УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
червня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого
судді                            Берещанської
І.І.

суддів                                                 Кузнєцової
О.О.

Афендікова С. М.

при
секретарі                                     Урденко
Г.В.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду АР Крим цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до філії МРЦ ВВ МВС України „Майнаки" - ДРЦ
„Меркурій",  ОСОБА_2 про визнання
наказу про звільнення незаконним,
поновлення на роботі,  стягнення
компенсації за вимушений прогул,
стягнення заробітної плати за час відпустки,  надання щорічної та додаткової
відпустки,  стягнення несплаченої
вихідної допомоги при звільнення,
відшкодування моральної шкоди,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Євпаторійського міського суду АР Крим
від 28.11.2006 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до філії МРЦ ВВ МВС України „Майнаки" - ДРЦ
„Меркурій",  ОСОБА_2 про визнання
наказу про звільнення незаконним,
поновлення на роботі,  стягнення
компенсації за вимушений прогул стягнення заробітної плати за час
відпустки,  надання щорічної та
додаткової відпустки,  стягнення
несплаченої вихідної допомоги при звільнення,
відшкодування моральної шкоди.

Вимоги
мотивовані тим,  що позивач працював у
відповідача інспектором кадрів з 21.02.2005 року /відповідно на наказу
начальника ДМРЦ „Меркурій" про прийняття на роботу №8-к від 21.02.2005
року/. 20.03.2006 року,  згідно з наказом
начальника ДМРЦ „Меркурій" №27,
його звільнено у зв'язку із скороченням штату,  тобто по п. 1
ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1
вважає звільнення незаконним,  бо
фактично ніякого скорочення штату не відбувалося,  його звільнено як неугодного робітника,  який діяв не в інтересах роботодавця,  а захищав інтереси робітників,  відносно яких відповідач порушував вимоги
трудового законодавства щодо оплати праці та робочого часу. Внаслідок
незаконного звільнення він не може працевлаштуватися,  у зв'язку з чим йому заподіяно матеріальну
шкоду у розмірі 9733, 57 грн. Більш того,
22.02.2006 року він подав відповідачу заяву про надання чергової та
додаткової відпустки,  однак така
відпустка не була йому надана. Із змісту наказу про звільнення не
вбачається,  що при звільненні
невикористана відпустка компенсується грошима. Крім того,  позивав не давав своєї згоди на таку
компенсацію. На думку ОСОБА_1.,
відповідач зобов'язаний надати відпустки та оплатити їх у розмірі

Справа №
22ц-2980/07                головуючий
суддя суду першої інстанції Захарова
І. О.

суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції Кузнецова
О.О.

1 162, 26 грн.,  а наказ № 16 від
09.02.2006 року п.п.2, 4 „Про встановлення надбавок та виплату компенсації за
невикористану відпустку та вихідну допомогу у зв'язку із звільненням"
просить визнати незаконним.

Позивач
також зазначив,  що при його звільненні
вихідна допомога була виплачена не в повному обсязі,  а лише за один місяць. За два місяці середній
заробіток,  що складає 2324, 52 грн. з
урахуванням індексу інфляції,  ним не
отримано.

Такі
неправомірні дії відповідача завдали позивачеві моральну шкоду,  що оцінюється ним у 7000 грн.

У
зв'язку з порушенням трудового законодавства та незаконного звільнення просить
поновити його на роботі у попередній посаді із попередньою оплатою праці.

Рішенням
Євпаторійського міського суду АР Крим від 28.11.2007 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1,  відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду,  18.12.2006
року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,  в
якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Апеляційна
скарга мотивована тим,  що рішення суду
постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права,  за неповно встановленими обставинами,  що мають суттєве значення для вирішення спору
по суті,  та за висновками,  що не відповідають фактичним обставина справи.

Апелянт
зазначив,  що,  згідно наказу №8-к від 21.02.2005 року,  він знаходився у трудових відносинах з
дитячим медичним реабілітаційним центром „Меркурій". Проте,  наказ МВС України №1061 від 24.11.2005 року
затвердив Перелік змін в штатному розкладі Філіалу медичного реабілітаційного
центру ВВ МВС України „Майнаки" -дитячого лікувально-оздоровчого центру
„Меркурій",  з яким позивач у
трудових відносинах не знаходився.

Крім
того,  як вказав апелянт,  згідно Статуту філіалу медичного
реабілітаційного центу ВВ МВС України „Майнаки" - дитячого медичного
реабілітаційного центру „Меркурій",
начальник не уповноважений правом скорочення штату та звільнення
робітників за  ст. 40 п.1 КЗпП України.
Він може тільки вносити пропозиції та виконувати накази органу керування,  тобто М^С України.

Таким
чином,  на думку апелянта,  суд неправильно в мотивувальній частині
стверджує,  що наказ про звільнення
виданий уповноваженою особою в рамках її повноважень.

Обговоривши
доводи апеляційної скарги,  дослідивши
матеріали справи,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна cкapгa частково
обгрунтована і підлягає частковому задоволенню,
а рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
303 ЦП^С України,  під час
розгляду справи у апеляційному порядку,
апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до філії медичного реабілітаційного

центру внутрішніх військ МВС України „Майнакі"- дитячий медичний
реабілітаційний

центр „Меркурій",  якій є
юридичною особою і,  відповідно до
довідки № 6385,  є

включеним до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України

/а.с.  11, 40-48/.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1
був прийнятий на роботу та звільнений наказами начальника ДМРЦ „Меркурій"
/ а.с.  38,  70 /.

Оскаржуючи
правомірність наказу про його звільнення,
ОСОБА_1 вказав,  що скорочення
штату Філії проведено на підставі наказу МВС України від 24.11.2005 року

№ 1061 / a.c. 16 /,  проте за
текстом наказу мова іде про Філію медичного реабілітаційного центру внутрішніх
військ МВС України „Майнакі"- дитячий лікувально-оздоровчий центр
„Меркурій",  а не Філію медичного
реабілітаційного центру внутрішніх військ МВС України „Майнакі"- дитячий
медичний реабілітаційний центр „Меркурій",
з яким він знаходився у трудових правовідносинах / а.с.  67 /.

З
пояснень представника відповідача слідує,
що у даному випадку мало місце реорганізація,  проте вказані зміни,  у тому числі,
назви підприємства в Єдиному реєстрі підприємств та організацій України
зареєстровані не були,  що не відповідає
вимогам  ст.   ст.
80,  90 ЦК України та Закону
України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Вказана
обставина має суттєве значення для вирішення позовних вимог ОСОБА_1,  по суті,
проте судом першої інстанції вказане не з'ясоване.

За
такими обставинами колегія судів вважає за необхідне рішення суду
скасувати,  справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції для з'ясування зазначених обставин щодо
правонаступництва й у разі необхідності залучення до участі у справі той
юридичної особи,  на підставі наказу якої
було проведено скорочення штату.

На
підставі наведеного та,  керуючись  ст.
ст.  307 ч.1 п.5,  311 п.4 Цивільного процесуального кодексу
України,  колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду АР Крим

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Євпаторійського міського суду АР Крим від 28.11.2006 року скасувати,  справу направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо
до Верховного Суду України.