АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28"
березня 2007 року                                                                     м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів: Харчука
В.М., Карпусь С.А.

при секретарі
Курдзіль М.В. з участю: позивачки ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2 та представника

відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянула
у відкритому судовому засіданні справу № 22ц - 498 за апеляційними скаргами
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Нетішинського міського
суду від 15 січня 2007 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_2 про відшкодування збитків заподіяних злочином.

Заслухавши
доповідача, пояснення апелянтів, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,

встановила:

У
вересні 2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з позовом про відшкодування моральної шкоди. В
обґрунтування заявлених вимог вони вказували, що 20 червня 2005 року, внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди їхній чоловік і батько -ОСОБА_7 отримав тяжкі
тілесні ушкодження, від яких 27 червня 2005 року помер в реанімаційному
відділенні СМЧ-4 м. Нетішин.

Дорожньо-транспортна
пригода сталася з вини неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, який
керував автомобілем ВАЗ 2107, держаний номер НОМЕР_1, що належить на праві
спільної сумісної власності його батькам - Пилипчуку П.В. та ОСОБА_2

Вироком
Нетішинського міського суду від 21 вересня 2006 року ОСОБА_3 визнано винним у
скоєнні злочинів, передбачених ст. 286 ч.2 та ст. 135 ч.1 КК України і
призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно
Закону України „Про амністію" від 31.05.2005 року ОСОБА_3 від відбування
покарання звільнено.

Позивачі
вказували, що загибеллю ОСОБА_7 їм спричинено велику психологічну травму,
порушено їх звичайний спосіб життя, для організації якого їм

Головуючий
у першій інстанції - Гаврищук Л.П.                                Справа
№22ц - 498

Доповідач
- Кізюн О.Ю.                                                                          Категорія
№ 19,20

необхідно акумулювати
додаткові зусилля. Для корекції та відновлення втраченої ними психологічної
рівноваги вони просили стягнути з відповідачів на їх користь моральну шкоду в
сумі 60000 грн. з розрахунку по 20000 грн. кожному з позивачів.

Під час
попереднього судового розгляду позивачі доповнили заявлені ними позовні вимоги
вимогами про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 2940 грн. витрат,
понесених на придбання пам'ятника.

Просили також
відшкодувати витрати, понесені ними на оплату юридичної допомоги.

Рішенням
Нетішинського міського суду від 15 січня 2007 року постановлено стягнути:

-   з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 3500 грн. моральної

шкоди кожному та по 50 грн. судових витрат, всього по 3550 грн.;

-  з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2940
грн.

матеріальної шкоди, 3500 грн. моральної шкоди, 50 грн. судових витрат та на
користь

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 3500

грн. моральної шкоди кожному.

Цим же рішенням
ОСОБА_2 виключено з числа відповідачів.

В своїх
апеляційних скаргах ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважають рішення суду таким, що
прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять його
скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог в повному
обсязі. Вважають, що суд безпідставно виключив з числа відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_2
в апеляційній скарзі просить рішення суду в частині стягнення з нього
матеріальної та моральної шкоди скасувати і в задоволенні пред'явлених до нього
вимог відмовити. Апелянт вважає, що він не повинен нести цивільно-правову
відповідальність за шкоду, спричинену його сином, оскільки син заволодів
належним йому автомобілем самовільно.

ОСОБА_3
в своїй апеляційній скарзі просить зменшити стягнуту з нього суму моральної
шкоди до 2000 грн. кожному з позивачів.

Перевіривши
законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія судді вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а апеляційні скарги ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_5
О.В. та ОСОБА_6 - частковому задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно
до положень ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального
або процесуального права.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Вирішуючи спір
суд першої інстанції належним чином не виконав цих вимог закону.

Як
вбачається з матеріалів справи, вироком Нетішинського міського суду від 21
вересня 2006 року встановлено, що 20 червня 2005 року близько 14 год. 10 хв.
неповнолітній ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2107, держ.номер НОМЕР_2, та
рухаючись в напрямку міста Нетішин по автодорозі, яка сполучає м. Нетішин з ВП
„Хмельницька АЕС", порушив п.п. 2.3 "б"; 2.10 „а",
„с"; 12.1, 12.3, 12.6 „г"; 13.1; 13.3 Правил дорожнього руху України,
внаслідок чого допустив наїзд на попутно рухаючогося велосипедиста ОСОБА_7, що
спричинило потерпілому тяжкого ступеня тілесні ушкодження за кваліфікуючим
критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння і як такі, що 27 червня 2005
року потягли смерть потерпілого. Травмувавши ОСОБА_7, ОСОБА_3 не надав
потерпілому допомоги і з місця події зник.

За
вчинені дії вироком Нетішинського міського суду від 21 вересня 2006 року
ОСОБА_3 засуджено за ст. 286 ч.2 та ст. 135 ч.1 КК України до трьох років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. На
підставі Закону України „Про амністію" ОСОБА_3 від призначеного покарання
звільнено.

Відповідно
до ч.3 ст. 1187 ЦК України
особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або
утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Згідно
ч.4 цієї статті якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника
(володільця), шкода, шкода, завдана діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка
визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

За ч.2
ст. 1167 ЦК України
моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Встановлено,
що власником автомобіля ВАЗ 2107, держ.номер НОМЕР_2, являється батько ОСОБА_3
- ОСОБА_2, який 20.06.2005 року залишив ключі від автомобіля в доступному для
сина місці.

Вирішуючи
спір, суд першої інстанції підставно виходив з того, що заволодінню автомобілем
ОСОБА_3 сприяла недбалість власника автомобіля ОСОБА_2, а тому він відповідно
до ч.4 ст. 1187 ЦК України
повинен нести цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану позивачам
неправомірними діями його сина.

Одночасно
суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правової
підстави для покладення цивільно-правової відповідальності на ОСОБА_2

Разом з
тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо
визначеного ним розміру морального відшкодування на користь позивачів та щодо
покладення відшкодування матеріальної шкоди виключно на ОСОБА_2

Ці
висновки суду не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним
обставинам справи.

Як
вбачається з матеріалів справи і ці обставини ніким не оспорюються, на користь
ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню 2940 грн. матеріальних витрат, понесених нею
на виготовлення пам'ятника.

Колегія
суддів також знаходить обґрунтованою вимогу позивачів щодо розміру морального
відшкодування на їх користь в сумі 60000 грн. з розрахунку по 20000 грн.
кожному.

Враховуючи
обставини, що сприяли заволодінню автомобіля неповнолітнім ОСОБА_3, характер
завданої шкоди, матеріальне становище сторін, колегія судців відповідно до
положень п.4 ст. 1187 ЦК
України вважає, що ОСОБА_2 повинен нести відповідальність перед потерпілими
за завдану їм матеріальну та моральну шкоду у розмірі 50%.

Згідно з
наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що на оплату юридичної
допомоги у даній справі позивачі понесли 500 грн. витрат, які відповідно до
положень ст. 88 ЦПК України також підлягають стягненню на їх користь з
відповідачів.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційні скарги
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення
Нетішинського міського суду від 15 січня 2007 року скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволити частково.

Стягнути
з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди по
1470 грн. з кожного.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 10 000 грн. моральної шкоди
кожному та по 83 грн. судових витрат.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 10 000 грн. моральної шкоди
кожному та по 83 грн. судових витрат.

В позові
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.