РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року місяця травня 22 дня
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді -
Любобратцевої Н.І. суддів:
Чистякової Т.І. Даніла Н.М.

при
секретарі: Войциховській Е.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.  Сімферополі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до виконкому Євпаторійської міської ради,  ПРП „Приватизація", ОСОБА_2 про визнання
приватизації недійсною та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та
за зустрічним позовомОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа - виконавчий комітет Євпаторійської міської ради про
визнання права власності,  за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки
Крим від 06 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні
2006 рокуОСОБА_1  звернувся до суду із
позовом до виконкому Євпаторійської міської ради,  ПРП „Приватизація",  ОСОБА_2 про визнання недійсною приватизації
квартири АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні вказаним жилим
приміщенням.  Вимоги мотивовані тим,  що він зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з
1995 року,  але 14 травня 2001 року
рішенням Євпаторійського міського суду він був визнаний таким,  що втратив право на житлову площу в спірній
квартирі. Після чого,  без його
відома,  ОСОБА_3,  його батько,
у 2002 році приватизував квартиру на себе,  а 22 березня 2002 року уклав з ОСОБА_2
договір міни,  відповідно до якого
обміняв спірну квартиру на частину квартиру АДРЕСА_2 з доплатою 7980 грн. Про
це йому стало відомо після смерті ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. До смерті батько зловживав спиртними
напоями,  хворів на відкриту форму
туберкульозу,  у зв'язку з чим він був
вимушений мешкати зі своєю родиною окремо від батька. Вважає,  що він був незаконно позбавлений права на
приватизацію квартири та користування нею. Просив поновити строк позовної
давності на звернення до суду,  оскільки
дізнався про порушення свого права вже після смерті ОСОБА_3,  визнати недійсним рішення органу приватизації
Євпаторійського міськвиконкому від 28 лютого 2002 року та виселити ОСОБА_2 зі
спірної квартири.

ОСОБА_2
звернувся до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_1  про визнання права власності,  мотивуючи тим,  що 15 березня 2002 року між ним та ОСОБА_3
був укладений договір міни,  відповідно
до якого була обміняна належна йому 1/20 частка з належної йому 1/10 частки
будинку АДРЕСА_1 на належні ОСОБА_3 - 7/100 часток домоволодіння,  з доплатою 7980 грн. Вважає,  що він добросовісний набувач квартири,  оскільки усі умови договору ним
виконано,  і він правомірно нею
користується,  але позивач оспорює його
право власності на спірну квартиру,  тому
просить суд визнати дійсним договір міни квартири,  який було укладено 15 березня 2002 року та
визнати задним право
власності на квартиру АДРЕСА_2

Справа №
22-ц-2690/2007р.                 Головуючий

в першій
інстанції  Захарова І.О. Доповідач  Даніла Н.М.

2

Рішенням
Євпаторійського міського суду АР Крим від 06 грудня 2006 року у задоволенні
позову ОСОБА_1  відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,  третя особа -
виконавчий комітет Євпаторійської міської ради про визнання права власності
задоволено. Вщзйано дійсним договір міни від 15 березня 2002 року,  укладений міжОСОБА_2 та ОСОБА_3,  визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1
(що складає 7/100 часток зазначеного жилого будинку).

Не
погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу,  в якій
ставить питання про його скасування,
просить ухвалити нове рішення,
яким його позов задовольнити,
посилаючись на те,  що рішення
незаконне і необгрунтоване,  ухвалено з
порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема,  апелянт вважає,  що судом першої інстанції не враховано,  що він вимушено проживав окремо від
батька,  оскільки останній зловживав
спиртними напоями та хворів на відкриту форму туберкульозу,  крім того,
він досі зареєстрований в спірній квартирі та його право на користування
квартирою поновлено ухвалою Євпаторійського міського суду від 04 липня 2006
року,  якою провадження по справі за
позовом ОСОБА_3 до Варавіна В.Є. про визнання особи такою,  що втратила право користування жилим
приміщенням закрито.

Дослідивши
матеріали справи,  заслухавши доповідь
судді - доповідача,  пояснення
сторін,  обговоривши підстави апеляційної
скарги,  колегія суддів вважає за
необхідне задовольнити її частково.

Відмовляючи
у позові,  суд першої інстанції виходив з
того,  що позивачем не надано достатніх
доказів свого проживання у спірній квартирі на час її приватизації,  документи,
надані для приватизації відповідали вимогам закону.

