УХВАЛА

Справа № 33 -
252кс/2007 Категорія 17

07
червня 2007 року                                                                              м.  Вінниця

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в
складі:

Чуприни
В.О.,  Морозовського В.І.,  Іванюка М. В. розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2
та    ОСОБА_3на    рішення Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 06 грудня

2004
року і рішення Апеляційного суду Житомирської області від
02 березня

2005
року в справі за позовом ОСОБА_1(правонаступник ОСОБА_2)
до ОСОБА_3про визнання недійсним договору дарування,  ОСОБА_4до ОСОБА_3,  ОСОБА_1(правонаступник ОСОБА_2) про визнання
права власності на домоволодіння,
ОСОБА_3до ОСОБА_4про визнання недійсним договору дарування,  ОСОБА_2до ОСОБА_4,  приватного нотаріуса ОСОБА_5про визнання
недійсним договору дарування , -

встановила:

Рішенням
Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2004 року
позов ОСОБА_1.,  правонаступником якої є
ОСОБА_2.,  доОСОБА_3  таОСОБА_4 про визнання договору дарування не
дійсним задоволено частково. Визнано договір дарування від 27.05.1993
року,  укладений між ОСОБА_3.  та ОСОБА_4. про дарування 54/100 частин
жилого будинкуАДРЕСА_1 частково недійсним в частині визначення конкретних
приміщень. В позовіОСОБА_4 доОСОБА_3  про
визнання права власності на домоволодіння відмовлено за безпідставністю. В
позовахОСОБА_3  доОСОБА_4,
ОСОБА_2. доОСОБА_4 і приватного нотаріуса про визнання
договору дарування недійсним відмовлено за безпідставністю.

Рішенням
Апеляційного суду Житомирської області від 02 березня 2005 року вказане рішення
суду першої інстанції скасовано в частині часткового задоволення позову
ОСОБА_1.,  правонаступником якої є
ОСОБА_2.,  та визнання частково недійсним
договору дарування від 27.05.1993 року щодо визначення для відчуження
конкретних приміщень домоволодіння та в частині відшкодування зОСОБА_4
таОСОБА_3  на користь ОСОБА_2. витрат на
проведення експертизи по 250 грн. з кожного та

про
відмову в позовіОСОБА_1
(правонаступник ОСОБА_2.) доОСОБА_3  таОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування
за безпідставністю позовних вимог.

ОСОБА_2.
та ОСОБА_3  звернулися до Верховного Суду
України з касаційними скаргами на рішення Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області і рішення Апеляційного суду Житомирської області від 02
березня 2005 року.

У
касаційних скаргах просять змінити судові рішення і ухвалити нове рішення про
визнання договору дарування 54/100 частин житлового будинку не дійсним
повністю,  посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неналежну оцінку зібраним у справі доказам,  неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм матеріального права.

Розглянувши
касаційні скарги,  колегія суддів дійшла
висновку,  що підстави для перегляду
судових рішень відсутні.

Скасовуючи
частково рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того,  що згідно
ст.  25 КпШС України майно,  яке було власністю одного з подружжя,  за час шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх
обох,  воно може бути визнано судом
спільною сумісною власністю подружжя.

Судами
встановлено,  що ні на момент укладення
спірного договору дарування,  ні на
момент смерті ОСОБА_1,  ні на момент
розгляду справи в першій та апеляційні інстанції не було рішення суду,  яке вступило в законну силу,  про визнання за ОСОБА_1. права власності на
частину домоволодінняАДРЕСА_1  з
підстав,  передбачених  ст.  25
КпШС України.

Таких
позовних вимог ОСОБА_1. не ставила і при розгляді даної справи.

Отже на
момент розгляду справи були неоспореними правовстановлюючі документи,  які посвідчують право приватної
власностіОСОБА_3  на зазначене
домоволодіння,  а тому висновок
апеляційного суду про те,  що
розпорядження майном власника ніяк не обмежене згодою на це його дружини
ОСОБА_1. є правильним.

Будь
яких достовірних доказів про обман дарувальника ( ст. 57 ЦК України 1963
року) чи порушення вимог закону ( ст. 48 ЦК
України 1963 року),  які б вплинули
на волевиявлення дарувальника при укладенні договору дарування від 27.05.1993
року не надано.

Оскільки
суд відмовив в позові ОСОБА_1,  правомірно скасовано рішення суду першої інстанції в
частині відшкодування на користь правонаступника ОСОБА_2. витрат на проведення
експертизи та витрат допомоги адвоката.

Апеляційний
суд обгрунтовано частково скасував рішення місцевого суду і ухвалив в іншій
частині нове рішення.

Відповідно до ч.2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного

оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи

порушення норм процесуального права

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч.1  ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332, 336 ЦПК України та
відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про
судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від
22.02.2007 року №697-V,
колегія суддів

ухвалила;

Касаційні скарги
відхилити.

Рішення
Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2004 року
і рішення Апеляційного суду Житомирської області від 02 березня 2005 року
залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.