Справа № 22-ц-1681-Ф/07                                                                                  Головуючий
суду першої інстанції                                   Пономаренко
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції          Соболюк
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ
17   жовтня   2007
року   колегія   суддів
судової   палати   у
цивільних   справах Апеляційного
суду АР Крим у м. Феодосії в складі:

головуючого
- судді              Ломанової Л.О.,

суддів                                     Притуленко
О.В.,

Соболюка М.М.

при
секретарі                         Князькіній
О.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та зобов'язання не
чинити перешкоди у користуванні жилим приміщенням, за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа -відділ громадянства та реєстрації фізичних
осіб Ленінського Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України АР
Крим, про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду АР Крим від
13 липня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2007 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_3 про вселення позивача у квартиру АДРЕСА_1 на правах ч.1ена сім'ї, та
зобов'язання ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні жилим приміщенням.

Вимоги позову мотивовані тим, що ОСОБА_1 проживав з відповідачкою єдиною сім'єю.
Від сумісного проживання вони мають доньку -ОСОБА_1 Спірну квартиру придбали за
спільні кошти, але у зв'язку з неприязними стосунками відповідачка перешкоджає
йому проживати у квартирі.

У березні 2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до
ОСОБА_1, про визнання особою, що втратила право користування жилим приміщенням
у спірній квартирі на підставі ст. 71 ЖК України, також просила скасувати його
реєстрацію. Вимоги мотивувала тим, що квартира є її власністю на підставі
договору купівлі-продажу від 14 січня 2004 року. 6 травня 2005 року у дану
квартиру був прописаний ОСОБА_1, який проживав у неї з травня по вересень 2005
року, потім, забравши свої речі, добровільно виїхав. Інтерес до спірної
квартири втратив, комунальні послуги не оплачує.

Рішенням Ленінського районного суду АР Крим від 13 липня 2007 року у
задоволенні позовів було відмовлено.

Рішення суду
ОСОБА_1 не оскаржує.

ОСОБА_3 не погодившись з рішенням суду подала апеляційну скаргу,
"всякий просить скасувати рішення суду в частині відмови в її позовних
вимогах та ухвалите нове -про задоволення її позову.

Апелянт стверджує, що у матеріалах справи є докази
тривалого непроживання ОСОБА_1 у спірній квартирі без поважних причин, а тому
його слід визнати особою, яка втратила право користування жилим приміщенням.

Також
вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі у
зв'язку з неправомірною поведінкою ч.1енів її сім'ї необгрунтований.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги та надані заперечення, вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача та її представника, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального
кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості заявленим вимог
ОСОБА_3

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій
відсутності наймача або ч.1енів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення
протягом шести місяців. Якщо наймач або ч.1ени його сім'ї були відсутні з
поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з квітня 2005 року є наймачем
квартири АДРЕСА_1, де проживав до жовтня 2005 року. (а. с. 24, 36)

Разом з тим матеріали справи містять листи з відповідних
органів, які свідчать, що позивач звертався в березні 2006 року до сільської
ради, прокуратури, у липні 2006 року до суду за захистом порушених його
житлових прав, а саме - перешкод з боку відповідачки та її родини в
користуванні спірною квартирою у зв'язку з неприязненними стосунками, (а. с.
38-39,51)

Колегія вважає що суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку щодо поважності причин відсутності позивача у спірному жилому
приміщенні понад шести місяців, про це свідчить наявність неприязнених стосунків
між сторонами та перешкоди з боку відповідачки та її родини. Інтерес до спірної
квартири позивач не втрачав.

Відповідно до статті 308 Цивільного процесуального
кодексу України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і
закон, який їх регулює. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального прав, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи. Вони були предметом дослідження суду першої
інстанції, їм дана належна оцінка.

На підставі наведеного, керуючись статтею 303, пунктом 1
частини 1 статті 307, статтею 308 та 315 Цивільного процесуального кодексу
України колегія суддів судової палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду АР Крим від 13 липня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак

може бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подачі касаційної
скарги

протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.