АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

27
квітня 2007 року                                     м.
Донецьк

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Донецької
області в складі: Лісової В.І.,

Новосядлої
В.М.,  Жданової B.C.,

розглянувши у попередньому
судовому засіданні цивільну справу за касаційною

скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва

від 9 грудня
2004 року і на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2005 року в

справі за
позовом ОСОБА_1 до
Авто-кооперативу по будівництву та

експлуатації
гаражів «Мінський»,  третьої особи
ОСОБА_2 про стягнення

заробітної плати
за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

4 червня
2004 року позивач звернувся у суд з вказаним позовом,  посилаючись на те,  що 1 травня 2001 року він був прийнятий на
роботу охоронником.

30
червня 2001 року за наказом №38 позивач був звільнений з
роботи у зв'язку із закінченням випробувального строку.

31
жовтня 2002 року відповідачем був виданий наказ про
скасування наказу №38 від 30 червня 2001 року в частині звільнення його з
роботи і цим же наказом його було звільнено з роботи за пунктом 4 статті 40
КЗпП України за прогул з 2 липня 2001 року.

Вважаючи
звільнення з роботи незаконним,  позивач
звернувся у суд з позовом про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 30 червня 2001 року по день ухвалення рішення
Суду і моральної шкоди. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 5
квітня 2004 року,  залишеним без зміни по
суті позовних вимог,  ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2005 року,  у задоволенні позову було відмовлено.

Позивач
просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30
червня 2001 року по 31 жовтня 2002 року.

Просив
стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі
3280 гривень і моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Відповідач
заперечував проти позову і просив у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням
Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2004 року,  залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду
м. Києва від 25 лютого 2005 року,  у
задоволенні позову було відмовлено.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів і направити справу на
новий судовий розгляд у суд першої інстанції.

Відповідно
до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права,  чи порушення

норм
процесуального права.

Справа №
33ц-214 кс 07                                     Категорія 3 ЦП:

АПП:

Головуючий у
першій інстанції Білич І.М.

Доповідач
Новосядла В.М.

2

Згідно
із вимогами частини 1 статті 335 ЦПК України,
суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу,  про перевагу одних доказів над
іншими.

Оскаржувані
судові рішення ухвалені із додержанням норм процесуального права,  доводи скарги не спростовують висновків
судів.

Відсутні
і передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судового рішення.

Виходячи
з наведеного,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2004 року і ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2005 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Авто-кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський»,  третьої особи ОСОБА_2 про стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не

підлягає.