Справа № 22-Ц-3208/07 р.                                                         Головуючий
стягнення суми                                                           1
інстанції - Мішуровська С.Т.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 червня 2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого
- Шаповал Н.М.,

суддів -              Хребтова В.П.,

Маміної О. В., при секретарі -
Дмитренко A.M.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області
від 20 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах
неповнолінього сина ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та
піклування Лозівської міської ради, Дочірнє підприємство «Санаторій
«Березівські мінеральні води». Управління праці та' соціального захисту
населення, ОСОБА_5, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолінього сина ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Орган опіки та піклування Лозівської міської ради, ДП «Санаторій «Березівські
мінеральні води», Управління праці та соціального захисту населення, ОСОБА_5,
про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування вказаного
рішення та ухвалення нового, яким задовольнити її позовні вимоги повністю.
Вважає рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20
квітня 2007 року постановленим з порушенням вимог матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди суд
виходив із того, що ці правовідносини регулюються ЦК України 1963
року, оскільки подія сталася 17 липня 2003 року. Тому, для застосування ч.2 ст.
1186 ЦК України,
на яку посилається позивачка немає підстав.

Судова колегія погоджується з такими висновками районного суду оскільки
вони відповідають наданим доказам і вимогам ст. 449, ч. 2 ст. 5 ЦК України.

Судом встановлено, що у липні 2003 року ОСОБА_4 проходив курс
санаторно -курортного лікування у ДП Санаторій « Березовські мінеральні води»
по захворюванню шлунково - кишкового тракту.

17 липня 2003 року ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вкусив за ніс неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який
також проходив курс санаторно - курортного лікування у цьому санаторії.

За висновком експерта від 13 листопада 2003 року :-а № 8191 по ступені
тяжкості заподіяне ушкодження відноситься до середньої тяжкості тілесного
ушкодження по критерію тривалості розладу здоров'я.

По цьому факту
було порушено кримінальну
справу та постановою
Дергачівського районного
суду Харківської області від 11 лютого 2004 року до ОСОБА_4 були застосовані
міри медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в
примусовому порядку в ПНД по місту мешкання.

Згідно
Акту № 435 стаціонарної судово - психіатричної експертизи від 25 листопада 2003
року , ОСОБА_6 інкриміноване
йому правопорушення скоїв у « тимчасовому хворобливому порушенні психічної
діяльності по типу комплексного парціального приступу, при якому не міг
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. »

Згідно ст. 449 ЦК України
1963 року, дієздатний громадянин, заподіявший шкоду в такому стані, коли не міг
розуміти значення своїх дій, або керувати ними, не відповідає за заподіяну ним
шкоду.

За таких підстав, районний суд обґрунтовано відмовив позивачці у
задоволенні позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4

Також, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції у
частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_3

Застосувати положення ч. 2 ст. 1186 ЦК
України, за змістом якої, якщо шкоди було завдано особою, яка не
усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними у зв'язку з
психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про
відшкодування цієї шкоди батьками, якщо вони проживають разом з цією особою,
знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо
запобігання цієї шкоди, неможливо, оскільки Цивільний кодекс 1963 року такої
норми матеріального права не містить.

За змістом ч.2 ст. 5 ЦК
України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім
випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до вимог п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від
16.01. 2003 року, на ці правовідносини не розповсюджується зазначений Цивільний
кодекс України , оскільки враховується час, коли завдана шкода, а тому
правовідносини не мають продовжуваний характер.

За таких підстав районний суд обґрунтовано виходив із того, що немає
підстав для відшкодування моральної шкоди матір'ю ОСОБА_4

Суд повно та всебічно дослідив обставини по справі, наданим доказам дав
належну оцінку і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.
ст. 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня
2007 року залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно, але може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня проголошення безпосередньо до Верховного Суду України.