З такими
висновками суду,  враховуючи  ст. Н ЦПК України,  погоджується колегія суддів,  оскільки вони відповідають обставинам справи.

Як
вбачається з матеріалів справи.) ОСОБА_3 на підставі розпорядження № 2/64 -РП
від 28 лютого 2002 року приватизував квартиру АДРЕСА_1,  того ж дня йому було видано свідоцтво про
право власності на житло. 1 березня 2002 року свідоцтво про право власності
зареєстровано Євпаторійським МБРТІ.

15
березня 2002 року укладено договір міни квартир,  згідно умов якого ОСОБА_2 міняє належну йому
1/20 частку з належної йому 1/10 частки житлового будинку АДРЕСА_1,  на належні ОСОБА_3 7/100
частокІНФОРМАЦІЯ_2зазначеного домоволодіння з доплатою 7980 грн.

Приватизації
квартири проводилася при наявності рішення Євпаторійського міського суду від 14
травня 2001 року про визнання ОСОБА_1
таким,  що втратив право
користування житлом у зв'язку з відсутністю його у квартирі без поважних причин
більш ніж 6 місяців.

Рішення
суду скасовано 3 травня 2006 року за нововиявленими обставинами,  ухвалою суду від 4 липня 2006 року провадження по справі закрито у
зв'язку з тим,  що позивач помер 6 лютого
2006 року і правовідносини не допускають правонаступництва.

Доводи
апелянта про те,  що він досі
зареєстрований в спірній квартирі та його право на користування квартирою
поновлено ухвалою суду від 04 липня 2006 року,
колегія суддів не приймає,
оскільки вони не засновані на законі.

Правилами ч,
2  ст. 8 Закону України „Про приватизацію
державного житлового фонду" та п. 5 Порядку про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян передбачено,
що житло передається лише особам,
які постійно проживають у ньому разом з наймачем.

з

Судом
першої інстанції повно і всебічно встановив фактичні обставини справи щодо
відсутності позивача у спірній квартирі на момент приватизації спірної
квартири.

Так,  свідки ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  сусіди ОСОБА_3,  підтвердили у (руді,  що позивач тривалий час у квартирі батька не
проживав,  їм було відомо про намір
ОСОБА_3 визнати сина таким,  що втратив
право на проживання у квартирі,  оскільки
знаходився у скрутному матеріальному становищі і збирався обміняти своє житло
на менше за площею з доплатою. У 2002 році він захворів на туберкульоз,  тривалий час спікувався,  допомоги він сина не отримував.

За таких обставин,  суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку,  що (відсутні докази,  які б свідчили про порушення прав позивача та
незаконність приватизації спірної квартири ОСОБА_3

І У
зв'язку з викладеним,  доводи апеляційної
скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції,  тому вони не можуть бути взяті до уваги.  Рішення суду в частині відмови в позові
ОСОБА_1  є законним і обґрунтованим,  ухвалено з дотриманням норм матеріального і
процесуального права,  грунтуючись на
усесторонньому,  повному,  об'єктивному розгляді в судовому засіданні
всіх обставин справи в їх сукупності і підстав для його скасування не має. І
Разом з тим,  судова колегія вважає
недоцільним визнавати право власності на спірну квартиру.

Згідно
зі  ст.
15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його
порушення,  невизнання або оспорювання.

І Право
власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується договором міни,  який зареєстровано в БРтТІ,  ніким не порушується та не оспорюється,  на підставі
ст.  321 ЦК України є непорушним.

Враховуючи
наведене,  судова колегія вважає,  що в цій частині рішення слід скасувати та
ухвалити нове рішення,  яким відмовити
ОСОБА_2 у позові.

Керуючись  ст.
303,  307,  309,
315,  316 Цивільного
процесуального кодексу України,  колегія
суддів судової палати у цивільних справах,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки
Крим від 06 грудня 2006 року задовольнити частково.

Рішення
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 06 грудня 2006
року в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасувати,  та ухвалити в цій частині нове рішення,  яким у задоволенні позовуОСОБА_2 до
ОСОБА_1,  третя особа - виконавчий
комітет Євпаторійської міської ради про визнання права власності відмовити.

В решті це ж
рішення залишити без змін.

Рішення
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення,  однак може бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців до

Верховного Суду
України.