Справа№22-ц-1828/07р.                         Головуюча   1
інстанції   Разумовська О.Г.
44                                             Доповідач   апеляційного суду Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04  жовтня
2007  року        колегія
суддів  судової палати  в
цивільних  справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючої      -
Буренкової К.О.,  суддів:
Козаченка В.І.,  Довжук Т.С,

при
секретарі судового засідання                        Гапєєвій
Т.В.,

за
участю позивача                                                    ОСОБА_1,

представника позивача                                            ОСОБА_2.,

представника
відповідача                                         ОСОБА_3,

відповідачки                                                              ОСОБА_4.,

третьої
особи                                                             ОСОБА_5.,

представника
третьої особи ЖЕП «Бриз» Григор'єва Є.П.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційними
скаргами ОСОБА_1

на
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 травня 2007 року та додаткове рішення Заводського
районного суду м.  Миколаєва від 02
серпня 2007 року за позовом

ОСОБА_1

до

Управління з використання й розвитку комунальної власності Миколаївської
міської ради

(далі - Управління),

Миколаївської міської ради (далі - міськрада),

ОСОБА_6,

треті особи:

житлово-експлуатаційне підприємство «Бриз» (далі - ЖЕП «Бриз»),  адміністрація

Заводського району м.
Миколаєва,  Управління з
архітектурно-будівельного контролю,

приватний нотаріус ОСОБА_7,  ОСОБА_8,  ОСОБА_9,
ОСОБА_10,  ОСОБА_11,  ОСОБА_12,
ОСОБА_13,  ОСОБА_5,

ОСОБА_14,  ОСОБА_15,  ОСОБА_16,

ОСОБА_17,  ОСОБА_18,

про визнання
рішення і договорів оренди,
купівлі-продажу недійсними,
усунення перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

07   лютого 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до

Управління,  міськради,  ОСОБА_6 про скасування рішення міськради від
31

жовтня 2003 року,  яким була
дозволена приватизація частини першого поверху четвертого

під'їзду п'ятиповерхового будинку АДРЕСА_1 шляхом викупу

нежитлового приміщення,  визнання
недійсними договорів оренди та купівлі-продажу

вказаного приміщення,  укладених між
Фондом комунальної власності Миколаївської

міськради та ОСОБА_6,  від 01 червня
2003 року та 29 березня 2004 року

(відповідно).

Позивач
вказував,  що є власником квартири
АДРЕСА_2 зазначеного будинку. В грудні 2005 року йому стало відомо,  що частина першого поверху вказаного
під'їзду,  який є прохідним,  має запасний пожежний вихід,  продана ОСОБА_6 на підставі зазначеного
рішення міськради. Також зазначав,  що
спірне допоміжне приміщення є об'єктом права спільної власності співвласників
даного багатоквартирного будинку.

Посилаючись на
вказане,  позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 травня 2007 року в задоволенні позову про визнання
рішення міськради,  договору
купівлі-продажу недійсними,  усунення
перешкод в користуванні допоміжним приміщенням,
відшкодуванні моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовлено.

Додатковим
рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 02 серпня 2007 року в задоволенні позову про визнання
недійсним договору оренди спірного приміщення відмовлено.

В     апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить
рішення суду та додаткове

рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його
позову. На думку

апелянта,  рішення суду постановлено
без з'ясування всіх обставин по справі.

Заслухавши
доповідь судці,  пояснення позивача та
його представника,  представників
відповідачів,  представника третьої особи
та третю особу,  дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог,  суд першої
інстанції виходив з того,  що спірне
приміщення є нежилим приміщенням та не відноситься до допоміжних
приміщень,  а тому не є власністю
позивача і інших співвласників багатоквартирного будинку.

Між
тим,  з такими висновками суду погодитися
не можна,  оскільки вони не відповідають
обставинам справи та суд порушив норми матеріального права,  що відповідно до п.3 п. 4  ст.
309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення і
ухвалення нового рішення.

Як
вбачається з матеріалів справи,  позивач
є власником квартири АДРЕСА_2,  яка
розташована у четвертому під'їзді багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (а.с.  5). Вказаний під'їзд є прохідним та має
запасний пожежний вихід (а.с.  144).

Згідно
договору оренди від 01 червня 2003 року частина зазначеного під'їзду площею 14,
42 кв. м.  Фондом комунальної власності міської ради було здано в
оренду як нежиле приміщення суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній
особі ОСОБА_6 (а.с.  6-7).

Рішенням
міськради від 31 жовтня 2003 року була дозволена приватизація частини першого
поверху четвертого під'їзду п'ятиповерхового будинку АДРЕСА_1 шляхом викупу
нежитлового приміщення (а.с.  4). 29
березня 2004 року ОСОБА_6 вказане спірне приміщення було придбано у власність
та 23 квітня 2004 року зареєстровано в МБТІ (ах. 8-10).

