Справа №22-ц-1334 2007 р.         Головуючий
-                                      Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

іменем      України

23
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого
-   Смирнової Т.В.,

суддів                   -   Ведмедь Н.І.,  Данильченко Л.О.

з участю
секретаря судового засідання - Пархоменко
А.П.

та осіб,  що приймають участь у справі: представника
відповідача

розглянула
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2007
року

у справі
за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства  «Нафтопроммаш»

про стягнення
заробітної плати та моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

В липні
2007 року ОСОБА_1.  звернувся до суду із
зазначеним позовом ,  який обґрунтовував
тим,  що він працює охоронцем на ВАТ «
Нафтопроммаш» з липня 2001 року ,  але з
листопада 2006 року йому не виплачується заробітна плата,  заборгованість по якій станом на 16.07.2007
року становить 4192, 40 грн. Вважає,  що
невиплатою заробітної плати йому спричинена моральна шкода в сумі 2000 грн.,  яку просив стягнути з відповідачу.   Крім того,
просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 672 грн.

В
судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги збільшили та
просили стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 5233,
99 грн.,  моральну шкоду в розмірі 2000
грн. та витрати на правову допомогу в сумі 672 грн.

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 вересня 2007 року  позовні вимоги ОСОБА_1.  задоволено частково.

Стягнуто
з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_1.
заборгованість по зарплаті 5233 грн. 99 коп.,  моральну шкоду в розмірі 400 грн. та судові
витрати на правову допомогу в сумі 100 грн.

Вирішено питання
про стягнення  з відповідача судових
витрат на користь держави.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1.  не
погоджується з рішенням суду в частині задоволення витрат на правову допомогу в
розмірі 100 грн. Вважає,  що рішення суду
в цій частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального
права..

При
цьому апелянт зазначає,  що суд не провів
повного дослідження доказів,  і не
врахував,  що ОСОБА_2фактично дві години
витратив на підготовку та написання позовної заяви,  а також не врахував,  що він був присутній на трьох засіданнях суду
і на судові засідання було потрачено
1, 5 години.

З цих
підстав просив змінити рішення суду в частині задоволення витрат на правову
допомогу,  стягнувши з відповідача на
його користь витрати в розмірі 672 грн.,
а в іншій частині рішення залишити без зміни.

Перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги,  заслухавши суддю -

доповідача,  пояснення сторін в
справі,  вивчивши матеріали справи,  колегія суддів вважає,

що апеляційна   скарга      підлягає
частковому   задоволенню,  а рішення суду - зміні в

частині розміру
витрат на правову допомогу з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  рішення
в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної
шкоди сторонами не оскаржується.

Однак з
рішенням у частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на
правову допомоги у розмірі 100 грн. погодитись не можна.

Відповідно
до ч. 1  ст.  88 ЦПК України,  стороні,
на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені
судові витрати. Відповідно до п. 2 ч.3
ст.  79 ЦПК України,  до судових витрат,  серед інших,
належать і витрати на правову допомогу.

Статтею
84 ЦПК України встановлено,  що
витрати,  пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права,  несуть сторони,  крім випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Ухвалюючи
рішення про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 100 грн.,  суд першої інстанції враховував час,  затрачений представником на складання
позовної заяви та заяви про зміну позовних вимог,  на участь у судових засіданнях,  невелику складність справи.

Однак
колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції і
вважає,  що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини,  що мають значення
для справи.

Відповідно
до ч. 1  ст.  56 ЦПК України,  правову допомогу може надавати особа,  яка є фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

З
матеріалів справи вбачається,  що між
позивачем ОСОБА_1.  та фахівцем у галузі
права ОСОБА_2було укладено угоду про надання юридичної допомоги при ведення
цивільної справи в суді за надану юридичну допомогу позивачем сплачено за
квитанцією 672 грн. (а. с.  7).

Апеляційному
суду апелянт надав відповідний документ,
якими підтверджується статус ОСОБА_2.
як фахівця у галузі права,  а
саме: копію диплому про вищу повну освіту за спеціальністю «Правоохоронна
діяльність»,  кваліфікацією юрист .

