким    задовольнити    позов,
покликаючись    на

невідповідність   висновків
суду    обставинам    справи
та    порушення    норм матеріального права.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи
в позові, суд першої інстанції виходив з того, що з 1999 року відповідачка не
проживає у спірній квартирі і не користується нею, а позивачка чинила її сім'ї
перешкоди у цьому.

Однак
такий висновок суду не відповідає обставинам справи і зроблений з порушенням
норм матеріального права.

За
змістом ст. 151 ЖК України та ст.
ст. 322, 360 ЦК України
громадяни, які є співвласниками квартири, зобов'язані брати участь у витратах
на її утримання відповідно до своєї частки у праві спільної власності. Причому
такий обов'язок закон не пов'язує з використанням власником належного йому
майна.

З
наявних у справі доказів судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна
квартира АДРЕСА_1 в квітні 2002 року була передана у спільну сумісну власність
позивачці ОСОБА_1, її сину ОСОБА_3, який у 2004 році визнаний недієздатним,
відповідачці ОСОБА_2 та її малолітньому сину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження (а. с. 4). Згідно з будинковою книгою всі вказані особи
зареєстровані у квартирі (справа Луцького міськрайонного суду № 2-869/06, а. с.
7-10).

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 13 лютого 2006 року задоволено позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації за виділ частки зі
спільного майна і постановлено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
та ОСОБА_4 грошову компенсацію частки в праві спільної сумісної власності на
спірну квартиру в розмірі 75463 грн. 50 коп.
(а. с 35, 36). Цим рішенням фактично визначені частки сторін у праві власності на
квартиру, відповідно до яких позивачці і її сину належить 1/2 частина, а
відповідачці і її сину - також 1/2 частина. При цьому право власності ОСОБА_2 і
ОСОБА_4 на квартиру не було припинено. Тому вони як співвласники зобов'язані
брати участь у витратах на її утримання незалежно від проживання в ній. Не
проживання у спірній квартирі не звільняє їх від такого обов'язку.

У
випадку вчинення іншим співвласником перешкод у користуванні ними квартирою
вони можуть захистити свої права шляхом пред'явлення відповідного позову до
суду.

Згідно з
копіями квитанцій про оплату комунальних послуг, пов'язаних з утриманням
спірної квартири, позивачка ОСОБА_1 в період з січня 2004 року по жовтень 2006
року включно сплатила за утримання будинку 842,72 грн., за опалення - 1728,29
грн., за землю - 6,12 грн., а всього - 2577,13 грн. (а. с. 5-22). Оплата
зазначених послуг здійснюється незалежно від кількості зареєстрованих у
квартирі осіб.

Право
позивачки на зворотну вимогу (регрес) до відповідачки передбачено ст. 544 ЦК України.

Згідно з
ч. 1 ст. 242 цього Кодексу ОСОБА_2 як матір малолітнього ОСОБА_4 є його
законним представником, а відтак несе майнову відповідальність за його
зобов'язаннями.

Виходячи
з того, що відповідачка та її малолітній син мають право на 1/2 частину
квартири, з ОСОБА_2 на користь позивачки слід стягнути половину вищезазначеної суми,
тобто 1288,57 грн.

Крім
того, за вказаний період ОСОБА_1 сплатила також 427,74 грн. за послуги з
газопостачання. Ця сума сплачена за п'ятьох зареєстрованих у спірній квартирі
осіб, оскільки з 2002 року, крім чотирьох співвласників, в ній зареєстрована ще
одна особа (справа Луцького міськрайонного суду № 2-869, а. с 7-10). На кожну
з п'яти осіб припадає по 85,55 грн. (427,74 : 5). Тому з відповідачки на
користь позивачки за двох осіб слід стягнути 171,10 грн. (85,55 х 2). Отже
загальна сума стягнення становить 1459,67 грн.

В
зв'язку з порушенням судом першої інстанції вищенаведених норм матеріального
права та невідповідністю його висновків дійсним обставинам справи оскаржуване
рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягненню
з відповідачки на користь позивачки пропорційно до розміру задоволених позовних
вимог (94,48%) підлягають понесені нею витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи місцевим та апеляційним судом в розмірі 56,69 грн.
(пункт 1 Розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
цивільних справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1258) і витрати на оплату судового збору в сумі 72,27 грн.,
з яких 48,18 грн. - за розгляд справи місцевим судом і половину цієї суми за
розгляд справи апеляційним судом, (підпункти а), з) пункту 1 ст. З Декрету
Кабінету Міністрів України «Про державне мито).

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Луцького міськрайонного суду від 19 березня 2007 року в даній справі скасувати
і ухвалити нове рішення.

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату комунальних послуг в сумі 1459
(одна тисяча чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 67 коп., витрати з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 56 (п'ятдесят
шість) грн. 69 коп. і витрати на оплату судового збору в сумі 72 (сімдесят дві)
грн. 27 коп.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.