Справа №
22-ц-550                    Головуючий у 1
-й інстанції   Ковальова О.О.
12                                 Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

іменем  України

24   травня      2007
року   колегія   суддів
судової   палати   в
цивільних  справах

апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого -    Смирнової Т.В.,

суддів -    Ведмедь Н.І.,  Ільченко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

та осіб,  які беруть участь у справі
- позивачки,  відповідачки,  їх представників та третіх осіб     ОСОБА_1  і  приватного
нотаріуса ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Охтирського міськрайонного
суду від 27 лютого 2007 року у справі за позовом    ОСОБА_4 до ОСОБА_3,  треті
особи    :       комунальне   підприємство   «Охтирське
міське   бюро   технічної інвентаризації»,    приватний      нотаріус
Охтирського   міського   нотаріального   округу ОСОБА_2,  ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу
жилого будинку,  -

ВСТАНОВИЛА:

15
листопада 2006 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом ,  який обґрунтовувала тим,  що після смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1
року,  вона залишилась одна проживати в
будинку по АДРЕСА_1,  оскільки вона є
людиною похилого віку та потребувала стороннього догляду,  то запропонувала сестрі - ОСОБА_3  доглянути за нею,  а вона відпише їй свій будинок,  тобто вона мала намір укласти договір
довічного утримання. Відповідачка погодилась на це і 07.10.2005 року приватний
нотаріус у неї вдома посвідчив договір. Вона довіряючи відповідачці,  цей договір не читала,  екземпляр договору не отримувала. Після
переїзду сестри з чоловіком до її будинку,
вони змінили своє ставлення до неї,
стали обмежувати в побуті,  не
дозволяють спілкуватись з іншою ріднею,
сусідами,  відключають газове
опалення,  хоча вона сплачувала всі
комунальні платежі.

Восени
вона дізналась від незнайомої жінки,  що
нею був підписаний не договір довічного утримання,  а договір купівлі-продажу,  тому вважає,
що це сталось внаслідок обману зі сторони відповідачки,  так як укладення договору купівлі-продажу не
відповідає її волевиявленню,  наміру
продавати будинок вона не мала,  оскільки
іншого житла   не має.

Крім
того,  вона не отримувала гроші за
будинок,  а будинок не передавався
покупцю,  тому посилаючись на  ст.
ст.  215,  230 ЦК
України,  просила визнати договір
купівлі-продажу недійсним з моменту його укладення.

Рішенням суду
позовні вимоги ОСОБА_4  задоволено.

Визнано
недійсним з моменту укладення договору купівлі- продажу жилого будинку за
АДРЕСА_1,  посвідчений

07.10.2005
року приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_2,
зареєстрований в реєстрі за НОМЕР_1 та КП «Охтирське
МБТІ» 14.10.2005 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за р.НОМЕР_2.

Стягнуто
з ОСОБА_3  на користь ОСОБА_4  судовий збір в сумі 8, 50 грн. та витрати з
ІТЗ в сумі 7, 50 грн,  на користь держави
судовий збір в сумі 287, 97 грн. та на користь територіального управління ДСА в
Сумській області - 22, 50 грн. витрат з ІТЗ розгляду цивільної справи.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3  не
погоджується з рішенням суду,  вважає
його необгрунтованим із-за неповного з'ясування обставин справи та порушенням
норм матеріального і процесуального права.

І,  зокрема посилається на те,  що суд не взяв до уваги її пояснення щодо
передачі грошей позивачці  і   що посвідчення угоди відбулось з її
волевиявлення.

Вважає
недоведеними факти,  що договір
купівлі-продажу укладався з метою приховати іншу угоду.

З цих та
інших підстав просила скасувати рішення суду і постановити нове,  яким в позові відмовити.

Колегія
суддів дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення апелянта ,
її представника,  які підтримали
доводи скарги,  заперечення позивачки та
її представника,  перевіривши матеріали
справи,  дійшла висновку,  що скарга підлягає задоволенню,  виходячи з таких підстав.

Вирішуючи
наявний спір та перевіряючи питання щодо законності укладеного договору купівлі
- продажу будинку ,  суд 1 інстанції виходив
з того,  що цим договором було приховано
іншу угоду - договір довічного утримання,
про що свідчило подальше проживання позивачки в будинку,  сплата нею комунальних послуга та що
відповідачка не надала доказів щодо передачі їй грошей .