Враховуючи
викладене,  колегія суддів дійшла
висновку,  що ОСОБА_2є фахівцем у галузі
права,  про що свідчить його диплом про
вищу юридичну освіту,  і за законом він
має право на надання правової допомоги.

З укладеної
між позивачем та ОСОБА_2.  угоди (а.с. 7)
вбачається,  що ОСОБА_2надавав правову
допомогу саме як фахівець у галузі права,
що стверджується копією свідоцтва про сплату єдиного податку (а.с.
17),  копією свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2(а.с. 18),  тобто вбачається,  що ОСОБА_2офіційно і на постійній основі
займається таким видом підприємницької діяльності як надання юридичних послуг і
представляючи інтереси позивача в суді першої інстанції він не втратив статусу
фахівця в галузі права,  хоча в протоколі
судового засідання зазначений як представник позивача.

Таким
чином,  колегія суддів дійшла
висновку,  що є підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача витрат,
понесених ним в зв'язку оплатою правової допомоги фахівця в галузі
права.

Відповідно до ч.
2  ст.
84 ЦПК України,  граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На даний
час це питання врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня
2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат,  пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ,  і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

Так,  граничний розмір витрат,  пов'язаних з правовою допомогою стороні,  на користь якої ухвалено рішення у цивільній
справі у випадку,  якщо компенсація
сплачується іншою стороною,  не повинен
перевищувати суму,  що обчислюється з
огляду на те,  що зазначеній особі
виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Правова допомога
надавалась позивачу в липні - вересні 2007 року.

Відповідно
до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з відповідними
змінами,  розмір мінімальної заробітної
плати в період з 01 липня 2007 року по 01 жовтня 2007 року становив 440 грн.

Таким
чином,  виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 440 грн.,  за годину
роботи фахівця в галузі права виплачується 40% від 440 грн.,  що становить 176 грн.

Однак
ствердження апелянта про те,  що
ОСОБА_2приймав участь у трьох судових засіданнях і затратив на це півтори
години,  спростовуються наявними у справі
протоколами судових засідань (а.с. 11,
25-26).

Так,  в даній справі відбулось всього два судових
засідання - попереднє судове засідання 21 серпня 2007 року (а.с. 11) та судове
засідання 04 вересня 2007 року (а.с. 25-26),
а не три,  як стверджує апелянт.

Крім
того,  вбачається,  що ОСОБА_2 брав участь лише в одному судовому
засіданні 04 вересня 2007 року,  яке
тривало з 8-30 години до 9-10 години,
тобто ним було затрачено всього 40 хвилин,  а не півтори години,  як вказано апелянтом.

При
цьому граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40%
розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі
права,  тобто 176 грн. за одну годину
роботи.

Таким
чином,  виходячи з того,  що фахівцем у галузі права ОСОБА_2.  було затрачено в судових засіданнях 40
хвилин.,  то граничний розмір витрат,  що підлягає стягненню з відповідача,  не може перевищувати 40 хв. х 176 грн. = 117
грн.

Доводи
апелянта про те,  що на підготовку
позовної заяви,  її написання фахівцем
ОСОБА_2.  затрачено дві години не
підтверджується відповідними доказами,
тому судова колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача за складання позовної заяви
витрати в сумі 100 грн.

За таких
умов,  колегія суддів вважає,  що позовні вимоги в частині стягнення витрат
на правову допомогу підлягають частковому задоволенню ,  а рішення суду першої інстанції відповідно до
п.1 ч. 1  ст.  309 ЦПК України підлягає зміні в частині
розміру стягнутих витрат ,  з постановлениям в цій
частині нового рішення про стягнення 217 грн.,
а не 100 грн.,  як визначив суд
першої інстанції.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  307,  309 ч. 1 п.1 ,  313-314,
316 ЦПК України,  колегія суддів:

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Охтирського міськрайонного суду від 04 вересня 2007 року змінити в частині
розміру стягнутих витрат на правову допомогу.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково
та стягнути з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_1  217 грн. за надання правової допомоги.

В іншій частині
рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.