Справа №22-555/2007 р.                      Головуючий
у 1 -ій інстанції Васильченко О.Г.
33.                                           Суддя
- доповідач Дяченко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2 липня 2007
року.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючого -
Дяченко В.М.

Суддів                                                   -
Салявіна СВ., Меленчука B.C.

При
секретарі - Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про відшкодування
майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника відповідачки
ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 квітня 2007
року, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні
2006 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачки.

Вказувала,
що 20 квітня 2006 року між нею та відповідачкою, яка мала ліцензію на
здійснення турагентської діяльності і діяла на підставі агентської угоди з ТОВ
"ТЕЗ ТУР", було укладено договір №98 на туристичне обслуговування для
відвідування Туреччини в період з 22 по 29 квітня 2006 року разом зі своєю
неповнолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, та племінницею ОСОБА_5. За три
туристичні путівки вона на рахунок ПП ОСОБА_2 сплатила 7240 грн. Але 22 квітня
2006 року, в день вильоту з аеропорту "Бориспіль" в Туреччину, під
час проходження прикордонного контролю їй було відмовлено в пропуску через
кордон її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у зв*язку з тим, що в неї був відсутній
нотаріально посвідчений дозвіл батька дитини на виїзд доньки за кордон.
Оскільки туристична поїздка була груповою, а залишити доньку в аеропорту або
відправити її додому одну вона не могла,, то вони з племінницею і донькою
вимушені були відмовитися від поїздки в Туреччину. Вважаючи, що зрив їх
туристичної поїздки стався з вини відповідачки, яка, всупереч вимог п. 2.1.1
укладеного з нею договору, де передбачено її обов*язок інформувати замовника
про основні вимоги до оформлення виїздних-вїздних документів, не попередила її,
хоча достовірно знала про це, що їй необхідно мати дозвіл батька на виїзд неповнолітньої
доньки за кордон. В подальшому відповідачка в добровільному порядку частково
відшкодувала їй заподіяну майнову шкоду в розмірі 4300 грн., а в іншій частині
відшкодовувати відмовляється, що стало підставою для її звернення до суду із
даним позовом.

Посилаючись
на вимоги норм Законів України "Про туризм" і "Про захист прав
споживачів", ст.ст. 906,1166,1167 ЦК України, позивачка просила суд
стягнути з відповідачки на її користь на відшкодування майнової шкоди 3265 грн.
і на відшкодування моральної шкоди 7240 грн. - вартість зірваної туристичної
поїздки, оскільки остання припадала на її відпустку, планувалася завчасно і у
зв*язку з цими подіями вона була позбавлена часу і можливості відпочити на
іншому курорті, а донька - оздоровитися, і вона пережила нервовий стрес, коли
її не пустили на посадку в літак. Крім того позивачка

просила стягнути з
відповідачки на її користь судові витрати і витрати за надання юридичної
допомоги.

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 квітня 2007 року позовні вимоги
позивачки були задоволені частково і з відповідачки на користь позивачки на
відшкодування майнової шкоди було стягнуто 3415 грн. і на відшкодування
моральної шкоди - 1000 грн.

Не
погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на неповне
з*ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і
процесуального права, представник відповідачки просить апеляційний суд
скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачці в задоволенні позову.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника відповідачки ОСОБА_3, яка підтримала доводи
апеляційної скарги, позивачку ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_6, які
заперечували проти скарги, перевіривши матеріали справи у межах апеляційного
оскарження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції
-скасуванню з направленням справи на новий розгляд з таких підстав :

Згідно
зі ст. 311 ч.1 п.4 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб,
які не брали участь у справі.

Із
матеріалів справи, зокрема з договору №98 на туристичне обслуговування
позивачки від 20 квітня 2006 року, вбачається, що відповідачка діяла як
турагент за дорученням ТОВ „ТЕЗ ТУР" - туроператора, на підставі агентського договору
№Т-945 на реалізацію від 28 листопада 2005 року.

Крім
того, із залучених до матеріалів справи розрахунку розміру коштів для
повернення позивачці (а.с. 266), відповіді на запит відповідачки ТОВ „ТЕЗ
ТУР" (а.с. 267) і повідомлення останнього про виставлення штрафу
відповідачці (а.с. 270) вбачається, що між зазначеним товариством і
відповідачкою мали місце певні правовідносини, пов'язані із спільним
здійсненням туристичного обслуговування позивачки.

Але суд
першої інстанції зазначений агентський договір відповідачки з туроператором не витребував,
останнього до участі у справі не притягнув, правовідносини між туроператором і відповідачкою
- турагентом не встановив і, таким чином, так і залишилося не з'ясованим, хто є
відповідальним перед позивачкою за виконання укладеного з нею договору.

Також із
матеріалів справи вбачається, що, згідно зазначеного договору №98, заявки на
бронювання (а.с. 15), путівки (а.с. 11) та квитків на літак (а.с. 8-Ю),
туристичному обслуговуванню підлягала, крім позивачки та її неповнолітньої
доньки, також ОСОБА_5, яка
відмовилася від використання путівки. Але суд першої інстанції її до участі у
справі не притягнув, дійсні причини відмови від туристичного обслуговування не
з*ясував і поклав обов'язок по відшкодуванню шкоди також за відмову ОСОБА_5 від
туристичного обслуговування на відповідачку.

При
таких обставинах колегія суддів не може вважати рішення суду першої інстанції
законним і обґрунтованим, а тому воно, на підставі ст. 311 ч.1 п.4 ЦПК України,
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд у той же суд в
іншому складі суддів.

Керуючись ст.ст.
303,307,311,313,314 ЦПК України, колегія судців -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 квітня 2007 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд у той же суд першої інстанції в іншому складі
суддів.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з цього моменту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.