Справа №
22ц-3096/2007                            Головуючий
суддя - Щербак Ю.В.
Категорія-12                                                  Доповідач:
суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
квітня 2007 року                                                        м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуючого: судді Шабанової В.О.,  суддів: Стратіло В.І,  Резникової Л.В.,  при секретарі Кошмак Т.С.  з участю позивачки ОСОБА_1,  представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду в місті Донецьку
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Олександрівського районного
суду Донецької області від 18 січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_3,  Олександрівської селищної
Ради,  Олександрівської районної
державної адміністрації про визнання недійсним договору купівлі-продажу,  стягнення грошових коштів за договором
купівлі-продажу,  компенсацію моральної
шкоди,  -

встановив:

У
листопаді 2006 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом до
вказаних відповідачів,  в обґрунтування
якого посилалась на те,  що 15 листопада
2005 року вона купила трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 у відповідачки ОСОБА_3. за
10200 грн.

Однак у
подальшому стало відомо,  що вказана
квартира була приватизована раніше і була подарована ОСОБА_4.

26.06.1998
року. ОСОБА_4.  є громадянином Білорусії і тривалий час був відсутній в
Україні. Відповідачка ОСОБА_3. через недбалість співвідповідачів
Олександрівської селищної Ради та Олександрівської районної державної
адміністрації самовільно зайняла його квартиру,
незаконно приватизувала,  а потім
продала їй.

Постановою
Олександрівського районного суду Донецької області від 11.09.2006 року
задоволено позов ОСОБА_4:
визнано недійсним ордер на спірну квартиру,
виданий Олександрівською селищною Радою від 01.10.2002 р. ОСОБА_3. на
підставі рішення виконкому Олександрівської селищної Ради від 09.09.2002 р.
№18,  скасовано розпорядження голови
Олександрівської райдержадміністрації Донецької області від 18.03.2004 р. №128
про приватизацію спірної квартири ОСОБА_3.

Таким
чином,  відповідачка не мала права
продавати спірну квартиру,  оскільки
незаконно приватизувала її.

Вказувала,  що цими незаконними діями відповідачів їй
заподіяно матеріальні збитки та завдано
моральну шкоду,  оскільки
погіршився стан її здоров'я.

Позивачка
просила ухвалити рішення,  яким визнати
недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири,  стягнути з відповідачки ОСОБА_3.    на її користь

2

грошові
кошти,  отримані при укладенні цього
договору у сумі 10200 грн.,  витрати на
правову допомогу у розмірі 1000 грн.,  а
також просила зобов'язати всіх відповідачів компенсувати їй моральну шкоду у
розмірі 15000 грн.,  відповідно стягнути
з кожного відповідача по 5000 грн.

Під час
судового розгляду справи позивачка,
посилаючись на ті ж обставини подала заяву про уточнення позовних
вимог,  де на підставі  ст. 1212,
1213,  та  ст.
1167 ЦК України просила стягнути з відповідачки грошові кошти,  отримані при укладенні договору
купівлі-продажу спірної квартири у вказаному розмірі як набуті без достатньої
правової підстави,  а також підтримала
інші позовні вимоги,  які вказані у
первинному позові.

Рішенням
Олександрівського районного суду Донецької області від 18 січня 2007 року у
задоволенні позову відмовлено.

На
вказане рішення позивачка ОСОБА_3. подала апеляційну скаргу,  де вказує,
що судом неповно з'ясовані обставини,
що мають значення для справи,
неправильно застосовані норми матеріального права.

Апелянт
просила відмінити рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення,  яким задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Від
відповідачки ОСОБА_3. та Олександрівської селищної Ради письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надійшло.

Від
Олександрівської районної державної адміністрації надійшли письмові пояснення
на скаргу,  де йдеться про її відхилення.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
сторін,  що з'явились,  перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,  апеляційний
суд вважає,  що скарга підлягає
частковому задоволенню,  а рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд з
таких підстав.

Відповідно
до п.п.3, 5  ст. 3П ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд,  якщо справу розглянуто за відсутності
будь-кого з осіб,  які беруть участь у
справі,  належним чином не повідомлених
про час і місце розгляду справи; суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не
був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої
інстанції.

Судом
встановлено,  що справу було розглянуто у
відсутності відповідачки ОСОБА_3. У матеріалах справи є повідомлення про
одержання повісток відповідачкою ОСОБА_3. про її виклик у судові
засідання,  призначені на 19.12.2006 p.,
26.12.2006 p.,  11.01.2007р.,  однак свідчень про її належне повідомлення
про судове засідання,  призначене на 18.01.2007
року на 10 годину у матеріалах справи немає (а.с. 30-38).

Таким
чином,  суд розглянув справу за
відсутності відповідачки,  належним чином
не повідомленої про час і місце судового засідання,  що відповідно до п.3  ст. 3П ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду з направленням справи на новий розгляд.

Допущені
судом й інші порушення. Так,  відмовляючи
у задоволенні позову,  суд виходив з
того,  що відповідачка ОСОБА_3. здійснила
продаж спірної квартири,  уклавши з
позивачкою 15 листопада 2006 року договір купівлі-продажу.

Продаж
квартири за умовами договору вчинений за 10200 грн.,  які ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 до підписання
договору,  а ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 у власність квартиру. Таким чином,  сторони повністю виконали умови договору.

