Справа № 22-ц- 1302/07                 Головуюча суду
Категорія  18                                          Доповідач
апеляційного суду Шолох
Ухвала

Іменем   України

21  червня 2007 року колегія  суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої   - Славгородської Н.П.,

суддів - Шолох
З.Л.,  Мурлигіної О.Я.,

при секретарі
судового засідання   - Негрун І.О.,  участю:

·
представника позивача - ОСОБА_3,

·
відповідача ОСОБА_1

розглянувши   у відкритому   судовому
засіданні   у м.  Миколаєві
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на   рішення
Заводського    районного суду    м.
Миколаєва    від    13 березня 2007 року у справі за

позовом
ОСОБА_2      до      ОСОБА_1,
Приватного   підприємства   виробничо
-  технічний   центр
„Ората  -Плюс" м.  Миколаєва про визнання договору позики
частково недійсним та стягнення боргу,

встановила:

В квітні
2006 року ОСОБА_2  звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про виконання боргових зобов'язань.

Позивач
зазначав,  що 1 жовтня 2004 року передав
в борг особисто відповідачу,  як власнику
приватного підприємства виробничо - технічного центру „Ората - Плюс" 26
500 грн. до 20 грудня 2005 року. Про зазначене вони в цей же день уклали
договір позики нотаріально,  де позичальником
зазначено приватне підприємство.

Посилаючись
на невиконання умов договору,  а також на
те,  що 14 жовтня 2005 року ОСОБА_1
передав всі корпоративні права на зазначене приватне підприємство ОСОБА_4,  а позичені кошти на рахунок підприємства не вніс,    позивач просив стягнути борг з відповідача.

В травні
2006 року представник позивача змінив підстави позовних вимог та просив
стягнути з ОСОБА_1 26 500 грн.,  як
безпідставно набуте майно.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 27 жовтня 2006 року позов задоволено.

Ухвалою
того ж суду від 26 грудня 2006 року зазначене рішення скасовано у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

В лютому
2007 року ОСОБА_2  звернувся до суду з
уточненою позовною заявою до ОСОБА_1,
приватного підприємства виробничо -технічний центр „Ората - Плюс"
про визнання недійсним договору позики в частині позичальника,  визнавши позичальником ОСОБА_1

При
цьому позивач посилався на те,  що
ОСОБА_1 особисто отримав від нього позичені кошти для підприємства,  власником якого він був,  і не вніс їх в касу (або на рахунок)
підприємства. Передав іншій особі всі права на зазначене підприємство,  а борг не повернув.

Останнім
рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 13 березня 2007 року позов задоволено. Визнано недійсним в
частині позичальника зазначений договір позики,
укладений між ОСОБА_2  та
приватним підприємством виробничо - технічний центр „Ората - Плюс" та
позичальником визнано ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  26 500 грн. боргу та судові витрати.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  просив рішення суду скасувати та справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши законність та обгрунтованість
рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

Суд
повно та всебічно дослідив обставини спору,
дав належну оцінку доказам по справі і прийшов до вірного висновку про
те,  що належним позичальником за
договором позики,  укладеним 1 жовтня
2004 року між ОСОБА_2  та приватним
підприємством виробничо - технічний центр „Ората - Плюс" є власник цього
приватного підприємства - ОСОБА_1,  який
особисто отримав позику від ОСОБА_2  при
укладенні договору та розпорядився ними на свій розсуд.

А
тому,  районний суд обгрунтовано
задовольнив позов,  визнавши недійсним
договір позики в частині позичальника та визнав позичальником ОСОБА_1,  а також
стягнув заборговану суму саме з ОСОБА_1

Необгрунтовані
доводи ОСОБА_1 про те,  що він повернув
борг ОСОБА_2,  а розписка про це
знаходиться у нового власника підприємства. Оскільки,  на підтвердження цього факту відповідач не
надав суду належних та допустимих доказів у відповідності до  ст.
ст.  58,  59 ЦПК України. Хоча,  згідно вимог ч.1  ст.  60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Виходячи
з наведеного,  колегія суддів
вважає,  що рішення суду першої інстанції
постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права,  а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись  ст.
ст.  303,  308,
315 ЦПК України,  колегія суддів,
-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Заводського районного суду м.  Миколаєва
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення.