УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Копія

"26" лютого 2007 року                                                                            м. Хмельницький

Колегія
судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів: Харчука В.М., Карпусь С.А.

при секретарі
Хмельницькій Ю. А. з участю: сторін та їх
представників

розглянула у відкритому судовому засіданні справу №22-101
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Городоцького районного суду від 23 жовтня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання недійсними договору дарування
та договору купівлі-продажу будинку.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказувала, що 05.07.2004 року вона
за договором дарування відчужила належне їй будинковолодіння АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_1. Позивачка зазначала, що укладаючи
зазначений договір, вона діяла під впливом помилки,
оскільки не передбачала всіх наслідків такої угоди щодо неї, надіючись на довічне проживання в своєму будинку та на дбайливий
доньчин догляд, спокійну старість.

Однак після укладення договору відношення відповідачки до неї різко
змінилось. Вона не дає їй можливості готувати
їжу, забороняє користуватися ванною, світити світло, не дозволяє дивитися телевізор, користуватися телефоном. І щоб остаточно
вижити її з власного будинку ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу від 14.07.2006 року відчужила будинковолодіння АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_3.

Заочним рішенням Городоцького районного суду від 23 жовтня 2006 року
визнано недійсним :

договір дарування, укладений і нотаріально посвідчений 05.07.2004 року ,
згідно якого дарителька - ОСОБА_2 передала
у власність ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями,
що знаходиться АДРЕСА_1;

договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться АДРЕСА_1, укладений і нотаріально посвідчений 14.07.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1. та з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати по оплаті державного мита та витрати
з інформаційно- технічного

Головуючий у першій інстанції - Сакенов Ю.К.                                                    Справа №22-101

Доповідач -Кізюн О.Ю.                                                                                      Категорія №11,12,13

2

забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Городоцького районного суду від 16.11.2006 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного
рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про залишення позовних вимог ОСОБА_2 без
задоволення в повному обсязі. Апелянтка вважає, що судове рішення
прийнято всупереч вимогам ст. 212 ЦПК, оскільки судом не повно і не всебічно з'ясовано обставини, які мають значення у
справі. Суд розглянув справу у відсутності
відповідачів, хоча про поважність причин їх неявки вони суд повідомляли.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1. підлягає
відхиленню з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін.

Встановлено, що 05.07.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено та нотаріально посвідчено договір дарування будинку, згідно
якого ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок АДРЕСА_1.

14.07.2006 року вказане будинковолодіння ОСОБА_1 відчужила за договором купівлі-продажу
своєму синові ОСОБА_3.

Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи даний договір ОСОБА_2
допустилася помилки щодо природи даного
правочину, а також щодо прав та обов'язків сторін за цим договором. Зокрема, в своїх поясненнях суду ОСОБА_2 вказувала, що є особою
похилого віку, потребує стороннього догляду
і укладення означеного договору між нею та ОСОБА_1 передбачало її довічне
проживання в означеному будинку та догляд за нею зі сторони ОСОБА_1. Проте відповідачка не опікується нею, створює
для неї нестерпні умови проживання в будинку, більше того -
таємно від неї відчужила будинок своєму синові ОСОБА_3. Ці пояснення ОСОБА_2 підтвердили в судовому засіданні свідки
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

В своїх поясненнях суду в судовому засіданні 11.09.2006 року ОСОБА_1 також
підтвердила, що між нею та ОСОБА_2 була домовленість про те, що після
оформлення на неї документів на будинок ОСОБА_2
залишиться проживати разом з нею в цьому будинку.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що при укладанні
договору дарування будинку ОСОБА_2 правильно
сприймала всі істотні обставини укладеного договору.

Посилання апелянтки на те, що суд, розглянувши справу заочно, однобічно
дослідив обставини справи і позбавив її можливості надати суду докази на
підтвердження вільного волевиявлення ОСОБА_2 на укладення
договору дарування будинку, не є підставними.

Як вбачається з матеріалів справи суд постановив ухвалу про подальший
заочний розгляд справи в судовому засідання,
яке відбулось 20.10.2006 року. До цього справа розглядалася в загальному порядку і ОСОБА_1 приймала участь в судовому
засіданні 11.09.2006 року, однак будь-які докази про те, що вона заявляла
клопотання про допит в судовому засіданні свідків,
відсутні. В заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 також не посилалась на свідків, як доказ, яким вона обґрунтовує свої
заперечення проти вимог позивачки.

За наведених обставин колегія суддів в межах доводів апеляційної скарги не знаходить
підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

3

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   відхилити.

Заочне рішення Городоцького
районного суду від 23 жовтня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.