УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

30 липня
2007 року.                                                                                м.
Харків.

Колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у   цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Трішкової І.Ю.,
Хребтова В.П., Кокоші В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, стягнення матеріальної і
моральної шкоди; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення і за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

встановила:

В листопаді 1996 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного 29 листопада 1993
року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначала, що вона та її брат ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_2 договір довічного
утримання.

Згідно умов зазначеного договору, ОСОБА_2 взяла на себе
зобов'язання по догляду та утриманню за власний рахунок позивачки і її брата.

При цьому, позивачка вважала, що належна на праві власності їй та ОСОБА_3
квартира АДРЕСА_1 перейде у власність відповідачки після їх смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1
року брат позивачки - ОСОБА_3 помер.

Після смерті брата ОСОБА_2 вселила до спірної квартири
сім'ю доньки ОСОБА_4

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує умов договору і
погіршила її житлові умови, просила договір довічного утримання визнати
недійсним, а сім'ю ОСОБА_4виселити з квартири.

У червні 2003 року ОСОБА_2 звернулась в суд з зустрічною позовною заявою
про усунення перешкод в користуванні власністю.

В обґрунтування свого позову вона посилалась на те, що на підставі договору
довічного утримання з ОСОБА_3 їй на праві власності належить 1/2 частина

Справа № 73 - кс
- 07                                                             Головуючий
1 інст.: Волков Ю. Р.

Категорія:
житлові                                                                  Суддя
доповідач: Кокоша В.В.

квартири
АДРЕСА_1, а позивачка порушує її права, перешкоджаючи у користуванні власністю.

Рішенням Ізмаїльського міського суду Одеської області від
ЗО жовтня 2003 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 22 червня 2004 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, а
зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалені у справі рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Доводи скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи
допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338 - 341 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а
тому доводи касаційної скарги в цій частині також не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.
ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Ізмаїльського міського суду
Одеської області від 30 жовтня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 22 червня  2004 року залишити
без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.