Справа  №  22ц
-   1480/2007                     Головуючий  у 1 інс. - Шляхов  B.I.
Доповідач - Коренькова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 року апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого -
судді Коренькової З.Д.,  суддів -
Заболотного В.М. ,  Острянського
В.І.,  при секретарі - Вареник О.М. ,

3   участю позивачки ОСОБА_1,  адвокатаОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення
Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
садиби об'єктом спільної сумісної власності та поділ майна колишнього подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні
2007 року ОСОБА_13вернулась
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
визнання спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з надвірними
будівлями,  розташований за адресою:
АДРЕСА_1  де вона проживає,  та про поділ майна,  нажитого за період розірваного 12 березня
2007 року шлюбу з колишнім чоловіком ОСОБА_3,
посилаючись на відсутність угоди про добровільній розподіл майна.

Оскаржуваним
рішенням Ріпкинського районного суду від 03 серпня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_13адовільнені
частково з розділенням майна,  що є
об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_3,  та виділенням з нього у приватну власність
ОСОБА_3 майна на загальну суму 8540грн.,
та ОСОБА_3 на загальну суму 8470 грн. У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції як незаконне і необгрунтоване та таке,  що постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
скасувати,  ухваливши нове рішення,  по суті позовних вимог.

Апелянт
вважає,  що судом через неповне
з'ясування обставин,  що мають значення
для правильного вирішення справи,
відмовлено в задоволенні її позовних вимог щодо визнання будинку
АДРЕСА_1 спільної сумісною власністю її та її

колишнього
чоловіка ОСОБА_3 та
неправильно розділено майно,  що зачіпає
її інтереси та інтереси її малолітньої дитини.

Заслухавши
доповідача,  учасників судового
процесу,  перевіривши матеріали
справи,  обговоривши доводи апеляційної
скарги,  суд приходить до висновку,  що рішення по справі підлягає
скасуванню,  справа поверненню на новий
судовий розгляд,  так як суд розглянув не
всі вимоги і цей недолік не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення
судом першої інстанції.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  шлюб між сторонами був зареєстрований 05
червня 1998 року. Розірваний шлюб 27 березня 2007 року. Від шлюбу мають
донькуОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1

На
майно,  придбане і нажите в період шлюбу
між сторонами,  складено узгоджений
спільний акт із зазначенням його кількісних та вартісних характеристик на
момент його складання та з зазначенням майна вивезеного відповідачем.  Також за спільною заявою сторін (а.с. 35)
були виключені з акту опису майна речі на суму 830 грн.,  якими користується дитина.

Суд
провів розподіл майна між сторонами,  без
врахування того,  що частина майна
належить позивачки на праві власності так як є дошлюбним або їй подарованим,  а саме комплект з 6-ти каструль,  два килими на підлогу за 70 та 100 грн.,  тумбочку,
шафу з антресолей,  холодильник
„Донбас",  машину швацьку на
загальну суму 970 грн. Це майно не зазначено в позовній заяві,  але судом включено до розділу,  в той час,
як ні одна із сторін не подавала додаткової позовної заяви в передбачений
законом спосіб. Суд вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Суд
прийшов до висновку,  що сторони під час
шлюбу розпорядилися автомобілем ВАЗ 2105 і виключив його з розподілу
майна,  в той час як відсутні будь які в
матеріалах справи докази щодо його продажу та проживання сторонами в цей час
однією сім'єю. Позивачка надала суду копію позовної заяви ОСОБА_3 до неї про
розірвання шлюбу,  де він зазначав,  що з січня 2007 року спільно не проживають. З
пояснень сторін вбачається,  що
автомобіль був проданий перед розлученням,
проте не під час спільного проживання.

Відмовляючи
у задоволені позовних вимог про визнання жилого будинку спільною власністю
подружжя,  суд не взяв до уваги,  що сторони у квітні 1998 року подали до РАЦУ
заяву на реєстрацію шлюбу,  який був
укладений 5 червня 1998 року,  а на
передодні,  а саме ЗО травня 1998 року
був укладений договір купівлі - продажу будинку. Суд також не взяв до уваги,  що розраховувалися за будинок не
сторони,  а їх батьки у рівних частках.
Гроші передавалися після підписання продавцем і покупцем договору в руки
ОСОБА_6 ,  який є рідним братом продавця і діяв від його імені. Як
свідок він підтвердив в судовому засіданні дані обставини. Суд в судовому
рішенні зазначив,  що свідки ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 заперечили отримання коштів в оплату купівлі продажу спірного
домоволодіння від позивачки. Проте з протоколу судового розгляду
вбачається,  що ці свідки суду
пояснили,  що їм невідомо кому належали
гроші. Позовні вимоги відносно того,  що
під час шлюбу проведений капітальний ремонт будинку,  проведено газову мережу,  водопровід,
опалення,   що  істотно
збільшило   вартість   будинку
судом  не

розглядалися,  що підтверджується матеріалами справи та
протоколом судового засідання.

Допустивши
суттєву неповноту судового розгляду,
вийшовши за межи заявлених позовних вимог та не розглянувши у повному
обсязі заявлені позовні вимоги суд ухвалив рішення,  яке не відповідає вимогам  ст. . 213 ЦПК України.

В
зв'язку з тим,  що допущені судом
недоліки не можуть бути усуненими ухваленням додаткового рішення судом першої
інстанції,  рішення по справі підлягає
скасуванню з направлебнням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись  ст.
ст. 11,  218,  303,
307,  п.5  ст.
311,  313-315,  317,
319,  325 ЦПК України,  - апеляційний суд,  -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення
Ріпкинського районного суду від 03 серпня 2007 року скасувати і справу
направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.