УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2007р.                                                                                                   м.Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого:                  Градовського Ю.М.

суддів:                             Артеменко І.А.

Суворова В.О.

при секретарі:                  Лабунській Т.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси
від 6 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії „Чорноморське морське
пароплавство" про зобов'язання ДСК „ЧМП" виплатити компенсацію за втрату частини заробітної плати в зв'язку з
затримкою строків її виплати, визнання незаконним рішення
про надання відпустки, стягнення оплати по середньому заробітку за несвоєчасно сплачені робочі дні, відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2005р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ДСК „ЧМП" про
зобов'язання ДСК „ЧМП" виплатити компенсацію
за втрату частини заробітної плати в зв'язку з
затримкою строків її виплати у сумі 10248грн.76к., визнання незаконним рішення про надання відпустки, стягнення оплати по середньому
заробітку за несвоєчасно сплачені робочі дні у сумі 176 грн. 65 коп.,
відшкодування 5000грн. моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що незважаючи на його
заяви, спрямовані до президента ДСК
„ЧМП" про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у зв'язку з судовими засіданнями, йому оформили відпустку
за 23.12.2004р. без згоди останнього, а 17.12.2004р.,
31.01.2005р., 09.02.2005р., 01.03.2005р., 09.03.2005р. оплатили заробітну
плату, як робочі дні, а не по середньому заробітку. Також, позивач не отримав відповіді на заяву до президента ДСК „ЧМП" про
розгляд питання, пов'язаного з виплатою компенсації за
втрату частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати за 1997р. Вказані дії керівництва позивач вважає злочинними,
які призвели до спричинення моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 6 квітня 2007р. ОСОБА_1 відмовлено
у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,
прийняти по справі нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на порушення норм права.

Справа №
22ц-2922/2007                                                                                     Категорія: ЦП 41

Головуючий у інстанції: Нікітіна
С.Й. Доповідач: Градовський Ю.М.

2

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши
законність та обгрунтованність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія судців вважає необхідним скаргу відхилити.

За правилами ст.308ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відпустка ОСОБА_1 надана у відповідності до діючого законодавства,
порушень при цьому допущено не було. Заробітну
плату за зазначені дні він отримав виходячи із середнього заробітку, яка була встановлена на підприємстві. Компенсацію за
несвоєчасну виплату заробітної плати у 1997р.
позивач отримав у встановленому законом порядку, порушень при її виплаті
допущено не було. Виходячи з того, що права ОСОБА_1 не порушені, суд вважав необхідним у задоволенні позову
відмовити.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції
повно та об'єктивно дослідив матеріали справи
надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що ОСОБА_1 працював в ДСК „ЧМП" на посаді
головного спеціаліста КРР. 8 грудня 2004р. (а.с.26) він
звернувся з заявою до президента компанії про те, що на 23 грудня 2004р. він викликаний до суду по цивільній справі у
якості позивача. Розпорядженням керівника (а.с.25) вказаний день ОСОБА_1 наданий як відпустка. В подальшому позивач неодноразово приймав участь у судових засіданнях, однак
не дивлячись на це йому провели виплату середньої заробітної плати,
що підтверджується наданими до справи доказами.

За правилами п.1 п.п.а) Постанови СРСР №206 від 22 липня 1931р. „Про
збереження заробітку за час виконання
державних та громадських обов'язків" (т.1 а.с.237) робітники зберігають свій заробіток за місцем роботи за час участі
у судових засіданнях у якості народного засідателя, громадського обвинувача, експерта
та свідка.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку
про те, що перебування ОСОБА_1 23 грудня 2004р. у судовому засіданні у якості позивача не надає йому
право на отримання середнього заробітку. В той же час, видання розпорядження про
надання йому відпустки для вирішення власних питань це право керівника підприємства, яким він скористався. При цьому
трудові права позивача порушені не були.

Проводячи виплату середнього заробітку за 17.12.2004р., 31.01.2005р.,
09.02.2005р., 01.03.2005р., 09.03.2005р.,
підприємство виходило з того, що у зв'язку з відсутністю прибутку підприємства
позивач отримує середній заробіток. Цей довід підтверджується наданими до справи довідками (т.1 а.с.34,39,49,52), в яких
відображений розмір середнього заробітку, отриманого ОСОБА_1, не дивлячись на те, що в судових засіданнях він приймав
участь як позивач, а також як особа, яка є представником.

За таких
обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трудові права ОСОБА_1 не порушенні, оскільки він приймав участь у судових засіданнях як позивач та представник іншої особи, оплату
проведено виходячи із рівня середнього заробітку.

Вирішуючи питання щодо компенсації
частини втраченого заробітку у зв'язку із порушенням строків її виплати, судова колегія дійшла до висновку, що суд
першої інстанції правильно виходив з вимог положення
„Про порядок компенсації робітникам втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати"
Затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20 грудня 1997р.,
оскільки компенсаційні виплати проводяться на заробітну плату
нараховану і не виплачену після 1 січня 1998р. Враховуючи,

3

що після 1 січня 1998р.
компенсаційні виплати по заробітній платі ОСОБА_1 проведені, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні
позовних вимог в цій частині.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм
права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для
висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело або могло
призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст.ст.213,215ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.308,315ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 6 квітня 2007р. залишити
без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути оскаржена у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.