АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-1933 / 07                                    головуючий у 1-й інстанції:
суддя-доповідач:                                                                                                  Ломейко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 року                                                                                           м.  Запоріжжя

Колегія судців
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                   Ломейка В.О.

суддів:                               Денисенко Т.С. ,  Коваленко А.І.

при
секретарі                    Степанової
Н.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2007 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім
„Вакула" про стягнення заборгованості по заробітній платі,  середньої заробітної плати за прострочення
розрахунку при звільненні та  моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В
березні 2006року позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області з позовною заявою до ТОВ „Торговий дім „Вакула" про
стягнення на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі у
розмірі 1500 грн.,  середній заробіток за прострочення
остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 2956, 01 грн.,  та
компенсації за моральну шкоду у розмірі 2000грн. В позові зазначав,  що при його звільненні 05.10. 2005року відповідач
розрахувався з ним не у повному обсязі,
тому повинен виплатити заборгованість та середню заробітну плату за весь
час затримки остаточного розрахунку по дату ухвалення рішення по справі . Про те,  що при звільненні йому не були виплачені у
повному обсязі грошові кошти,  він
дізнався після перевірки дотримання ТОВ „Торговий дім „Вакула" трудового
законодавства,  яка проводилась
працівниками територіальної державної інспекції праці у Запорізькій області.
Під час перевірки було встановлено,  що
йому була недоплачена сума 97грн. 22коп.,
тому він має право на отримання середньої заробітної плати з часу
звільнення до остаточного розрахунку. Відповідач не повідомляв його про розмір
його заробітної плати,  тому він не міг
перевірити правильність її нарахування,
чим були порушені його права,
передбачені  ст. . 110 КЗпП
України. Незаконними діями відповідача -неповідомленням
про обсяг його прав,  спонуканням його на
укладання договору про повну матеріальну відповідальність,  йому причинена моральна шкода,  компенсацію за яку він оцінює у 2000 грн.

Рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2007року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

На
зазначене рішення суду ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин,  що
мають значення для справи,  які суд
вважав встановленими,  неправильне
застосування судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати
рішення місцевого суду та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши
суддю-доповідача,  учасників апеляційного
розгляду,  вивчивши матеріали
справи,  доводи апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

Згідно
п.1 ч.1  ст. 307 ЦПК України,  за наслідками розгляду апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

ст.  308
ЦПК України передбачає,  що апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права. Не може бути скасовано правільне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи
в задоволенню позову ОСОБА_1.,  суд першої інстанції виходив з того,  що його вимоги про стягнення з відповідача
заборгованості по заробітній платі,
середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені - безпідставні,  а вимоги про стягнення моральної шкоди
необргунтовані і з таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Як
вбачається з матеріалів справи і вірно встановив суд,  27
липня 2004 року
ОСОБА_1.,  прийнятий на роботу в ТОВ „Торговий дім „Вакула"
менеджером у оптовій торгівлі,  з неповним
робочим часом.  05 жовтня 2005 року ОСОБА_1.,
звільнений за прогули без поважних причин за  ст. 40 п.4 КЗпП України. Своє звільнення
позивач не оскаржував. Враховуючи,  що
позивач за розрахунком не з*являвся,
остаточний з ним розрахунок проведено 03 листопада 2006
року.

Доказів
звернення до відповідача,  про
неправильний з ним розрахунок позивач не надавав.

Проте,  перевіркою державною інспекцією праці
виявлена арифметична помилка,  що не є
умисною,  при проведенні розрахунку з
позивачем та дораховано йому 97.22
гр.

У
відповідності до  ст.  10
ЦПК України,  позивач повинен довести
за допомогою належних та допустимих доказів,
з урахуванням положень  ст.  ст.  57-59 ЦПК України
зазначені ним обставини.

Таким
чином судом першої інстанції вірно встановлено,
доказів того,  що з позивачем
остаточний розрахунок відповідач не провів і є заборгованість по заробітній
платі,  позивач суду не надав.

Посилання
апелянта на не сприяння судом позивачу в витребуванні за його клопотання
відповідних матеріалів -
спростовується цими матеріалами(а/с33-49).

Доводи
апеляційної скарги на необґрунтованість відмови суду у стягненні моральної
шкоди не спростовують рішення суду першої інстанції. Як вбачається з позову
ОСОБА_1.,  посилаючись на порушення відповідачем трудового
законодавства,  доказів причинения йому моральної
шкоди суду першої інстанції не надав,  а
тому не було підстав для задоволення цих вимог.

Інші доводи
апеляційної скарги не є суттєвими,  а
тому не заслуговують на увагу.

Таким
чином колегія суддів вважає,  що доводи
апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права,  які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст. 209, 218,  307,
308,  313-315,  317 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1-відхилити.

Рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2007 року,  по цій справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох
місяців.