АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22-1939                                                                 Головуючий
2007р.                                                                                          Воробйов
Суддя-доповідач Савченко О.В.
2007р.                                                                                        м.  Запоріжжя
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
суддів: Спас
О.В.,  Савченко О.В.
адвокатів: ОСОБА_8,  ОСОБА_9
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Орджонікідзевського районного суду м.  Запоріжжя від 5 березня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_10 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
акціонерного комерційного банку „Правекс-Банк",  3 особи: приватні нотаріуси Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_11 і ОСОБА_12,  про визнання договорів купівлі-продажу та
застави недійсними,  визнання права
власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_10 про визнання добросовісним покупцем,
2005 року позивачі ОСОБА_1 ,
ОСОБА_5  та ОСОБА_6 звернулися в
суд з позовом доОСОБА_3,  ОСОБА_4 ,  а після уточнення у лютому 2006 року позовних
вимог - також до АКБ
„Правекс-Банк" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу
квартири та договору застави,  про
визнання права власності.
зазначали,  що їм на праві спільної
часткової власності належала квартира НОМЕР_1,
яку вони втратили внаслідок злочинних дій членів злочинного угруповання
ОСОБА_7,  ОСОБА_12,  ОСОБА_13,
ОСОБА_14 ,  ОСОБА_15 та інших.
Відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду м.  Запоріжжя від 21 жовтня 2004 року зазначені
особи визнані винним у тому,  що
спричинили їм,  як потерпшим по даній
справі,  значну матеріальну шкоду,  заволодівши їх майном шляхом обману та зловживання
довірою(шахрайство).
Так,  довідавшись у травні 2001 року через
оголошення у газеті про те,  що позивачі
мають намір продати належну їм квартиру,
злочинці розробили план,  згідно
якого ОСОБА_13,  що діяла у складі організованої злочинної групи,  з метою заволодіння їхнім майном шляхом
обману та зловживання довірою,  у травні
2001 року приїхала до них додому та,
представившись агентом з нерухомості і назвавши вигадане ім"я,  запропонувала допомогу у продажі квартири.
деякий час до позивачів знову приїхали ОСОБА_13
представився директором
агентства з нерухомості. Він запропонував ОСОБА_1  продати квартиру,  а замість неї придбати одну двокімнатну та
дві однокімнатні квартири. Будучи введеними таким чином в оману,  вони надали згоду на продаж квартири з умовою
20 липня 2001 року ОСОБА_14 ,  що діяв у складі злочинної групи,  привів ОСОБА_1  та ОСОБА_5
до приватного нотаріуса ОСОБА_16,
де вони підписали доручення,  яким
уповноважували ОСОБА_14  продати належну їм квартиру.
підставі вказаного доручення члени злочинної групи отримали документи,  необхідні для продажу квартири,  виписали відтіля позивачів,  і,
маючи намір отримати гроші,
запропонували купити зазначену квартиру ОСОБА_3
В подальшому,  безпідставно довіряючи членам злочинної
групи,  позивачі 2 серпня 2001 року,  прийшовши до офісу приватного нотаріуса
ОСОБА_17 по вул.  НОМЕР_2,  підписали договір купівлі-продажу своєї
складали еквівалент 7000 доларів США,
однак сплачені покупцем гроші за квартиру вони не отримали,  оскільки члени злочинної групи обіцяли їм за
ці гроші придбати інше житло. Після цього,
діючи по раніше розробленому плану,
члени злочинної групи,  з метою
впевнити позивачів про намір допомогти їм купити квартири,  запропонували їм оформити доручення на
придбання квартир. 7 вересня 2001 року в офісі приватного нотаріуса ОСОБА_18
вони підписали доручення,  яким
уповноважили ОСОБА_15,  який також входив
до складу злочинної групи,  придбати їм
квартиру або будинок у м.  Запоріжжі або
Запорізькій області. Після цього члени злочинної групи показали квартиру,  яку,
нібито,  мають намір придбати для
їх проживання. Отримавши від них таким чином згоду на переїзд,  їх перевезли у квартируНОМЕР_3,  запевнив,
що це є постійне житло,  хоча
фактично зазначена квартира була спеціально орендована злочинцями лише на один
зазначали,  що вказані дії членів
злочинної групи були встановлені вироком Орджонікідзевського районного суду м.  Запоріжжя від 21 жовтня 2004 року і свідчать
про незаконність укладання договору купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 між
позивачами та ОСОБА_3,  внаслідок якого
вони позбавилися права власності на квартиру.
подальшому ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу,  який був нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 29 жовтня 2001
року,  продала квартиру ОСОБА_4
Остання,  з метою придбання вказаної квартири,  29 жовтня 2001 року уклала кредитний договір
„Правекс-Банк",  для
забезпечення якого між нею та банком був укладений договір застави,  нотаріально посвідчений 2 листопада 2001
року,  за умовами якого в заставу була
передана квартира НОМЕР_1.
на те,  що договір купівлі-продажу спірної
квартири від 2 серпня 2001 року був укладений з ОСОБА_3,  яка хоч і була добросовісним набувачем,  однак квартира вибула з володіння позивачів в
результаті шахрайства,  внаслідок    обману та зловживання  їх довірою
з боку членів злочинної групи,
волі ,  просили визнати зазначену угоду
недійсною на підставі  ст.  57 ЦК
України (1963 року),  а також
подальший договір купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 2001 року,  укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,  та договір застави від 2 листопада 2001
року,  укладений між АКБ
„Правекс-Банк" та ОСОБА_4. з підстав,
передбачених  ст.  48 ЦК
України,  повернувши кожну із сторін
у попередній стан,  визнавши при цьому за
ОСОБА_1  право власності на 'Л частку
квартири НОМЕР_1,  за ОСОБА_6 та
ОСОБА_10  -на 1А частку квартири - за
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти позову заперечували і остання у серпні 2005 року
звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 ,
ОСОБА_6,  ОСОБА_5  про визнання її добросовісним набувачем,  посилаючись на те,  що за обставинами продажу відповідачами
квартири ОСОБА_3 та укладання наступного договору купівлі-продажу цієї квартири
між нею та ОСОБА_3 у них відсутні передбачені
ст.  145 ЦК України підстави
для витребування у неї зазначеної квартири,
як первісними власниками.
Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 5 березня 2007 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
,  ОСОБА_6,  ОСОБА_5
-відмовлено,  а позовні вимоги
ОСОБА_4 - задоволено.

