Справа № 22ц - 746                    Суддя суду 1 -ої інстанції Лузан Л.В.
Категорія 23                                 Суддя-доповідач
апеляційного суду Вовнемко Г.Ю.
РІШЕННЯ

Іменем
України

28 березня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючої Вовненко Г.Ю., суддів Галущенка О.І.,
Колосовського С.Ю., при секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В., за участю
позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2007 року,
постановлене за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

8  жовтні 2006
року ОСОБА_1 звернулась
в суд з позовом до ОСОБА_2

про
відшкодування матеріальної шкоди в сумі 694
грн. 40 коп. та
моральної шкоди в

сумі 3000 грн.

Позивачка
зазначала, що 6 липня 2006 року ОСОБА_2,
який проживає по сусідству з нею, навмисно облив кислотою її свіжепофарбовані
ворота, завдавши їй матеріальну шкоду в сумі 565 грн. 40
коп.

9  вересня 2006 року ОСОБА_2
навмисно зламав три нових листа восьми-

хвильового
шиферу в огорожі, якою її садиба розподіляється на дві зони, завдавши їй

матеріальну
шкоду на суму 129 грн.

Через
неправомірні дії відповідача вона зазнала моральних страждань і завдану цим
моральну шкоду  оцінює в 3000 грн.

Посилаючись на
зазначені обставини, позивачка просила про задоволення своїх вимог.

Рішенням
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення позивачки, перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних
підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачкою не доведено вини
відповідача в завданій їй шкоді.

Проте такий висновок суду не відповідає обставинам
справи.

Відповідно до
ст. 57 ЦПК
України наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи,
встановлюється судом на підставі будь-яких доказів, в тому числі і показань
свідків, письмових доказів та т.і.

Як свідчить
протокол судового засідання, свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що 6 липня 2006 року після 22 годин вона
поверталась додому і бачила, як відповідач за допомогою предмета схожого на
оприскувач поливав ворота позивачки. Вранці виявилось, що ворота позивачки
покрились білими плямами (а.с. 93-93-зв., 103,
105). Аналогічні пояснення ОСОБА_3 давала на ім'я начальника Вознесенського
міськвідділу міліції 8 липня 2006 p., яким
робились перевірка заяви позивачки по

2

факту
пошкодження її майна (а.с.
4 матеріалу № 512 Г
про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_1).

Показання свідка
ОСОБА_3 є послідовними і у суду не було підстав ставити їх під сумнів.

Із показань
свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні вбачається, що в його присутності
відповідач визнавав, що облив ворота позивачки і заявляв їй, що буде поступати
так і надалі (а.с. 95). Проте
показання цього свідка щодо зазначених обставин суд не взяв до уваги і не навів
в рішенні, чому цей доказ не приймається до уваги.

Що стосується
показань свідка ОСОБА_5,
яка пояснювала, що 6
липня 2006 року до 23 годин була на
вулиці і нікого не бачила, то її показання є суб'єктивними і не спростовують
показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Крім того, як пояснила сама свідок ОСОБА_5, позивачка є її
свекрухою, але останні чотири роки вони не розмовляють (а.с. 104). Тому судова
колегія критично оцінює її пояснення.

Показання свідка
ОСОБА_6, які суд
взяв до уваги, характеризують стосунки позивачки з сусідами по вулиці і не
містять будь-якої інформації щодо обставини справи.

Що стосується
постанови від 19 липня 2006 року, то нею не
спростовується факт пошкодження воріт позивачки, а в порушенні кримінальної
справи відмовлено з підстав малозначності.

Оцінюючи в
сукупності докази, які були добуті в судовому засіданні, колегія суддів вважає,
що висновки суду щодо недоведеності вини відповідача в пошкодженні воріт, які
належать позивачці, не відповідають обставинам справи, оскільки вина
відповідача в пошкодженні майна позивачки підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_4,
які нічим не спростовані і у суду немає підстав не брати їх до уваги.

За таких
обставин відповідач згідно з положеннями ст. 1166 ЦК України зобов'язаний в повному обсязі відшкодувати
позивачці шкоду, завдану її майну.

Розмір
матеріальної шкоди на суму 565
грн. 40 коп.,
завданої пошкодженням воріт, підтверджується товарними чеками про вартість
матеріалів, які використовувались для підготовки воріт для фарбування та на
саме фарбування, поясненнями свідка ОСОБА_7, який виконував ці роботи, щодо їх
вартості та його розпискою про отримання від відповідачки плати за виконання
зазначеної роботи (а.с. 27-31).

Що стосується
обставин, пов'язаних з пошкодженням 9
вересня 2006 року
трьох листів шиферу, то постановою старшого дільничного інспектора
Вознесенського МРВ УМВС від 11
вересня 2006 року
хоча і відмовлено в порушенні відносно ОСОБА_2 кримінальної справи за ознаками
ч. 1 ст. 194 КК України, але
з підстав малозначності.

Крім того, суд
дійшов висновку, що позивачка не довела належність їй пошкодженого шиферу,
оскільки за даними технічних паспортів значиться шиферна огорожа, яка належить
власнику будинку АДРЕСА_1,
де мешкає відповідач.

Проте такий висновок не відповідає обставинам справи.

Зокрема, із
позовної заяви вбачається, що пошкоджено шиферну огорожу, яка розподіляє
внутрішній двір позивачки на дві зони.

Протокол огляду
місця події від 9 вересня 2006 року свідчить,
що при огляді було виявлено пошкодження трьох листів шиферу в огорожі, яка
знаходиться на внутрішній території садиби позивачки і розподіляє жилий будинок
від господарських будівель (а.с.4
матеріалу № 738 Г
про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_1).

Сукупність
наведених доказів свідчить, що неправомірними діями відповідача 9 вересня 2006 року було
пошкоджено три листа шиферу, який належить позивачці, а

3

тому відповідно до ст.
1166 ЦК України відповідач зобов'язаний відшкодувати в повному
обсязі матеріальну шкоду, завдану майну позивачки.

Згідно з
довідкою торгуючої установи, вартість одного листа шиферу на вісім хвиль
складає 23 грн.
(ах. 23), а
вартість витрат на доставку нового шиферу та їх установка замість пошкоджених - 60 грн. (ах. 27-28). Тобто розмір
матеріальної шкоди, завданої пошкодженням трьох листі шиферу, складає 129 грн.

Матеріали справи
свідчать, що через неправомірні дії відповідача позивачка зазнала моральних
страждань, що відповідно до ст. 1167
ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір
відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приймає до уваги обставини
справи, характер взаємовідносин сторін та виходячи із загальних засад
справедливості та розумності, вважає достатньою компенсацією - 300 грн.

Оскільки
висновки суду не відповідають обставинам справи, то рішення суд на підставі п.
З ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позивачки
щодо відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі і частковому задоволенню
вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до
ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати
в сумі 149 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2007 року скасувати і
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування
матеріальної шкоди 694 (шістсот
дев'яносто чотири) грн. 40
коп., у відшкодування моральної шкоди 300
(триста) грн. і у відшкодування судових витрат 149 (сто сорок
дев'ять) грн. 50 коп.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але з
цього часу протягом двох місяців може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: підпис

Судді:                підписи

Згідно з
оригіналом:

суддя апеляційного суду

Миколаївської
області                       Г.Ю.Вовненко