Справа №22- 868- 2007р.                                      Головуючий у І
інстанції Попова С. А.
- 39                                                                                  Доповідач
УХВАЛА

Іменем     України

4 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах   Апеляційного суду Донецькоі області в
складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.

суддів Козлова
О.М. ,  Дяченка В.М.

з участю секретаря Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у
м.  Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1
до Відкритого акціонерного товариства „Металургійний
комбінат"Азовсталь" ( далі ВАТ МК „Азовсталь") про стягнення
грошової компенсації за роботу у вихідні дні і невикористані відпустки,  заробітної плати за переробітку графіку,  середнього заробітку за весь час розрахунку
при звільненні з урахуванням індексу інфляції за апеляційною скаргою та доповненнями
до апеляційної скарги позивачки на рішення Орджонікідзевського районного суду
М. Маріуполя від 27 червня 2007 року і за апеляційною скаргою позивачки на
ухвалу цього ж суду від 27 липня 2007 року про відмову у роз"ясненні
рішення , -

встановила:

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 27 червня 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за роботу у
вихідні дні і за невикористані відпустки,
заробітної плати за переробітку графіку,
середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з
урахуванням індексу інфляції відмовлено.

Стягнуто
з ОСОБА_1 витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в
розмірі 7, 50 грв.

Ухвалою
цього ж суду від 27.07.2007 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про
роз'яснення рішення від 27.06.2007 року.

В
апеляційній скарзі та в доповненнях до апеляційної скарги на рішення суду
позивачка просить того скасувати і постановити нове рішення про задоволення її
позову у повному обсязі,  посилаючись на
те,  що суд порушив норми матеріального
права і зробив висновки,  які не
відповідають фактичним обставинам справи.

В
апеляційній скарзі на ухвалу суду про відмову у роз'ясненні рішення позивачка
просить скасувати ухвалу,  посилаючись на
порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
позивачки,  яка підтримала апеляційні
скарги,  заперечення представника
відповідача,  яка просила відхилити
апеляційні скарги,  а рішення суду
залишити без зміни,  перевіривши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_1 у стягненні грошової компенсації за роботу у вихідні дні та
невикористані відпуски,  заробітної плати
за переробітку графіку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку
з урахуванням індексу інфляції,  суд
виходив з того,  що порушень вимог
трудового законодавства відповідачем не допущено.

Колегія
суддів вважає,  що такий висновок суду
відповідає матеріалам справи,  фактичним
обставинам та вимогам закону.

Відповідно
до 72 КЗ п П України
робота у вихідний день може компенсуватися за згодою сторін,  наданням іншого дня відпочинку або у грошовій
формі у подвійному розмірі. День відпочинку у порядку компенсації за роботу у вихідний
день має надаватися по можливості через найкоротший проміжок часу після роботи
у вихідний день,  або в інший час,  в тому числі шляхом приєднання дня відпочинку
до щорічної відпустки. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за
правилами  ст.  107 даного Кодексу.,  тобто,
за фактично відпрацьовані години.

У
відповідності зі  ст. 71 даного Кодексу
залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим
наказом ( розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

У відповідності з вимогами  ст.  73 даного Кодексу у святкові і неробочі дні
допускаються роботи,  припинення яких
неможливе через виробничо - технічні умови ( безперервно - діючі
підприємства,  установи,  організації) без будь-яких додаткових
дозволів. Працівники залучаються до роботи у відповідності з графіками
змінності. Положення про перенесення вихідних днів для таких підприємств не
застосовується.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи,  що позивачка працювала у ВАТ "МК
"Азовсталь" з 1989 року,  в
тому числі,  з 3.02.2004 року машиністом
- обхідником з турбінного устаткування 3 розряду за строковим договором (т.1
а.с.  176, 179).

Відповідно
до наказу № 10 від 04.01.2005 року про професійне навчання робочих кадрів,  розпорядження № 416 від 27.05.2005 року про
організацію курсів цільового призначення,
протоколу № 931 від 20.05.2005 року,
табелю обліку робочого часу за 2005 рік ОСОБА_1 з 11.05.2005 року по
20.05.2005 року навчалась на курсах цільового призначення на право
обслуговування,  ремонту і експлуатації
трубопроводів пару і гарячої води в учбово - виробничому центрі (а.с.  93, 94, 135-137, 185 т.1).

Як
вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні та з табелю обліку
робочого часу,  до роботи вона приступила
у суботу 21.05.2005 року у зміну з 07.00 год
до 19.00 год і
продовжувала працювати за основним 12 годинним графіком роботи (а.с.  94, 96-97, 124 ті).

Згідно з
графіками обліку відпрацьованого робочого часу у травні 2005 року позивачка
відпрацювала 108 годин за основним 12 годинним графіком роботи і 80 годин за 8
годинним графіком під час знаходження на навчанні,  а всього 188 годин. Переробітка часу за
травень склала 6, 03 год,  за яку їй була нарахована і виплачена
компенсація (а.с. 15, 23 65, 69, -92, 94, 124, 126-128, 130 -131, 140, 143).

