Справа №
22ц-1019/2007 р.                                                         Головуючий
Категорія 18                                                                                   суддя
Доповідач суддя Повєткін В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007
р. Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого
судді:                                         Повєткіна
В.В.

Суддів:                                                              Козлова
С.П., Максюти
Ж.І.

При секретарі:                                                  Білоус
А.М.

Розглянув у
відкритому судовому засіданні в М.Дніпропетровську цивільну спра­ву за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення
Індустріального районного суду М.Дніпропетровська від 22 листопада 2006 року

за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення боргу, -

Встановив:

Рішенням
Індустріального районного суду М.Дніпропетровська від 22 листопада 2006 року
задоволені позовні вимоги ОСОБА_1., на його користь з ОСОБА_2. стягнуто борг за
договором позики у сумі 202000,00 грн. (а.с.106-107).

В апеляційній
скарзі (а.с.11-112) ОСОБА_2., посилаючись на неповне з'ясу­вання судом
обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої ін­станції
скасувати і справу направити на новий розгляд, оскільки суд:

не врахував, що
ОСОБА_1. є неналежним позивачем, оскільки у судовому засіданні вказав, що гроші
належали не йому, а його батькові;

не врахував
заперечення відповідача проти отримання грошей від позивача і ви­кладені ним
обставини надання розписки позивачу;

не застосував
строк позовної давності, оскільки сам позивач зазначив, що з претензією про
повернення боргу почав звертатися з 1996 року, а з позовом звернувся до суду
лише у 2005 році і питання про поновлення строку не ставив.

Перевіривши
законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції у ме­жах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що скарга є необгрунтованною і не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Постановлюючи
рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про. стягнення моральної
шкоди, суд першої інстанції встановив, що борг ОСОБА_2. перед ОСОБА_1. за
договором позики у сумі 40000,00 доларів США
підтверджується розпис­кою ОСОБА_2. від 18 квітня 1996 року.

Колегія суддів
вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та
матеріалам справи. Згідно зі ст.374 ЦК
України в редакції 1963 року, що діяв на час укладеннями; договору позики,
за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) у власність гроші, а позичальник зобо'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей.

Відповідно до
ст.ст.1046,1047 ЦК України
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду, та такої
ж якості; на підтвердження укладення договору позики та його

2

умов може  бути
представлена  розписка  позичальника
або  інший документ,  який посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Як вбачається з
матеріалів справи, згідно з розпискою від 18 квітня 1996 року ОСОБА_2. отримав
від ОСОБА_1. позику у сумі 40000,00 доларів США (а.с.5).

У суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2. не заперечував, що у ОСОБА_1. на підтвердження
боргу була надана його (відповідача) розписка на вказану суму борга.

Тому посилання
відповідача на те, що ОСОБА_1. є неналежним позивачем, не можуть бути прийняті
до уваги.

Відповідно до
ч.1 ст.104 9 ЦК України
якщо договором не встановлений строк по­вернення позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом
тридцяти днів від дня пред'явлення позикодав­цем вимоги про це, якщо інше не
встановлено договором.

Так само ст.165 ЦК України в
редакції 1963 року, що діяв на час укладення до­говору позики, було
передбачено, якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений
моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі
провести виконання в будь-який час.

Згідно з
розпискою від 18 квітня 1996 року строк повернення боргу сторонами не
встановлений.

Доказів того, що
позивачем були заявлені вимоги про повернення позики, суду не надано.

З огляду на це
доводи позивача про необхідність застосування позовної давнос­ті не можуть бути
враховані.

Згідно зі ст.60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається зі
справи, будь-яких доказів на підтвердження того, що договір займа між сторонами не
укладався позивачем суду першої інстанції не надано, доводи позивача - не
спростовані.

Договір позики
відповідно до вимог ст.376 ЦК
України в редакції 1963 року, що діяв на час укладення договору позики, та
вимог ст.1051 ЦК України
відповідачем не оспорений, в передбаченному законом порядку недійсним не
визнаний.

За таких
обставин доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо
необґрунтованості рішення суду першої інстанції є безпідставними.

З огляду на
вищезазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції все­бічно і повно
дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам по справі і постановив
законне і обґрунтоване рішення.

Порушень
матеріального та процесуального права при ухваленні рішення судом не допущено.

Тому підстав для
скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з
викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу­ального кодексу
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення
Індустріального районного суду М.Дніпропетровська від 22. листопада 2006 року -
залишити без зміни.

Ухвала
Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.