Справа
№22-1835/07                                                   Суддя
першої інстанції Селіщева Л.І.
29                                            Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11
жовтня 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційно­го
суду Миколаївської області в складі:

головуючої                                                                   Буренкової
К.О.,

суддів:                 Довжук Т.С.
,  Козаченка В.І.

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за
участю: позивача ОСОБА_1,  його
представника ОСОБА_2  відпові­дачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на
рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 07 червня 2007 р. за по­зовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання права на користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про визнання таким,  що
втратив право ко­ристуватись жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

13 липня
2006 р. ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання за ним
права на проживання в будинку АДРЕСА_1

В свою
чергу,  12 вересня 2006 р. ОСОБА_3подала
до суду позовну заяву про визнання ОСОБА_1 таким,  що втратив право користуватись вказаним
будинком,  мотивуючи це тим,  що він вибув на постійне місце проживання до
іншого жилого примі­щення.

Рішенням
Корабельного районного суду м.  Миколаєва
від 07 червня 2007 р. в задо­воленні
первісного позову відмовлено,  а
зустрічна позовна заява повністю задоволена.

В
апеляційній скарзі позивач,  посилаючись
на неправильне застосування норм мате­ріального права та порушення норм
процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити
нове рішення про задоволення його позову та відмову в за­доволенні зустрічної
позовної заяви.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,  колегія
суддів вважає,  що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що згідно
нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26 березня 1992 р.
будинок АДРЕСА_1належить ОСОБА_3,  матері
позивача.

У 2004
р. до вказаного будинку вселився ОСОБА_1. разом з дружиною та си­ном,  як член сім'ї власника будинку.

25 грудня 2003
р. ОСОБА_1.,  за нотаріально-посвідченим
договором купівлі-продажу,  придбав
незавершений будівництвом будинок АДРЕСА_2,
готовність якого складала на той час 32%.

В
середині вересня 2005 р. сімейні відносини між сторонами припинились.
ОСОБА_1разом зі своєю сім'єю виселився зі спірного будинку до власного
будинку,  де те­пер і проживає,  але не анулював свою реєстрацію в будинку
матері.

Зазначені обставини визнані сторонами в судовому засіданні,  а тому районний суд правильно
визначився,  що відповідно до  ст.  61
ЦПК України,  вони доказуванню не підля­гають.

Крім
того,  свідок ОСОБА_5,  батько відповідача,  підтвердив (а.с.  73),
що на час розгляду справи місцевим судом,  придбаний його сином будинок вже обладнаний
всім необхідними для проживання (газ,
вода,  опалення та
електропостачання),  що спростовує доводи
ОСОБА_1. про непридатність цього будинку для проживання.

До того
ж,  свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_3показали,  що позивач виселився з
будинку матері по своїй волі,  .через
відсутність там електропостачання '"
(а.с.  74-76).

За
такого,  судова колегія вважає,  що суд першої інстанції,  в межах заявлених позов­них вимог,  повно та всебічно дослідив обставини
справи,  дав належну оцінку наданим
сторонами доказам й дійшов вірного висновку,
що ОСОБА_1. виселився зі спірного будинку за своїм бажанням,  має власне житло,  а тому визнання за ним права користува­тись
будинком матері проти її волі суперечило б положенням  ст.  2
Закону України „Про власність від 07 лютого 1991 р. (з наступними
змінами),  що лише власник має право во­лодіння,  користування і розпорядження своїм
майном,  а не стороння для нього особа.

В
зв'язку з чим районний суд обгрунтовано відмовив у задоволенні первісного позо­ву
та повністю задовольнив зустрічний позов.

Інші
доводи апеляційної скарги не спростовують указаних висновків суду першої
інстанції,  а тому не можуть бути підставою
для скасування оскарженого рішення,
ухвале­ного з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315 ЦПК України року,  колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення Корабе­льного
районного суду м.  Миколаєва від 07
червня 2007 р. - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.