АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22-1699/07                                         Головуючий
у 1 інстанції: Ворожбянов A.M.
Суддя-доповідач: Мануйлов
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
травня 2007 року                                                                                      м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:   Савченко
О.В.

суддів:            Мануйлова Ю.С.

Гончара О.С.

при секретарі:
Тахтаул О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Михайлівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної
шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся до суду із вказаним позовом. При цьому зазначив, що 23 грудня 2002 p., знаходячись за
кермом власного автомобіля марки ЗАЗ 1102 , 1995 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, рухався по території АЗС
в смт. Михайлівці, Запорізької області, де з вини відповідача ОСОБА_1., який
керував належним йому автомобілем ВАЗ 21021, держномерНОМЕР_2, сталася дорожньо
-транспортна пригода. У результаті зіткнення автомобілів його автомобіль
одержав технічні ушкодження. Згідно зі складеною калькуляцією вартість
ремонтних робіт склала -584 грн.27 коп., вартість деталів, що підлягають заміні
- 350 грн. 64 коп. Крім того, він поніс 170 грн. витрат за складання
калькуляції. Загальна сума матеріальної шкоди, завданої йому, складає 1104 грн.
91 коп. Згодом доповнив, що ним понесено 229 грн.75 коп. витрат за проведення
судової автотехнічної експертизи.

Також вважає, що
у результаті ДТП йому
завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 1000 грн. При цьому зазначив, що
внаслідок ДТП переніс моральні страждання, а саме: тривалий час його автомобіль
не ремонтувався, він і його сім'я не можуть користуватися ушкодженим
автомобілем, відповідач відмовився у добровільному порядку відшкодувати завдану
його діями матеріальну шкоду.

Рішенням
Михайлівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2007 р. позов
задоволено частково.

З ОСОБА_1. на
користь ОСОБА_2. стягнуто 1104 грн. матеріальної шкоди 800 грн. моральної
шкоди, 229 грн.75 коп. витрат за проведення судової автотехнічної експертизи, а
всього 2134 грн.66 коп.

В іншій частині
вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення суду скасувати і направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Вислухавши
доповідача, дослідивши обставини справи та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до
п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Відповідності до

Як встановлено
судом і таке вбачається з матеріалів справи, 23 грудня 2002 p., приблизно о 13
год.30 хв., на території АЗС
у смт. Михайлівці, Запорізької області, сталося зіткнення автомобіля під
керуванням ОСОБА_2. та автомобіля під керуванням ОСОБА_1. Дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1. Правил дорожнього руху.

Обставини
дорожньо-транспортної пригоди підтверджені постановою судді місцевого
Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2003 р. про
притягнення ОСОБА_1. до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП і на
нього накладено штраф у сумі 20 грн., який він сплатив, вказану постанову він
не оскаржив.

Вина відповідача
у скоєні вказаної ДТП також підтверджується висновком судової автотехнічної
експертизи від 24 березня 2006 p., згідно якого у ситуації яка склалася, у діях водія ЗАЗ
1102 держномер НОМЕР_1 ОСОБА_2. невідповідності вимогам Правил дорожнього руху
не вбачається, в діях водія автомобіля ВАЗ -2121 держномерНОМЕР_2 ОСОБА_1.
вбачаються невідповіність вимогам п.10.1,п.11.2 Правил дорожнього руху,
невиконання водієм ОСОБА_1. вказаних вимог Правил дорожнього руху знаходяться у
прямому причинному зв'язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок аварії автомобіль ОСОБА_2. зазнав технічних ушкоджень. Матеріальна
шкода, завдана позивачеві підтверджується дефектною відомістю огляду
транспортного засобу -автомобіля ЗАЗ 1102 держномер НОМЕР_1 та калькуляцією
вартості відновлювального ремонту автомобіля, складених інженером-експертом
Запорізької філії Українського центру післяаварійного захисту
"Експерт-Сервіс" у ході автотоварознавчого дослідження аварійного
ушкодження транспортного засобу.

Відповідач суму
матеріального збитку завданого позивачеві не оспорював.

Згідно зі ст.450
ЦК УРСР організації
і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення
(транспортні організації, промислові підприємства, будови. Власники автомобілів
та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки, якщо не доведуть , що шкода вивникла внаслідок непереборної сили або
умислу потерпілого.

Згідно ст.453 ЦК
УРСР присуджуючи відшкодування шкоди, суд відповідно до обставин справи
зобов'язує особу, відповідальну за шкоду, відшкодувати її в натурі або повністю
відшкодувати заподіяні збитки.

Покладаючи на
відповідача обов'язок про відшкодування заподіяної позивачу матеріальної шкоди
у розмірі 1104 грн. 91 коп., суд обгрунтовано дійшов висновку щодо вини
ОСОБА_1. у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, повно з'ясував обставини
справи й дав належну оцінку зібраним доказам.

ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі посилається на те, що при розгляді справи судом всупереч
вимогам п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України 2003 року
помилково застосовані норми ст.ст.ст.440-1,450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року),
оскільки цивільні відносини між сторонами виникли з моменту скоєння ДТП і
тривають до цього часу, і що в даному випадку необхідно керуватись Главою 82 ЦК
України ,який набрав чинності з 1 січня 2004 р.

Ці твердження
апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно п.4 Прикінцевих та
перехідних положень до ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня
2004 р. і застосовується до цивільних відносин,що виникли після набрання ним
чинності,тобто, після 1 січня 2004 р.

При цьому ним
проігноровано, що ДТП було
скоєно 23 грудня 2002 р.

Вказана
обставина свідчить,  що цивільні
правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності Цивільним кодексом
України.

Посилання
апелянта на те, що цивільні правовідносини застосовуються до прав і обов'язків
сторін , які продовжують існувати після набрання чинності цим Кодексом, є
хибними і бездоказовими.

ОСОБА_1 також
послався на те, що судом у ході розгляду справи не було задоволено його
клопотання про проведення повторного виміру ширини проїзжої частини дороги, де
сталася ДТП, оскільки
дані щодо цього, зафіксовані у схемі ДТП,
яку склали працівники ДАІ і яка знаходиться у матеріалах адміністративної
справи, не відповідають дійсності, і що він заявляв про це працівникам ДАІ, але
в протоколі огляду ДТП це не
було зафіксовано. Також вказує на те що неправельність первинних документів,
які складалися працівниками ДАІ, і  які
були взяті до уваги при_проведенні судової автотехнічної експертизи, призвели
до того, що вина ОСОБА_2. у скоєні ДТП
зовсім не була досліджена і на порушення вимог ст.1193 ЦК України не взята
до уваги судом.

Ці твердження
апелянтв не відповідають обставинам та матеріалам справи.

З протоколу
судового засідання (а.с.54-55) вбачається, що таке клопотання відповідач у ході
розгляду справи не заявляв. Із вказаного протоколу судового засідання та із
змісту апеляційної скарги вбачається, що протокол огляду місця події, складений
працівниками ДАІ він підписав, зі схемою ДТП
був ознайомлений, але ніяких зауважень з приводу їх неправильності не
заявляв.

Письмових
зауважень щодо неповноти або неправильності протоколу судового засідання
ОСОБА_1 не подавав.

У відповідності
до роз'яснень Верховного Суду України, що містяться у п.9 постанови Пленуму від
27 березня 1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" коли відшкодування шкоди у натурі
неможливо, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до
реальної вартості на час розгляду справи втраченого Майна. Постановляючи
рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що
не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд
одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після
відшкодування збитків, особі, відповідальній за шкоду.

З переліку і
вартості деталів,  що потребують заміни,
що міститься у дефектній відомості огляду транспортного засобу та калькуляції
вартості відновлювального ремонту автомобіля (додаток № 1 до акту № 02024
(а.с.6,8), вбачається, що заміні підлягають бампер передній, решітка
облаштування радіатора,  рамка держномера
переднього, радіатор системи охолодження, метизи автомобіля ЗАЗ - 1102
держномер НОМЕР_1.

У судовому
засіданні в апеляційному суді ОСОБА_1 відмовився від одержання від позивача
ушкоджених деталей, які підлягають заміні, після відшкодування матеріальної
шкоди, тому це питання судовою колегією не вирішувалось.

Відповідно до
ст.440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або
організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права,
відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна
шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або
іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової
шкоди.

Розмір
відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру
діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого,
а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів
заробітної плати.

З матеріалів
справи вбачається,  що у зв'язку з
ушкодженням автомобіля позивачу було завдано моральних страждань з вини відповідача,
оскільки він та члени його сім'ї були позбавлені можливості користуватися
автомобілем, відповідач у добровільному порядку не відшкодував завдані з його
вини матеріальну шкоду..

Стягуючи
з відповідача на користь позивачів 800 грн. моральної шкоди, суд взяв до уваги
вказані вище обставини, тому підстав для перегляду її розміру колегія суддів не
вбачає.

ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі є не навів жодної з підстав, передбачених у пп.1-5 ч.1
ст.311 ЦПК України, за наявності яких рішення суду підлягає скасуванню з
направлення справи

на новий розгляд на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Разом з тим,
апелянт не вказав жодної з підстав, передбачених ст.311 ЦПК України, за
наявності якої рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд.

Зважаючи
на вищевикладене, судова колегія приходить висновку, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, передбачених законом
підстав для скасування рішення суду у справі немає.

Керуючись
ст.ст.307,308, 313,314,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Михайлівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2007 року по
цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом
двох місяців шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду України.