Згідно з
п. 2  ст.  10
Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон)
власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних
приміщень будинку,  технічного
обладнання,  елементів зовнішнього благоустрою
і зобов'язані брати участь у загальних витратах,  пов'язаних з утриманням будинку і
прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні
приміщення (кладовки,  сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів
безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Рішенням
Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року «Про тлумачення положень
п. 2  ст.
10 Закону»,  допоміжні приміщення
стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку,  тобто їх спільним майном,  одночасно з приватизацією громадянами
квартир. Питання щодо згоди власників квартир -співвласників допоміжних
приміщень багатоквартирного будинку - на надбудову поверхів,  улаштування мансард і т. ін. з використанням
при цьому конструктивних елементів будинку,
як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда
тощо),  має вирішуватися відповідно до
законів про власність та інших законів України,
передусім Цивільного кодексу України.

Відповідно до  ст.  1 Закону України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року нежилим
приміщенням визначається приміщення,  яке
належить до житлового комплексу,  але не
відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин; а допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення,  призначені для забезпечення експлуатації
будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

З
матеріалів справи вбачається,  що спірне
приміщення 29 грудня 2003 року зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро
технічної інвентаризації за територіальною громадою м.  Миколаєва в особі Миколаївської міської ради
як нежитлове приміщення (а. с.  26) та в
плані поверху житлового будинку вказане приміщення зазначено римськими цифрами XV
та XVI.

Між
тим,  згідно з п. п. 4,  8 Інструкції «Про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 24 травня 2001 року №
127,  римськими цифрами позначаються
коридори спільного користування,  а також
приміщення допоміжного призначення (спільного користування).

Згідно
плану поверху житлового будинку по АДРЕСА_1спірне приміщення зазначено
римськими цифрами XV та XVI,  а тому є допоміжним приміщенням (а.с.  144).

Крім
того,  через частину спірного приміщення
проходять комунікації водопостачання,
водовідведення та опалення будинку (а.с.
99).

Відповідно
до п. 2  ст.  10 Закону України від 19 червня 1992 року
«Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних
будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку,  технічного обладнання,  елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних витратах,
пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території,  відповідно до своєї частки у майні будинку.

Таким
чином,  частина першого поверху
четвертого під'їзду п'ятиповерхового будинку АДРЕСА_1 є допоміжним
приміщенням,  а тому договори оренди та
купівлі продажу цього спірного приміщення,
як нежитлового,  є
недійсними,  а позовні вимоги ОСОБА_1 в
цій частині підлягають задоволенню.

У разі
визнання угоди недійсною кожна зі сторін зобов'язана повернути одержане. За
договором купівлі-продажу ОСОБА_6 сплатила на рахунок Фонду комунальної
власності міської ради 4280 грн. вартості об'єкту та 856 грн. ПДВ,  які підлягають стягненню на її користь.

Стосовно
позовних вимог про відшкодуванні моральної шкоди колегія суддів вважає,  що поновлення порушеного права ОСОБА_1 є
достатнім для компенсації моральних страждань,
а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Положенням
статті 84 ЦПК України передбачено,  що
витрати,  пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката,  несуть сторони,  крім випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Як
вбачається з матеріалів справи,  позивач
сплатив адвокату 1500 грн. за надання правової допомоги при розгляді справи в
суді,  а тому вказана сума підлягає
стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1

Відповідно
до ч. 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та
витрат,  пов'язаних з розглядом справи.
До витрат,  пов'язаних з розглядом
судової справи,  належать витрати на
правову допомогу,  що передбачено ч.3
цієї ж самої статті.

Згідно
положень статті 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено частково,
судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Також з
матеріалів справи вбачається,  що
позивачем понесені судові витрати в зв'язку з розглядом даної справи в розмірі
51 грн. судового збору,  які також слід
стягнути з відповідача на його користь.

Керуючись  ст.  ст.
303,  309,  313,
316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 17 травня 2007 року та додаткове рішення Заводського районного суду м.  Миколаєва від 02 серпня 2007 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Миколаївської міської ради № 16/4 від 31 жовтня 2003 року в частині надання
згоди на приватизацію способом «викуп» ОСОБА_6 визнати недійсним.

Визнати
договір оренди під'їзду АДРЕСА_1
укладений 01 червня 2003 року Фондом комунальної власності міської ради
та ОСОБА_6,  недійсним.

Визнати
договір купівлі-продажу частини під'їзду АДРЕСА_1  укладений 29 березня 2004 року Фондом
комунальної власності міської ради та ОСОБА_6,
недійсним.

Стягнути
з Управління з використання й розвитку комунальної власності Миколаївської
міської ради на користь ОСОБА_6 4280 грн. вартості об'єкту та 856 грн. ПДВ.

Зобов'язати
ОСОБА_6 звільнити спірну частину під'їзду АДРЕСА_1.

Стягнути
з Управління з використання й розвитку комунальної власності Миколаївської
міської ради на користь ОСОБА_1 1500 грн. за правову допомогу та 51 грн.
судового збору.

В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення,
але може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.