Справа №
22- 2853                                 Суддя
1-ї ін.- Редько Ж.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2007
р. Апеляційний суд Донецької області у складі

Головуючої -
Шабанової В.О.

Суддів -
Стратіло В.І., Резникової Л.В.

При секретарі
-    Кошмак Т.С.

З участю
представників сторін

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу   ОСОБА_1

на
рішення Димитровського міського суду Донецької області від 29 грудня 2006 року

в справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди та
виселення

ВСТАНОВИВ:

У
листопаді 2006 року ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
оренди та виселення , обгрунтувавши свої позовні вимоги тим, що вона за
договором купівлі-продажу від 20.07.2006 року та рішення Димитровського
міського суду від 5 вересня 2006 року про визнання права власності,
зареєстрованного у БТІ 20.09.2006 року є власницею нежитлого приміщення,
розташованого у АДРЕСА_1, загальною площею 544,5 кв.м.. Вказане приміщення до
примусового відчудження належало окремому підрозділу шахти ім.Димитрова

Державного
підприємства "Красноормійсьвугілля" , яке 3.11.2006 року передало їй
договір оренди, кімнати №3, площею 45 кв.м. , укладеними від 01.01.2002 року за
№54 між підприємцством та відповідачем -підприємцем ОСОБА_1 .

Посилаючись
на те, що до позивачки перейшло право орендодавця за данним договором , і
вважаючи вказаний договор
оренди таким, що був укладнний у порушені ст. 19 Закону України "Про аренду державного та
комунального майна" , зокрема без погодження з органом, уповноваженим
управляти орендованим майном,   на
підставі ст.48 ЦК

України    позивачка просила    визнати недійсним зазначений договоір
оренди та виселити відповідача з вказаного приміщення.

Відповідач
позов не визнала, суду пояснила, що спірне майно вона орендувала у колишнього
власника з 1998 року, і її вини у неузгожжені орендної плати з Фондом держмайна
не має.

Рішенням
Димитрівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2006 року був
задоволений позов ОСОБА_2до Малютіної О.М. про визнання недійсним договору
оренди та виселення .

В
апеляційній скарзі відповідачка просила скасувати вказане судове рішення,
постановити нове , яким відмовити позивачці у задоволені позову, оскільки
судове рішення постановлене з порушення норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши
доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав:

Задовольняючі
позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи недійсним на підставі ст.48 ЦК України в ред. 1963р. договір
оренди нежитлового приміщення від 01.01.2002 року за №54 , суд першої інстанції
виходив з того, що вказаний договір укладений із порушенням вимог ст. 19 Закону
України "Про оренду державного та комунального майна ", п.2 Методики
розрахунку і порядку використування плати за державне майно.

Проте
такий висновок суду постановлений з порушенням норм матеріального права, що
відповідно до вимог п. 4 ч.1ст.309 ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Як
вбачається з матеріалів справи позивачка э
власницею року нежилого приміщення, розташованого у АДРЕСА_1, загальною
площею 544,5 кв.м.. Вказане приміщення до примусового відчудження належало
окремому підрозділу шахти ім.Димитрова Державного підприємства
"Красноормійсьвугілля", правонаступником якого на підставі наказу
міністра. палива та енергетіки України від 4 лютого 2003 року №48 в наслідку
реорганізації стало ДГІ "Красноармійсквігілля" відання перебувало у
Державному підприємстві "Красноармійськвугілля".

01.01.2002
року за №54 між окремим підрозділом шахти ім.Димитрова Державного підприємства
"Красноормійсьвугілля"та відповідачем - підприємцем ОСОБА_1 був укладений
договір оренди, кімнати №3, площею 45 кв.м. нежилого приміщення, розташованого
у АДРЕСА_1  .

Позивачка,
яка у подальшому стала власницею нежилого приміщення, розташованого у АДРЕСА_1,
загальною площею 544,5 кв.м., як правонаступник орендодавця ставила питання про
визнання вищевказанного договору оренди недійсним на підставі ст.48ЦК України,
як такого, що не відповідає вимогам закону, посилаючись на те, що при укладені
договору з Фондом держмайна не було узгожжено розмір орендної плати.

Проте   згідно
із   ст.5    Закону
України    "Про    оренду державного   та
комунального   майна   станом
на   1   січня
2002   року

орендадавцями є
підприємства - щодо окремого індівідуального визначенного майна та нерухомого
майна площею до 200 кв.м., а з дозволу органів, зазначених в абзацах 2 та 3
цієї статті, - також щодо структурних підпрозділів підприємства та нерухомого
майна, що перевищує площу 200 кв.м..

Оскільки
в оренду передавалося нежитлове приміщення площею 45 кв.м., відповідний дозвіл
не потрібно було отримувати при укладені спірного договору оренди і у
відповідності з п.2 Методики розрахунку і поряду використання плати за оренду
державного майна, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 року № 786 орендна
плата у данному пипадку визначається
підприємством.

З
вказаних обставин, підстав для задоволення позову в межах заявлених позовних
вимог у суду не було, тому у задоволені позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись
ст.307, 309, 314 ЦРК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну   скаргу   ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення
Димитрівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2006
рокускасувати.

Відмовити
ОСОБА_2 у задоволені позову до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди
та виселення .

Рішення
набуває законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржено в касаційному
порядку в Верховний суд України на протязі двох місяців.