Справа № 5396                                                  Суддя 1-ї ін.- Шишов О.О.
- 13                                                     Доповідач - Шабанова В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2007 р.
Апеляційний суд Донецької області у складі

Головуючої -
Шабанової В.О.

Судців -
Резникової Л.В.,  Стратіло В.І.

При секретарі -
Стефановій І.М.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

На
рішення Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 23 лютого 2007 року

За
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним

Третя
особа: Дев'ята Донецька нотаріальна контора.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 23 лютого 2007 року ОСОБА_1. поновлено строк звернення до
суду з позовом про захист своїх прав.

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним задоволений

Договір
дарування квартири від 31 травня 1996 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
визнаний недійсним.

На дане
рішення відповідачкою подана апеляційна скарга,
в якій ставиться питання про скасування судового рішення та залишення
позовної заяви без розгляду.

Апелянт
вважає,  що рішення суду постановлене з
порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

Висновок
експертизи стосовно психічного стану здоров'я позивачки не є обов'язковим для
суду. В амбулаторній карті відсутні записи лікаря-психіатру стосовно її стану
здоров'я. Лікар-терапевт,  опитаний судом
, не міг оцінити належним чином психічний стан ОСОБА_1

На
момент укладання договору дарування квартири,
дієздатність ОСОБА_1. перевірялась нотаріусом.

Звертаючись
в суд позивачка не просила поновити строк позовної давності.

Поновлюючи
даний строк,  суд вийшов за межі
заявлених вимог.

Позов
поданий особою,  яка не має процесуальної
дієздатності,  тобто неналежною
особою,  у зв'язку з чим позовна заява
мала бути залишена без розгляду.

Заслухавши
доповідача,  представника ОСОБА_1 за
дорученням,  перевіривши матеріали
справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  рішення суду підлягає
залишенню без змін,  з наступних підстав.

2

Розглядаючи
дану справу суд першої інстанції встановив,
що 30.05.1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. був укладений договір
дарування 2/3 частин жилого будинку,
розташованого за адресою м.
АДРЕСА_1. Даний договір посвідчений нотаріально,  зареєстрований в реєстрі № 2-1376.

21.03.2006
року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом доОСОБА_1. про визнання договору
дарування недійсним.  При цьому
посилалась на те,  що на момент укладання
договору не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними за станом
здоров'я.

Згідно з
висновком,  проведеної судом,  судово-психіатричної експертизи № 380 а від
05.07.2006 року,  ОСОБА_2 в період
укладання договору дарування від 31.05.1996 року не могла розуміти значення своїх
дій та керувати ними за станом здоров'я ( а.с. 64-71).

Опитана
судом дільничий лікар-терапевт Ігліна О.В. пояснила,  що у 1995 році ОСОБА_2 перенесла ішемічний
інсульт. Дана хвороба вплинула на її стан здоров'я. Вона могла виконувати якісь
дії,  не розуміючи для чого це
робить,  іноді не впізнавала її.

Згідно з
висновком додаткової судово-психіатричної експертизи № 596 а від 15.11.2006
року,  ОСОБА_1. страждає на судинну
деменцію,  за своїм психічним станом не
може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Зазначене психічне
захворювання виникло внаслідок перенесеного гострого порушення мозкового
кровообігу (ішемічного інсульту) перенесеного 02.04.1995 року. ( а.с. 97).

Встановивши
вказані обставини,  суд правильно
визначив правовідносини по справі,  виходячи
з того,  що вони виникли в момент
укладання договору у 1996 році і правильно визначився в застосуванні норм
права,  виходячи з положень
законодавства,  діючого на той час,  тобто
ст.55 ЦК України
1963 року.

Відповідно
до вказаної норми закону угода,  укладена
громадянином,  хоч і дієздатним,  але який в момент її укладання перебував в
такому стані,  коли не міг розуміти
значення своїх дій та керувати ними,
може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Проаналізувавши
обставини та докази по справі,  а також
виходячи з положень вказаного вище закону,
суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову
ОСОБА_1 щодо визнання договору дарування,
укладеного від 31.05.1996 року недійсним,  оскільки в момент його укладання вона не
розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними.

У
зв'язку з тим,  що позивачка з 1995 року
страждає деменцією і згідно з висновком додаткової судово-психіатричної
експертизи і на даний час не може розуміти значення своїх дій та керувати
ними,  суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про можливість поновлення строку позовної давності для
звернення позивачки в суд за захистом своїх прав,  виходячи з того,  що він пропущений нею з поважних причин,  а саме внаслідок психічної хвороби,  якою позивачка страждала протягом зазначеного
періоду часу і продовжує страждати і на даний момент.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що позивачка
ОСОБА_2,  звертаючись,  в суд не ставила питання про поновлення
строку і суд,  вирішивши це питання,  вийшов за межі заявлених вимог є
безпідставними.

З
позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона, поставивши питання про визнання
укладеного нею договору дарування недійсним,
одночасно просила поновити їй строк для звернення з даним позовом в суд
( а.с. 5 зв.).

З
обставин справи вбачається,  що згідно із
записами в амбулаторній карті,
поясненнями свідка - дільничого лікаря-терапевта,  позивачка у 1995 році перенесла ішімичний
інсульт. Згідно з висновками судово-психіатричних експертиз це стало причиною
порушення мозкового кровообігу,  настання
деменції. Висновок судово-психіатричної експертизи зроблений з урахуванням
дослідження записів амбулаторної

3

картки, медичних
документів, ОСОБА_1,  пояснень
лікаря-терапевта. Тому доводи апеляційної скарги про те,  що позивачка не перебувала на обліку в
психіатричній лікарні,  не оглядалась
лікарем-психіатром не можна прийняти до уваги.

Відповідно
до положень ч.1  ст. 55 ЦК 1963 р. (ст. 225 ЦК 2004 p.) громадянин,  який не розуміє значення своїх дій і не може
керувати ними може самостійно звертатися в суд з позовами у разі,  якщо він не визнаний недієздатним відповідним
судовим рішенням.

ОСОБА_1,  хоча і страждає на психічне
захворювання,  але недієздатною не
визнана,  у зв'язку з чим вправі була
самостійно звертатися в суд з позовом в суд і доводи апеляційної скарги в цій
частині є необґрунтованими.

Рішення
суду відповідає вказаним вище нормам матеріального права,   ст. ст. 10,
11, 60,  213-215 ЦПК України,  правові висновки суду доводами апеляційної
скарги не спростовується,  підстав для
його скасування,  в межах доводів
апеляційної скарги,  немає.

Керуючись  ст.307, 308,
313-315 ЦПК України,  апеляційний
суд , -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 23 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з моменту її проголошення.