Справа
№22-ц-1877/07р.                     Головуючий      1
інстанції     Костюченко Г.С.
18                                           Суддя-доповідач
апеляційного суду Довжук
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11   жовтня 2007 року       колегія
суддів судової палати  в  цивільних
справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої                -       Буренкової К.О,

суддів:   Козаченка В.І.,    Довжук Т.С. ,

при
секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за
участю відповідача                           ОСОБА_1,

представника
відповідачів                   ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення   Ленінського
районного суду м.  Миколаєва від
08 червня 2007 року   за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4,

Приватного підприємства фірма «Интерсервис»
(далі - ПП фірма «Интерсервис»)

про стягнення боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИЛА:

16
лютого 2007 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,
ПП фірма «Интерсервис»
про стягнення 297 456 грн. 25 коп. та 351 641 грн. 45 коп. боргу за
договорами позики та 1700 грн. судового збору і 30 грн. витрат на інформаційно
-технічне забезпечення судового розгляду справи.

Позивач
вказував,  що в травні 2005 року
відповідач позичив у нього 195 000 грн. та 28 серпня 2006 року позичив 312 084
грн. 72 коп. Термін повернення вказаних сум був оговорений у розписці до 01
серпня 2005 року ,  а в договорі позики
до ЗО вересня 2006 року,  але відповідач
борг не повернув. В зв'язку з тим,  що
відповідач не виконав свої зобов'язання за вказаними договорами,  на думку позивача,  він повинен повернути зазначені суми позики з
врахуванням 9 % від сум позики,
неустойки,  індексу інфляції,  3 % річних за користування коштами та
подвійної облікової ставки НБУ.

Посилаючись на
вказане,  позивач просив позов
задовольнити.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 08 червня 2007 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3. за
договором позики від 14 травня 2005 року - 195 000 грн. заборгованості за
позикою; 3656 грн. 25 коп.3аборгованості по відсотках за договором позики; 37
050 грн. борг з урахуванням індексу інфляції; 52 975 грн. неустойки; 8775 грн.
три відсотки річних за користування коштами,
а всього 297 456 грн. 25 коп.3а договором позики від 28 серпня 2006 року
- 312 084 грн. 72 коп.3аборгованості за позикою; 2210 грн. 60
коп.3аборгованості по відсотках; 16 540

грн. 49 коп. боргу з урахуванням
індексу інфляції; 17 684 грн.
80 коп. неустойки; 3120 грн. 84 коп. три відсотки річних
за користування коштами,  а всього 351
641 грн. 45 коп. Також стягнуто з
відповідача на користь позивача 1700 грн. судового збору та 30 грн. витрат на
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог. На думку апелянта,  рішення суду є незаконним,  не відповідає дійсним обставинам справи та
постановлено з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення відповідача
' та його представника,  дослідивши
матеріали справи,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3.,  суд першої інстанції прийшов до
висновку,  що позивач виконав повністю
свої зобов'язання за договорами позики,
а відповідач порушив умови договорів та своєчасно не повернув суму
позики та відсотки за користування коштами,
а тому повинен повернути також неустойку,  індекс інфляції,  З % річних за користування коштами та
подвійну облікову ставку НБУ.

Проте
повністю погодитися з такими висновками суду не можна,  оскільки судом були порушені вимоги статей
10,  60,
212,  213,  215 ЦПК України,  рішення постановлено без повного і всебічного
з'ясування обставин справи,  прав та
обов'язків сторін у цих правовідносинах,
належної правової оцінки зібраних у справі доказів,  що відповідно до  ст.
309 ЦПК України є підставою для зміни оскаржуваного рішення.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1
14 травня 2005 року позичив у ОСОБА_3. 195 000 грн. та зобов'язався повернути
їх до 01 серпня 2005 року (а.с.  44).

Крім
того,  28 серпня 2006 року між тими ж
сторонами було укладено договір позики,
згідно якого ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3. 312
084 грн. 72 коп. та зобов'язався повернути ці гроші до 30 вересня 2006 року
(а.с.  55).

З серпня
2005 року по серпень 2006 року відповідачем було повернутоОСОБА_3 92 978
грн.,  що підтверджується розписками
позивача про отримання від ОСОБА_1 в рахунок погашення позики - 20 000 грн.; 15
000 грн.; 20 000 грн. та 37 978 грн. (а.с.
51-54). Проте суд на цю обставину не звернув увагу.

За таких
обставин колегія суддів вважає доведеним,
що відповідачем була частково погашена заборгованість за договором
позики від 14 травня 2005 року. Тому зазначена сума повинна бути врахована при
визначенні сумі заборгованості (195 000 - 92 978 = 102 022 грн.)

Таким
чином,  сума заборгованості за договором
позики від 14 травня 2005 року складає 102 022 грн.

Суд
також правильно встановив обставини щодо порушення зобов'язань відповідачем за
договором позики від 28 серпня 2006 року,
а тому вірно стягнув заборгованість в сумі 312 084 грн. 72 коп.

Статтею
1050 ч. 1 ЦК України
передбачено,  якщо позичальник своєчасно
не повернув суму позики,  він
зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно
ч. 2  ст.  625 ЦК
України,  боржник,  який прострочив виконання грошового
зобов'язання,  на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення,  а також три
проценти річних від простроченої суми,  якщо
інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вірно
застосував положення вказаної статті відносно обох угод.

Таким
чином,  позовні вимоги ОСОБА_3. про стягнення
заборгованості за двома договорами позики підлягають задоволенню частково,  а саме - в частині суми позики з врахуванням
погашеної суми; збитків від інфляції та 3 % річних від простроченої суми.

Що стосується вимог про стягнення процентів за договорами позики,  передбачених
ст.  1048 ЦК України,  вони не підлягають задоволенню,  оскільки відповідно до цієї статті договір
позики вважається безпроцентним,  якщо не
пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін.

Між
тим,  позивач не надав суду доказів на
підтвердження того,  що договори були укладені
для здійснення підприємницької діяльності.

Доводи
апеляційної скарги стосовно не передання відповідачем грошей за договором
позики від 28 серпня 2006 рокуОСОБА_4є безпідставними,  так як згідно указаного договору передача
суми позики проводилась в момент підписання цього договору (а.с.  6).

Керуючись  ст.
ст.  303,  308, 316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 08 червня 2007 року в змінити.

Стягнути
зОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за
договором позики від 14 травня 2005 року - 102 022 грн. заборгованості за
позикою; 18 610 грн. 35 коп. боргу з урахуванням індексу інфляції; 6016 грн. 52
коп. три відсотки річних за користування коштами,  а всього 126 648 грн. 87 коп.3а договором
позики від 28 серпня 2006 року - 312 084 грн. 72 коп.3аборгованості за позикою;
16 540 грн. 49 коп. боргу з урахуванням індексу інфляції; 3120 грн. 84 коп. три
відсотки річних за користування коштами,
а всього 331 746 грн. 05 коп.

В іншій частині
зазначене рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.