АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 22ц - 2430 / 2007                                     Головуючий в 1 інстанції - Чепурнов Д.В.
Категорія -13                                                       Доповідач  -
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

8
травня 2007
року                 Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого   - Глущенко Н.Г.

суддів                - Присяжної Ж.І., Прозорової М.Л.

при секретарі -
Білоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18
січня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1
доОСОБА_2, третя
особа - ВЖРЕО м. Жовті Води, про визнання таким, що втратив
право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2. про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що в спірна двокімнатна квартира ще у 1976 році була надана йому на склад сім'ї з чоловіки : він, його колишня дружина -
ОСОБА_1 та син -
ОСОБА_2 де вони всі були прописані та проживали. Квартира не
приватизована, знаходиться у комунальній власності.

У листопаді 2003
року з квартири вибула його колишня
дружина ОСОБА_1

На даний час на зазначеній житловій площі зареєстровані
він - позивач
та його син -відповідач
ОСОБА_2., який фактично не проживає в даній квартирі з лютого 1995
року, забравши свої особисті речі та проживаючи з цього часу за
власним розсудом. Ніяких особистих речей відповідача
в квартирі не має.

Крім того, у жовтні 2005 року відповідач одружився, має свою сім'ю з якою
фактично проживає по АДРЕСА_2

Всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового
приміщення він - позивач
несе один, сплачуючи всі витрати з
комунальних послуг і таке інше. За час відсутності відповідача він приводив квартиру в належний стан -
ремонтуючи її.

Оскільки відповідач добровільно, на свій розсуд залишив
спірну квартиру, не проживає в
ній і не користується нею без поважних на те причин більше 10
років, не відноситься до неї як до свого постійного місця проживання, то позивач
вважає, що

відповідач втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі.
Ніяких перешкод в проживанні та
користуванні квартирою він позивачу не чинив і не чинить.

За таких обставин, в силу ст.ст.71,72 ЖК України, позивач
просив суд визнати відповідача
таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 / а.
с.З /.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської
області від 18.01.2007 року
позивачу відмовлено в його позовних вимогах в повному обсязі /
а. с.76-77 /.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1. ставить питання про
скасування рішення суду та передачі справи на новий розгляд до суду першої
інстанції, оскільки воно ухвалене судом з порушенням матеріального та
процесуального закону / а.
с. 84-86 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з
ухваленням нового рішення у відповідності до п. п. 3,4
ст. 309 ЦПК України з наступних підстав.

Судом встановлено, що у 1976 році позивач ОСОБА_1 на сім'ю у складі трьох чоловік: він, його бувша дружина ОСОБА_1 та син -
відповідач ОСОБА_2., -отримав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, де всі троє були прописані та проживали.
Основним наймачем квартири був і є позивач ОСОБА_1 / а. с. 4,6,16,42-46
/.

Оскілки подружжя ОСОБА_1 розлучились, то 18.11.2003
року бувша дружина позивача знялася з реєстрації в спірній квартирі та
вибула на інше місце проживання /а. с. 6/, а в квартирі залишились зареєстрованими позивач та
відповідач / а.
с. 16 /.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований
та проживає в спірній квартирі і несе
всі витрати щодо утримання квартири та оплачує комунальні послуги / а. с. 42-46 /, а відповідач ОСОБА_2. спірній квартирі не проживає
з 1993 року
і з цього часу не несе ніякі витрати щодо утримання квартири, тільки один раз в
2004 році
ним, на прохання позивача, було погашено заборгованість за водопостачання. Дані
обставини підтвердили суду, як самі сторони, так і свідки з їх сторін.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не піддягають, оскільки
відповідач змушений був залишити спірну
квартиру через неприязні стосунки з батьком, до того ж відповідач не втратив
інтерес до квартири, оскілки частково
сплачує витрати на комунальні послуги і немає іншого житла.

Однак, з даними висновками суду та ухваленим рішення по
справі погодитись неможливо,
оскільки вони не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права.

Згідно ст.ст. 71,72 ЖК України, та роз'яснень Верховного Суду України,
викладених в постанові Пленуму від 12.04.1985
року № 2 ( з послідуючими змінами та доповненнями) „Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України" - особа
може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням в разі коли вона не проживає більше
шести місяців без поважних причин в спірному жилому
приміщенні.

Однак, суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги
закону та дійсні обставини справи відмовляючи
позивачу в його позовних вимогах.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2. будучи
зареєстрованим в спірній квартирі
не проживає в ній з 1993 року
без поважних на те причин, що підтвердили суду самі сторони, а також свідки з їх сторін. Відповідач
добровільно пішов з квартири, як він сам пояснив суду, і став проживати у своєї бабусі, затим на квартирі, а тепер
проживає з дружиною в квартирі придбаній на її ім'я.

Посилання відповідача, а також суду першої інстанції на
те, що відповідач змушений був піти з квартири так як в нього не склалися
відносини з батьком - позивачем
ОСОБА_1. не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки понад 13 років  відповідач не проживає в

спірній
квартирі і при цьому не звертався в правоохоронні органи щодо неможливості спільного проживання в квартирі, як і не ставив
питання щодо його вселення в квартиру, примусового обміну квартири і таке інше. Відповідач не несе ніякі витрати
щодо утримання спірної квартири, а одноразова сплата боргу за водопостачання на
прохання батька, не може вважатися обставиною, яка б підтвердила виконання
відповідачем обов'язків згідно зі ст. 64 ЖК України.

Доказів того, що позивач чинив перепони відповідачу щодо
проживання в спірній квартирі ОСОБА_2. суду не надав.

Безпідставними та надуманими є посилання суду першої
інстанції на те, що відповідач не має іншого житла.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 08.10.2005
року відповідач одружився з ОСОБА_3., а 29.06.2006 року подружжя ОСОБА_1 придбало двокімнатну
квартиру АДРЕСА_2,
яка була оформлена на ім'я дружини
відповідача - ОСОБА_3
В зазначеній квартирі відповідач проживає разом зі своєю сім'єю. Дані обставини підтвердив суду сам
відповідач, позивач, свідки, а також підтверджується копією витягу з реєстру права власності на нерухоме майно
та копією технічного паспорту на квартиру / а. с. 37,39
/.

За таких обставин, в силу ст.ст. 71,72
ЖК, колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки відповідач
ОСОБА_2. не проживає в спірній квартирі без поважних на те причин з 1993
року, тобто понад шість місяців, в зв'язку з чим втратив право користування
житловою площею в квартирі АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст. 303,307,309
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської
області від 18 січня
2007 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити.

ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1

Рішення набуває законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене
в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.