Справа № 22-ц-490 2007р.                      Головуючий у І
інстанції Савицька Н.В.
Категорія   33                                            Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007р.
червня місяця 20 дня                                                                            місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Шевчук Л.Я.,

суддів Свистун
О.В., Подолюка В.А.

при секретарі
Матюхіній О.Г.

з участю
позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3 представника
відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому (закритому) судовому засіданні в
місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3   про поділ земельної ділянки за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 27 квітня
2007 року,

встановила:

В апеляційній
скарзі позивач ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування норм матеріального
права, оскільки не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Просить
скасувати рішення та ухвалити нове, задоволивши позовні вимоги повністю.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 27 квітня 2007 року в позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки в натурі - відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач зазначає, що будь-яка земельна ділянка, незалежно
від її цільового призначення, приватизована в період шлюбу, є спільною сумісною
власністю подружжя, а тому підлягає поділу на рівні частини.

Вважає,
що суд повинен був застосувати ст. 89 ЗК України та ст. 57, 60, 61,69, 70, 71
СК України, а застосував ст. 81 п. «в» ЗК України.

Судом
першої інстанції встановлено, що рішенням Підгайцівської сільської ради
Луцького району №22-8 від 23 вересня 2005 року у власність ОСОБА_3 передана для
будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та
споруд земельна ділянка площею 0, 1963 га, яка знаходиться в с Струмівка
Луцького району. Будівництво на цій земельній ділянці не розпочато.

Заслухавши
доповідача, пояснення позивача, відповідача та їх представників, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а
рішення суду залишенню без змін із наступних підстав.

Так, з
матеріалів справи вбачається, що рішенням Підгайцівської сільської ради №22-8
від 23 вересня 2005 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею
0, 1963 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель
і споруд. 27 жовтня 2005 року йому видано Державний акт на право власності на
цю земельну ділянку.

Судом
першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з 2 березня 2003 року по 14
серпня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_3 надано земельну
ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак, на час
розгляду справи на спірній земельній ділянці будівництво не розпочато.

Відповідно
до ст. 116 ЗК України - громадяни набувають права власності та право
користування земельними ділянками за рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування. Статтею 121 ЗК України встановлено, що
громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок - г)
- для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і
споруд у селах - не більше 0, 25 га.

Із
матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 передано у приватну
власність земельну ділянку для будівництва розміром 0, 1963 га, що не
суперечить чинному законодавству.

Згідно із
ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку
виникає при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок.

Однак,
позивач не надала суду доказів, що земельна ділянка в розмірі 0, 10 га рішенням
сільської ради надавалась їй, і що вони з відповідачем добровільно об'єднали
свої земельні ділянки.

Відповідно
до ст. 125 ЗК України у ОСОБА_3 право власності на спірну земельну ділянку
виникло після одержання ним Державного акта на право власності на земельну
ділянку.

Отже, єдиним
власником земельної ділянки є відповідач ОСОБА_3

Покликання
позивача, що на земельну ділянку, яку ОСОБА_3 надано для будівництва жилого
будинку, виникло право спільної сумісної власності подружжя не заслуговує на
увагу, оскільки судом встановлено, що подружжя не розпочало будівництва
житлового будинку та господарських споруд на спірній земельній ділянці.

Таким
чином, доводи позивача, що судом не застосовані норми СК України, зокрема ст.
ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 "та ст. ст. 319, 356, 361, 364 ЦК України
безпідставні.

Колегія
суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Луцького міськрайонного суду від 27 квітня 2007 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.