Справа №22-ц- 1601/07р.                              Головуюча
суду 1
інстанції Локтіонова О.В.
Категорія 5                                                      Доповідач
апеляційного суду    Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого           -
Галущенка О. І.,

суддів:
Базовкіної Т.М.,     Довжук Т.С,

при секретарі
судового засідання Фірсовій Т.В.,

за участю
представників позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської
області від 13 червня 2007 року за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області

(далі - райдержадміністрація),

треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на самочинно побудоване
нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

18 січня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, райдержадміністрації про визнання права власності на самочинно
побудовані споруди у АДРЕСА_1, а
саме: жилий будинок, літню кухню, вбиральню та 3 сараї.

Позивач вказував, що в вказаному будинку він з дідом
ОСОБА_7 та бабусею ОСОБА_8 проживав з дня свого народження. Після їх смерті він
здійснив перебудівництво, але будинок і господарські споруди не прийняти в
експлуатацію і побудовані без проекту. Оскільки це будівництво є самочинним,
однак побудовані ним, просить визнати за ним право власності на ці будівлі.

Посилаючись на
вказане, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 червня 2007
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду
постановлено з порушенням норм матеріального права та є незаконним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її
доводів не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно
з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам, які були представлені
сторонами, і дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання
за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. В зв'язку з
чим, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 згідно господарської книги № 7
був власником спірного жилого будинку з 1950 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с. 76). Позивач проживає в цьому будинку з 1980 року (ах. 44-45).

Рішенням Галицинівської сільської від 18 березня 1993 року, яке нікім не
оспорювалося, постановлено оформити право власності на спірний будинок за
ОСОБА_2 - донькою померлого ОСОБА_7, та видати їй свідоцтво про право власності
на цій будинок (а.с. 79).

Між тим, з довідки Миколаївського межміського бюро технічної інвентаризації
від 02 жовтня 2006 року власність за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрована. На земельній ділянці самовільно
побудовано жилий будинок, літню кухню, вбиральню, три сараї (а.с. 48).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, що
передбачено ч. З ст. 376 ЦК
України.

Відповідно до довідки виконкому від 31 січня 2007 року
згідно господарської та кадастрової книги власником земельних ділянок за
адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 є
відповідачка ОСОБА_2 (а.с. 6).

Однак, Запис про реєстрацію державного акту на право
власності на земельну ділянку площею 0,25 га. розташовану за адресою: АДРЕСА_1
відділом реєстрації нерухомого майна не реєструвався (а.с. 85).

Таким
чином, питання про визнання права власності на житловий будинок та інші будівлі
може бути вирішено через суд тільки після передання земельної ділянки у
власність чи надання її в оренду для обслуговування житлового будинку в порядку
і нормах, встановлених ст. ст. 40, 125-126 ЗК України. Крім того, як роз'яснив
Пленум Верховного Суду в п. 6 постанови «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до
правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону «Про
власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не підлягають
задоволенню, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись
статями 303, 308, 313,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 13 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.