ОСОБА_4
визнано добросовісним покупцем по договору купівлі-продажу квартири
НОМЕР_1,  укладеному 29.10.2001 року між
ОСОБА_4. та ОСОБА_3,  посвідченому
приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  просить рішення скасувати та ухвалити
нове,  яким задовольнити первісний
позов,  а у задоволенні зустрічного
позову - відмовити.

Заслухавши
у засіданні апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Згідно
з  ст.
57 ЦК України(1963
року) та п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978
року з подальшими змінами „Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними",  при вирішенні позовів
про визнання угоди недійсною на підставі
ст.  57 ЦК України суди
повинні мати на увазі,  що такі вимоги
можуть бути задоволені при доведеності фактів обману,  насильства,
погрози,  зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони
обставин і наявності їх безпосереднього зв"язку з волевиявленням сторони
укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Під
обманом у таких випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди
шляхом повідомлення відомостей,  що не
відповідають дійсності,  або замовчування
обставин,  які мають істотне значення для
угоди,  що укладається.

'
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_6,  ОСОБА_5
стосовно договору купівлі-продажу квартири від 2 серпня 2001 року,  суд вважав встановленим,  що підстав для визнання його недійсним за  ст.  57
ЦК України (1963
року),  що діяла на час виникнення
спірних правовідносин,  немає,  оскільки угода про відчуження квартири була
укладена між позивачами та ОСОБА_3 у відповідності до вимог закону.

Обґрунтовуючи
висновок,  суд послався на те,  що при вчиненні цього договору
купівлі-продажу позивачі,  які не
заперечували наявність у них наміру продати квартиру та свою особисту участь у
нотаріальному оформленні цієї угоди( а.с. 6),
умисно в оману покупцем ОСОБА_3,
яка за умовами договору заплатила 20000 гр. за квартиру ,  не вводилися,
а про злочинні наміри членів групи ОСОБА_7,  ОСОБА_13,
ОСОБА_19 ,  ОСОБА_20 та інших
стосовно позивачів,  нічого не
підозрювала,  отже зловмисної угоди з
членами злочинної групи не мала.

Суд
надав належну оцінку тим обставинам,  що
вироком Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 21 жовтня 2004 року члени злочинної групи - ОСОБА_12,  ОСОБА_13 та інші були визнані винними у
вчиненні шахрайства щодо потерпілих ОСОБА_1 ,
ОСОБА_6,  ОСОБА_5 ,  предметом якого була не сама квартира
НОМЕР_1,  а грошові кошти,  отримані за її продаж від покупцяОСОБА_3 по
договору від 2 серпня 2001 року(а.с. 60-139).

Отже
після сплати грошей та документального оформлення договору купівлі-продажу 2
серпня 2001 року покупець ОСОБА_3 стала власником спірної квартири.

Оскільки
обман та зловживання довірою були вчинені членами злочинної групи щодо позивачів
саме з метою заволодіння коштами,
отриманими від продажу їхньої квартири,
зазначені обставини,  на які
посилалися позивачі,  суд правомірно не
визнав підставами для визнання угоди від 2 серпня 2001 року недійсною,  бо неотримання продавцями сплачених покупцем
грошей з вини членів злочинної групи не впливало на  перехід права власності на квартиру до
відповідачаОСОБА_3

За
вказаних обставин обґрунтованим є і висновок суду про відсутність підстав для
визнання недійсними як наступної угоди купівлі-продажу спірної квартири від 29
жовтня 2001 року ,  так і договору
застави від 2 листопада 2001 року ,  а
також про обґрунтованість зустрічних вимог ОСОБА_4

Відповідно
до вимог  ст.  48 ЦК
України(1963 року) недійсною може бути визнана та угода,  яка не відповідає вимогам закону.

Встановивши,  що первісний покупець спірної квартири
ОСОБА_3 була добросовісним набувачем,  а
поза волею позивачів із їх володіння вибула не спірна квартира,  а гроші,
отримані від її продажу,  висновок
суду про відсутність підстав для витребування спірної квартири шляхом визнання
права власності на неї за позивачами,  є
доведеним та відповідає положенням
ст.  145 ЦК України(1963
року) і аналогічної статті 388 ЦК
України(2003 року).

Доводи
апеляційної скарги про порушення вимог ч.4
ст.  61 ЦПК України щодо
обов"язковості для суду обставин,
встановлених вироком у кримінальній справі,  матеріалами справи,  зокрема,
змістом вироку від 21.10.2004 року,
не підтверджуються.

Інші
доводи,  що наведені в апеляційній
скарзі,  безумовних підстав для
скасування постановленого по справі рішення не містять і не перешкоджають
зверненню позивачів до суду з питання відшкодування збитків,  завданих злочином.

Рішення
суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  є правильним по
суті,  отже підстав для його скасування
не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307, 308,  314, 317 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити,  рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 5 березня 2007 року по даній справі,  - залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  проте може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.