Справа № 22-Ц-1915/2007                                              Головуючий у 1 інстанції     Бортнийька В.В.
Категорія                                                                    Доповідач у 2 інстанції       Голуб С.А.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2007 року колегія судців
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської
області у складі:

.
головуючого                  Мережко М.В.

суддів:                          Голуб С.А.,
Коцюрби О.П.

при секретарі                Колесник Н.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного
суду Київської області від 16 квітня 2007 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Приватний
нотаріус Васильківського нотаріального округу

про визнання недійсним договору
дарування земельної ділянки та житлового будинку, державного акту про право приватної
власності на землю

ВСТАНОВИЛА:

20 листопада 2006 року   позивачка
пред'явила в суді   названий позов .

В позові посилалась на те, що 31 січня 2003 року між нею та відповідачем
був укладений договір дарування житлового будинку
АДРЕСА_1, в якому вона виступала дарувальником, а відповідач обдарованим. Договір нею був
укладений внаслідок помилки, оскільки вона мала на меті укладати договір
довічного утримання, а не договір дарування. Позивачка зазначала, що вона
ніколи не мала на меті безоплатно відчужити належний їй на праві власності житловий будинок, оскільки іншого місця
проживання не має. Пізніше позивачка дізналась, що відповідач
має намір продати будинок. Просила визнати договір дарування
будинку недійсним.

В ході розгляду справи позивачка доповнила позовні вимоги. Також просила
визнати недійсним договір дарування від 31 січня 2003 року земельної ділянки
площею 0,228 га для будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських споруд, яка знаходиться біля будинку АДРЕСА_1 та визнати недійсним Державний акт на право власності
на вказану земельну ділянку, виданий на ім.»я
ОСОБА_1 26 травня 2004 року. При цьому зазначала, що про укладення
договору дарування земельної ділянки вона дізналась лише в ході
судового розгляду її позову.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду від 16 квітня 2007 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і ухвалити
нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних
вимог. В доводах апеляційної скарги зазначає, що
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Апелянт наголошує на тому, що в
судовому засіданні не було встановлено того, що відповідачка невірно розуміла
предмет та умови угод. Такий висновок суду, на думку апелянта, не
підтверджується матеріалами справи.

2

Крім того апелянт вказує на те, що
суд неправильно застосував як підставу розірвання
договору дарування ст. 717 ЦК України, оскільки майно
обдарованому було передано одразу ж після укладання
договору і цей факт позивачка сама не заперечує.

Також в доводах апеляційної скарги зазначено про те, що суд безпідставно не
застосував строк позовної давності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної скарги й
обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що стан здоров»я
та вік позивачки сприяли невірному розумінню тих дій,
які вона вчиняла.

Крім того суд першої інстанції послався на ст. 717 ЦК України зазначивши, що відповідно до названої статті договір дарування вважається укладеним з
моменту передачі майна обдарованому. Суд
встановив, що позивачка ніколи не передавала будинок та земельну ділянку відповідачу, він зареєстрований і проживає за
іншою адресою. Вказані обставини, на думку суду,
підтверджують, що позивачка не мала наміру укладати договори дарування.

Судова колегія погоджується з висновками суду, оскільки вони зроблені з врахуванням обставин справи і досліджених у судовому
засіданні доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд першої інстанції встановив, що волевиявлення позивачки при укладанні договорів дарування не відповідало її внутрішній волі.
Судом було встановлено, що позивачка є одинокою людиною
похилого віку, зареєстрована і проживає у спірному будинку. Іншого місця проживання не має, як і не має родичів, від яких може
одержувати утримання.

Відповідач є племінником позивачки, проживає в с.Іванковичі у квартирі, яка
є його власністю.

Суд правомірно прийшов до висновку, що укладаючи договір дарування, позивачка помилялась щодо обставин, які мають істотне значення,
а саме відносно того, що цей договір є безоплатним, що за умовами цього
договору відповідач не зобов»язаний надавати
їй пожиттєве утримання, але, разом з тим, може розпоряджатись її будинком
на свій власний розсуд.

Судова колегія також вважає правильним висновок суду про те, що позивачка
не пропустила строк позовної давності, оскільки про
укладення нею договорів дарування вона дізналась лише в 2006 році.

Судова колегія вважає, що рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись   ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК
України, колегія суддів,

3

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу                ОСОБА_1    відхилити, а рішення

Васильківського міськрайонного суду Київської області
від     16 квітня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржене в касаційному порядку протягом     двох місяців шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду України .