Колегія
суддів не може погодитись з такими висновками суду,  оскільки вони зроблені у зв'язку з їх
невідповідністю обставинам справи і неправильним застосуванням норм
матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Як
вбачається з матеріалів справи,  позивачка
звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу будинку від
07.10.2005 року недійсним з підстав,
передбачених  ст.  230 ЦК
України.

Під час
розгляду справи ці вимоги не змінювались і тільки в судових дебатах представник
позивачки просила визнати правочин удаваним на підставі  ст.
235 ЦК України,  що є фактично новими позовними вимогами,  але позов з цих підстав не заявлявся
(а.с.  132).

Згідно  ст.  11
ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Таким чином,  суд 1 інстанції допустив процесуальне
порушення ,  розглянувши спір,  вийшовши за межі позовних вимог,  що є підставою для скасування судового рішення
та постановления нового
рішення відповідно до ч. 1 п 4  ст.  309 ЦК України.

Стосовно
заявлених вимог щодо обставин вчинення правочину під впливом обману,  то як вбачається із матеріалів справи це
питання досліджувалось судом на підставі доказів сторін та інших осіб,  які брали участь у справі.

Відповідно
до  ст.  230 ЦК України правочин
визнається недійсним,  якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин,  які мають істотне значення.

Посилаючись
на обставини обману зі сторони відповідачки,
позивачка разом з тим не надала доказів на підтвердження цього факту.

Встановлено,  що позивачка та відповідачка є рідними
сестрами і знаходились в добрих родинних стосунках. Після смерті чоловіка
позивачки,  відповідачка проживала з нею
в її будинку. Як зазначила позивачка в позові та пояснювала в суді ,  вона сама запропонувала відповідачці оформити
договір на її користь і 07.10.2005 року в присутності сторін в нотаріальній
конторі приватним нотаріусом був посвідчений договір купівлі-продажу.

Позивачка
не надала доказів про те,  що якісь
негативні дії з боку відповідачки вплинули на її волевиявлення І вона під
впливом обману дала згоду на укладення договору купівлі - продажу.

А
допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_8,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_11 та
ОСОБА_12  також в своїх поясненнях не
вказували на факти обманних дій з боку відповідачки. Із їх пояснень можна
зробити висновок,  що сторони проживали
спільно близько року,  а потім між ними з
побутових питань виникли суперечки ( а.с.
128-131).

Доводи
позивачки про те,  що вона не отримувала
гроші за договором,  спростовуються самим
змістом договору,  який вона підписала.
Крім того,  із пояснень нотаріуса ОСОБА_2
вбачається,  що в момент посвідчення угоди
було роз'яснено сторонам зміст договору,
його наслідки і позивачка ніяких зауважень не заявляла,  підписавши договір. А також нотаріус
зазначив,  що за проханням позивачки він
міг надати їй копію договору,  але вона
до нього не зверталась з цього приводу.

Як
встановлено в суді апеляційної інстанції позивачка до укладення договору ,  ще раніше,
в тому ж році,  зверталась до
нотаріуса ОСОБА_2. 3 питань складання заповіту та оформлення доручення на
продаж автомобіля ( а.с.  69,  70). Ці обставини вона сама не спростувала в
суді апеляційної інстанції.

Виходячи
зі змісту  ст.  230 ЦК
України,  зазначені в ній обставини
можуть бути підставою для угоди недійсною,
якщо вони мали місце до укладення угоди або в процесі укладення угоди.

Той
факт,  що вона продовжує проживати в
будинку та сплачувала за себе комунальні послуги,  не є підставою для визнання договору
недійсним,  оскільки як вбачається із
пояснень відповідачки та третьої особи ОСОБА_1 за позивачкою
залишалось право проживання і користування будинком згідно їх домовленості. Ці
обставини позивачка не спростувала в суді апеляційної інстанції.

Всупереч
вимогам  ст.  60 ЦПК України позивачка не довела ті
обставини,  на які вона посилалась ,  як на підставу підтвердження своїх позовних
вимог,  тому слід відмовити в їх
задоволенні.

І,  оскільки суд 1 інстанції вищезазначених
обставин не врахував,  то рішення
підлягає скасуванню.

На
підставі викладеного,  керуючись    . 303,
307 ч. 1 п. 2 ,                              309   ч. 1
п. 4,

313,    316
ЦПК України,  колегія суддів
,  -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати
рішення Охтирського міськрайонного суду від 27 лютого 2007 року в даній справі

Постановити
нове рішення,  яким відмовити в позові
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від
07.10.2005 року щодо продажу будинку по АДРЕСА_1.

Рішення    набирає
законної сили з моменту   його проголошення   і може бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двох місяців до Верховного Суду України.