За
позовом ОСОБА_4 до Олександрівської
селищної Ради та Олександрівської районної державної адміністрації постановою
Олек5сандрівського районного суду від 11 вересня 2006 року визнано недійсним
ордер на житлове приміщення,  тобто на

2

спірну
квартиру,  виданий ОСОБА_3. 1 жовтня 2002
року на підставі рішення виконкому Олександрівської селищної ради від 9 вересня
2002 року №18,  а також скасовано
розпорядження голови Олександрівської районної державної адміністрації Донецької
області від 18 березня 2004 р. №18 про приватизацію спірної квартири ОСОБА_3.
на тій підставі,  що спірна квартира вже
була приватизована відповідно до розпорядження голови Олександрівської районної
ради №19 від 18 серпня 1994 року.

Крім
того,  суд посилався на те,  що ухвалою суду від 28 листопада 2006 року
затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ,  за умовами якої ОСОБА_1 визнає вимоги
ОСОБА_4,  який володіє спірною квартирою
на підставі договору дарування від 26.06.1998 року щодо визнання договору
купівлі-продажу спірної квартири недійсним та витребування у неї цієї квартири
на користь останнього. ОСОБА_1 зобов'язалась сплатити ОСОБА_4 в рахунок
відшкодування матеріальних збитків,
завданих йому договором купівлі-продажу суму,  яка не може бути меншою 15300 грн. в
обумовлені сторонами строки.

З
урахуванням наведеного суд зробив правовий висновок про те,  що позивачка,
яка є добросовісним набувачем придбаної квартири на підставі укладеної
мирової угоди з ОСОБА_4,  взяла на себе
цивільний обов'язок з виплати обумовленої сторонами вартості спірної
квартири,  а також припинення права
користування нею з настанням відповідних умов.

При
цьому суд залишив без уваги ту обставину,
що позивачка ставила питання про визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири між нею та відповідачкою ОСОБА_3.. До того ж
остання не приймала участь у підписанні,
мирової угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ,  тоді як
у мировій угоді йдеться про визнання недійсною угоди купівлі продажу між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Та
обставина,  що позивачка уточнила свої позовні
вимоги під час розгляду справи не може вважатися відмовою від позову в частині
визнання недійсним договору купівлі продажу,
оскільки заяви про відмову від позову в цій частині вона не подавала,  усно про це також не заявляла і судом не
вирішувалось питання про прийняття відмови від позову в цій частині.

Крім
того,  позивачка вказувала,  що саме в результаті укладення цього
правочину,  який просила визнати
недійсним,  їй завдано збитки та
заподіяно моральну шкоду.

З
матеріалів справи вбачається,  що вказані
позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 15
листопада 2006 року між позивачкою та відповідачкою взагалі розглянуті не
були,  тобто судом допущено неповноту,  яка не могла і може бути усунена шляхом
ухвалення додаткового рішення,  що
відповідно до п.5  ст. 3П ЦПК України є
безумовною підставою для скасування рішення з направленням справи на новий
розгляд.

Суд
першої інстанції залишив без уваги ту обставину,  що  ст.
216 ЦК України,  на яку,
до речі,  посилалась і позивачка,  передбачені правові наслідки недійсності
правочину,  де у ч.2 вказаної статті
зазначено: „Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або
третій особі завдано збитків та моральної шкоди,  вони підлягають відшкодуванню винною особою".

Посилання
суду на те,  що позивачка є добросовісним
набувачем спірної квартири на підставі укладеної мирової угоди з ОСОБА_4 є
помилковими,  оскільки відповідно до
вимог  ст. 657 ЦК України договори
щодо відчуження квартири підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. Правові наслідки недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору викладені у ч.1  ст. 220 ЦК
України,  де вказано,  що у разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

3

Таким чином висновки суду
про те,  що позивачка стала
добросовісним набувачем спірної квартири не ґрунтуються на законі.

Крім
того,  відмовляючи у задоволенні позову
про відшкодування моральної шкоди,  суд
взагалі не застосував норми права,  які
підлягали застосуванню,  свій висновок не
мотивував.

Разом з
тим,  суду слід було мати на увазі,  що при з'ясуванні фактів,  з якими закон пов'язує відшкодування
моральної шкоди,  необхідно виходити з
вимог  ст. 1167 ЦК України,  яка визначає підстави покладання обов'язку по
відшкодуванню такої шкоди та обставини,
які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Відповідно
до роз'яснень,  даних в п.5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 „ Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",  обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ
про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди,  протиправність діяння її заподіювача та вина
останнього в її заподіянні. Зокрема,  суд
повинен з'ясувати,  чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат
немайнового характеру,  за яких обставин
та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,
в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він
виходив при цьому.

При
новому розгляді справи суду слід усунути зазначені вище порушення норм
матеріального та процесуального права і вирішити спір у відповідності з
вимогами закону.

Керуючись  ст.
ст.  301, 303-305 п.5  ст. 307, пп.3 і 5  ст. 3П,
315,  317, 319 ЦПК України,  апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Олександрівського районного суду Донецької області від 18 січня 2007 року
скасувати і справу направити на новий розгляд до того ж суду іншим складом
суду.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців з моменту набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.