Справа № 22ц-
інстанції Воробей I.I.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

16
жовтня 2007 року                                                                        місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Расевича С.І.

суддів Киці
С.І., Свистун О.В.

при
секретарі Гордійчук І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за заявою закритого акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з
ОСОБА_1 за апеляційною скаргою заявника закритого акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Турійського районного суду від 10
серпня 2007 року.

Особи, які
беруть участь у справі: заявник - Закрите акціонерне товариство комерційний
банк (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»),
представник заявника - Янсон Євген Валерійович. боржник - ОСОБА_1

Колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Заявник
подав апеляційну скаргу на ухвалу Турійського районного суду від 10 серпня 2007
року, якою відмовлено ЗАТ КБ
«ПриватБанк» в прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення
заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_1.

В
поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі апелянт, покликаючись на порушення
норм процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати та передати
питання на новий судовий розгляд. Вказує, що з наданих суду матеріалів про
видачу судового наказу на підставі правочину, вчиненому у письмовій формі не
вбачається спору про право.

Апеляційну
скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно
до вимог статті 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено
вимогу, яка грунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі.

Разом з
тим, як це передбачає стаття 100 цього Кодексу, суддя відмовляє у прийнятті
заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається
спір про право.

Із
матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1. 16 травня
2006 року був укладений кредитний договір б/н відповідно до умов якого банк
зобов'язувався надати кредитний ліміт в розмірі 1500 грн. на кредитну картку
№792438 із сплатою 4% відсотків на місяць з розрахунку 360 днів в
році. Строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки.

Заявник
зазначає, що ОСОБА_1. прострочила
повернення суми кредитного ліміту та сплати відсотків, станом на 26 липня 2007
року заборгованість по кредиту становить

1091 грн. 33 коп., по несплачених відсотках
- 508 грн. 32 коп., а всього на
загальну суму 1599 грн. 65 коп.

Як
передбачено п.5.5.1
розділу II
«Правила користування кредитною карткою» кредитного договору - за несвоєчасне
виконання боргових зобов'язань (користування Простроченим кредитом і Овердрафтом) ОСОБА_1 оплачує
проценти за завищеною процентною ставкою або за додатковою комісією, розміри
яких встановлюються Тарифами.

Пунктом
8.5. розділу І «Умови і правила надання банківських послуг» кредитного договору
встановлено, що усі суперечки й розбіжності, які випливають із даного договору
або виникли у зв'язку з ним, в тому числі ті, що стосуються його виконання,
порушення, припинення або визнання недійсним підлягають розгляду в суді, що
вказаний в Заяві.

Таким
чином, спір між сторонами кредитного договору повинен вирішуватись в
передбаченому законом порядку, оскільки не врегульований шляхом переговорів.
Неповернута сума кредиту, розмір нарахованих відсотків за користування
кредитом, які просить стягнути заявник з боржника, є спірною.

Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1. виник
спір про право, а тому суд підставно відмовив у прийнятті заяви про видачу
судового наказу.

Доводи
апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали, яка постановлена з
додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314,
315, 319 ЦПК України, колегія судців

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
відхилити, а ухвалу Турійського районного суду від 10 серпня 2007 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ухвалою законної сили.