Справа №22-ц-3076/2007р.                                Головуючий
РІШЕННЯ

Іменем    України

23 травня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеля­ційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,  судді: Дралло І.Г.

Суддів: Берзіньш B.C.

М"ясоєдової
Т.М.  при секретарі Галіч Ю.Є.,  Розглянувши у відкритому судовому засіданні в
М. Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про стягнення подвійної суми завдатку
і моральної шкоди у зв'язку з порушенням зобов'язання за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 12
лютого 2007 року.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  в якому просила стягнути
з відповідачів 25 000грн. завдатка і суму в розмірі переданого завдатку - 25
000 грн.,  моральну шкоду в сумі 50 000
грн. Вимоги мотивувала тим,  що 15 червня
2006 року між нею і відповідачами був укладений договір про те,  що в строк до 1 вересня 2006 року буде
вчиннено правочин купівлі-продажу земельної ділянки,  згідно якому позивачка повинна була купити у
ОСОБА_2земельну ділянку в районі будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 було доручено
займатися підготовкою та оформленням документів для здійснення зазначеного
право чину. Для забезпечення зобов'язання по куплі-продажі земельної ділянки
позивачка передала завдаток у сумі 25 000 грн. Згідно умовам укладеного між
сторонами договору,  у разі порушення
зобов'язань і не укладення правочину купівлі-продажу земельної ділянки не з
вини покупця,  продавець (ОСОБА_2) і
повірений (ОСОБА_3) несуть перед покупцем солідарну відповідальність по
поверненню подвійної суми завдатку. Позивачка зі свого боку готова була 1
вересня 2006 року придбати земельну ділянку,
проте відповідачі не підготували всі необхідні документи,  не отримали державний акт на земельну
ділянку,  і договір купівлі-продажу з нею
не уклали. Вимоги про відшкодування моральної шкоди,  яку позивачка оцінює в 50000 грн.,  мотивує тим,
що у зв'язку з переказом грошей з Німеччини для укладення договору,  вона втратила значну суму на відсотках,  поведінка відповідачів відобразилася на стані
її здоров'я,  вона вимушена була
звертатися по медичну допомогу.

Рішенням
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 12 лютого 2007 року у
позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу,  в якій ставить
питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення,  яким її позовні вимоги задовольнити,  посилаючись на те,  що рішення незаконне і необгрунтоване,  ухвалено з порушенням норм матеріального і
процесуального права,  за неповно
з'ясованими обставинами справи,  які
мають значення для справи; недоведено

2

обставини,  що мають значення для
справи,  які суд вважав встановленими;
висновки суду не відповідають обставинам справи.

В
засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 підтримав доводи
апеляційної скарги,  ОСОБА_3 та
представник ОСОБА_2 проти них заперечували,
посилаючись на їх необгрунтованіність.

Обговоривши
наведені у скарзі доводи,  заперечення на
них,  та перевіривши матеріали
справи,  колегія дійшла висновку,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково,  а рішення суду - скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з таких
підстав.

Відповідно
до  ст.
ст. 303, 309п.п.3, 4 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції.
Апеляційний су|і відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права; рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи,  порушенні або неправильному застосуванні норм
матеріального або процесуального права.

Постановлюючи
рішення,  суд виходив із
необгрунтованності заявлених вимог в повному обсязі.

Такі
висновки суду не в повній мірі узгоджуються з матеріалами справи,  фактичними обставинами справи  вимогами чинного законодавства.

Так із
матеріалів справи Слідує,  що 15 червня
2006 року між ОСОБА_2. ОСОБА_1 і ОСОБА_3був укладений договір,  згідно умов якого сторони досягай угоди про
те,  що до 01 вересня 2006 року між
продавцем ОСОБА_2 і покупцем ОСОБА_1 буде вчинений правочин купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0, 04 га за адресою: АДРЕСА_1 за суму,  еквівалентну 92500 доларів США. Для забезпечення
даного зобов'язання позивачка передала,
а продавець ОСОБА_2прийняла суму 25 000 гривень як завдаток. Із тексту
договору також слідує,  щі цей договір є
одночасно і розпискою в отриманні продавцем від покупця зазначеної суми в 25
000грн.

Згідно  ст.  570 ЦК
України завдатком є грошова сума або рухоме майно,  що

видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором
платежів,  на

підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Статтею
132ч.ч.1, 3 ЗК

України передбачено,  що угоди і про
перехід права власності на земельні ділянки

укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються; угоди про
перехід права

власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального

посвідчення.

Договір
купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в установленому
законом порядку укладений не був.

Правила ч. 2  ст.  571 ЦК
України щодо стягнення з особи,  яка
одержала завдаток,

подвійної суми завдатку застосовуються в тих випадках,  коли між сторонами було

укладено договір,  проте він не
виконується з вини якоїсь зі сторін. Якщо ж сторони

домовились укласти договір,  але
відповідним чином його не оформили,
сплачені в

рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими,  що передбачено ч.2чт.570

ЦК України,  та повертаються в тому розмірі,  в„ якому вони давалися,  відповідно до

ст.
1212 ЦК України.

Таким
чином,  висновки суду про відмову у
задоволенні позову про стягнення суми,
переданої позивачкою В рахунок забезпечення виконання договору,  необгрунтованні. Ця сума у розмірі 25 000грн.
підлягає стягненню з продавця Хоролець

з

В.І.,  яка її одержала. В іншій частині позову і в
позові до   ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Відповідно
до  ст. 611 ЦК України,  якою обґрунтовані позовні вимоги про
стягнення моральної шкоди,  у разі
порушення зобов'язання моральна шкода відшкодовується тоді,  коли такий правовий наслідок встановлено
договором або законом.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 про
стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають,  оскільки договором від 15.06.2006р.,  на невиконання якого посилається
позивачка,  не передбачено відшкодування
моральної шкоди у разі його невиконання; не встановлено такий наслідок і
законом.

Оскільки
судом першої інстанції в позові про стягнення моральної шкоди відмовлено на
інших підставах,  рішення суду в цій
частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно
до положень  ст.  ст. 79, 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 підлягають
стягненню понесені позивачкою судові витрати у розмірі 250грн. судового збору і
30грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

З
урахуванням наведеного,  керуючись  ст.
ст. 303, 309, 314 Цивільного процесуального кодексу України,  колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 12 лютого 2007 року -
скасувати.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково:

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 000 гривень (двадцять п'ять тисяч
гривень),  у задоволенні решти позовних
вимог та вимог про стягнення моральної шкоди,
позові до ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 250грн. судових витрат по сплаті судового збору і
30грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців.