УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

07 червня 2007
року судова колегія з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Сегеди СМ. ,
Виноградової Л.Є.,
Гайворонського СП.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м.
Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до відкритого акціонерного
товариства «Мелітопольський елеватор» про поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу,  визнання незаконним пониження
кваліфікаційного розряду,  за касаційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької
області від 06.12.2004 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від
14 березня 2005 року,

встановила:

20 січня 2000 ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного
товариства «Мелітопольський елеватор» про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та визнання незаконним пониження кваліфікаційного розряду,  мотивуючи свої вимоги тим,  що з 29.08.1996
року він працював у ВАТ «Мелітопольський елеватор» в якості слюсаря 5 розряду по
ремонту вентиляції систем кондиціонування до 17 січня 2000
року.

18 січня 2000 року наказом № 7 від 17 січня 2000 року його
звільнили з роботи за п. 2
ст. 40 КЗпП України,  у зв'язку з невідповідністю виконуваній
роботі за станом здоров'я,  та вручили
трудову книжку.

Позивач
вважає,  що підстав для його звільнення
за п.2  ст. 40 КЗпП України не було,  оскільки відповідно до своїх функціональних
обов'язків він не виконував роботу на висоті,
яка вимагала відповідної кваліфікації та допуску,  роботи з рухаючими механізмами. Він не є
інвалідом,  здоровий і може у повному
обсязі виконувати свої трудові обов'язки.

Посилаючись
на зазначені обставини,  просив поновити
його на роботі,  стягнути на його користь
середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім
того,  позивач посилався на те,  що його незаконно понизили у кваліфікаційному
розряді з 5 на 4,
не ознайомивши з наказом.

Справа
розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2004
року,  залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької
області від 14 березня 2005 року в
задоволенні позову ОСОБА_1  було
відмовлено.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1  зазначає,  що судами першої та апеляційної інстанцій
неповно з'ясовані обставини справи,
порушені норми матеріального та процесуального права,  через що ставить питання про скасування
зазначених судових рішень і ухвалення нового рішення,  яким задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі.

Головуючий
у першій інстанції: Баранов
В.І.                                       Справа
№ 33ц-3842007 р.

Доповідач:
Сегеда СМ.                                                                           Категорія
ЦП: 2, 3

Колегія
судців дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судового рішення апеляційної інстанції відсутні,  виходячи з наступного.

Вирішуючи
питання про відмову у задоволенні позовних вимог,  суд першої інстанції виходив із того,  що згідно висновків лікарської
консультативної комісії Мелітопольської міськполіклініки № 4-995,  та №
5-587,  позивачеві
протипоказана робота на висоті,  біля
вогню та з рухаючими механізмами,  в
результаті наслідків перенесеного захворювання (а.с.  193,  194).

В цій
частині суд також взяв до уваги показання свідків ОСОБА_2  ОСОБА_3.,
ОСОБА_4.,  ОСОБА_5

Таким
чином,  суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про те,  що,  оскільки виконання трудових обов'язків
слюсаря по ремонту вентиляційних систем пов'язано з тими факторами,  які протипоказаніОСОБА_1.  висновками лікарської консультативної
комісії,  то у відповідача було достатньо
підстав для його звільнення за п. 2
ч. 1  ст.  40
КзпП України,  у зв'язку із виявленням
невідповідності робітника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я,  який перешкоджає продовженню даній роботі.

Стосовно
заперечень ОСОБА_1  про порушення
встановленого  ст.  43
КЗпП України порядку звільнення,  то
його доводи спростовуються рішенням профспілкового комітету ВАТ
«Мелітопольський елеватор» від 28.11.2001
року про визнання обґрунтованим звільнення ОСОБА_1 ,  та рішенням профспілкового комітету ВАТ
«Мелітопольський елеватор» від 27.02.2002
року про дачу згоди на його звільнення,
які були постановлені за результатами засідань профспілкового
комітету,  проведених за запитом
суду,  в порядку ч. 9  ст.  43 КЗпП України.

Необгрунтованими
також є посилання позивача на порушення відповідачем вимог  ст.  49-2 КЗпП України в
тій частині,  що про наступне звільнення
відповідач не попередив його за два місяці,
оскільки таке попередження при звільненні за п. 2 ч. 1  ст.  40 КЗпП України не
вимагається.

Також
спростовуються наявними у справі письмовими доказами доводи позивача про
те,  що йому не було запропоновано іншої
роботи,  яка не протипоказана йому за
станом здоров'я (а.с. 230).

Позивач
не надав суду доказів,  що відповідачем у
відношенні нього був понижений розряд слюсаря з 5 до 4.
Матеріали справи таких доказів не містять,
а із довідки про заробітну плату позивача вбачається,  що він отримував заробітну плату за тарифною
ставкою слюсаря 5 розряду
(а.с. 231).

Отже,  враховуючи наведені обставини,  апеляційний суд Запорізької області
вмотивовано погодився із рішенням суду першої інстанції,  а тому,
керуючись вимогами чинного цивільно-процесуального законодавства,  обґрунтовано залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Факт
винесення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 10.03.2005 року постанови
про скасування постанови Мелітопольської міської прокуратури від 12.01.2004 року про відмову
в порушенні кримінальної справи у відношенні ОСОБА_6,  з формальних підстав,  не може слугувати доказом незаконного
звільнення позивача з роботи.

Згідно
ч. 2  ст.  324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335
ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати
або та вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  доводи касаційної
скарги не спростовують висновків судів,
підстави,  передбачені  ст.
338 ЦПК України для скасування судових рішень відсутні.

Касаційна
скарга підлягає відхиленню,  а
оскаржувані судові рішення залишенню без змін.

Керуючись  ст.
ст.  332,
336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.12.2004 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 14
березня 2005 року
залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.