Крім
того,  ОСОБА_1 була здійснена оплата за
роботу у святкові дні,  що
підтверджується довідками інженера відділу обліку заробітної плати,  табелями обліку робочого часу,  графіками робочого часу,  розрахунковими документами.

З
матеріалів справи вбачається,  що з
24.02.2005 року по 1.04.2005 року позивачка знаходилася у щорічній плановій
відпустці (т.1 а.с.  129).

За її
заявою від 31.03.2005 року з 1.04.2005 року по 30.04.2005 року їй було надано
учбову відпустку,  що підтверджується
довідками підприємства і учбового закладу.

1.05.2005
року за графіком роботи позивачки в неї мав бути робочий день (т.1а.с.  125, 133, 134, 167)

Згідно зі  ст. 69
КЗпП України на безперервно діючих підприємствах вихідні дні надаються в різні
дні тижня почергово кожній групі працівників згідно з графіком змінності,  що затверджується власником або уповноваженим
ним органом за погодженням з профспілковим комітетом підприємства,  установи,
організації.

з

Відповідно
до п 4 ч.2  ст. 80 КЗ п П України щорічна
відпустка повинна бути перенесена на інший період,  або продовжена в разі збігу щорічної
відпустки з відпусткою у зв"язку з навчанням.

Згідно з
ч. 4  ст. 80 даного Кодексу у разі
перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою
між працівником і власником або уповноваженим ним органом.  Якщо причини,
що зумовили перенесення відпустки на інший період,  настали під час її використання,  то невикористана частина щорічної відпустки
надається після закінчення дії причин,
які її перервали,  або за згодою
сторін переноситься на інший період.

Внаслідок
збігу планової і учбової відпусток за відсутності заяви ОСОБА_1 адміністрацією
цеху їй було оформлено продовження планової відпустки з 1.05.2005 року по
2.05.2005 року,  що підтверджується
графіком робочого часу. До роботи у святковий день 1.05.2005 року   позивачка
не залучалася (т.1 а.с.  124).

Крім того,  з матеріалів справи
вбачається,  що позивачці,  як жінці,
яка мас двох дітей - сина Івана , 1987 року народження ,  який є інвалідом з дитинства,  і доньку Лада мирру,  2001 року народження (т.2 а.с.  45-46),
надавалися у відповідності зі
ст.  182-1 КЗпП України та  ст.  19
Закону України "Про відпустки" відповідно до її заяв та наданих
документів  додаткові соціальні відпустки
(а.с.  71 т.2)

Колегія
суддів вважає,  що з урахуванням
зазначених вимог закону і обставин,  які
мають суттєве значення для вирішення спору,
суд першої інстанції повно,
всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи,  дав належну оцінку наданим сторонами доказам
і обгрунтовано прийшов до висновку про те,
що порушень вимог трудового законодавства по оплаті праці та надання
відпусток відповідачем не допущено,
оскільки судом було встановлено,
що розпоряджень про притягнення ОСОБА_1 до роботи у вихідний день не
виносилося і остання до роботи у вихідний "день не притягалася; за травень
2005 року позивачка отримала заробітну плату у повному обсязі; заяви про
надання відгулу за роботу у вихідний день,
узгодженої з адміністрацією цеху ОСОБА_1 не подавала; невикористаний
день відпустки приєднаний до щорічної і в подальшому оплачений позивачці у
вигляді грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні;
розрахунок оплати праці за переробітку графіку здійснений на підставі
роз'яснень Міністерства праці України № 04-3022 від 21.07.1997 року та
Загального положення про оплату праці і преміювання робочих з фонду оплати
праці ВАТ "МК"Азовсталь",
узгодженого з профспілковим комітетом,
яке діє з травня 2004 року; планова відпустка використана позивачкою у
повному обсязі; у 1999 -2001,  2003 -2004
роках позивачкою використовувалися додаткові соціальні відпустки в повному
обсязі у відповідності з діючим на той час законодавством,  а підстав для надання додаткової соціальної
відпустки у 14 днів у позивачки відсутні.

Враховуючи,  що судом не встановлено порушень
законодавства про оплату праці,  суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку
за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням індексу інфляції.

В
апеляційній скарзі позивачкою не наведено доводів,  які б не були предметом дослідження суду
першої інстанції,  або які б вплинули на
правильність його висновків та належали б до тих підстав,  з якими процесуальне законодавство
пов"язує прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного
рішення.

З
урахуванням зазначеного колегія суддів вважає,
що рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального
права,  а тому підстав для його
скасування не вбачає.

Відповідно до  ст.
221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб,  які брали участь у справі,  або для державного виконавця,  суд за їхньою заявою постановляє ухвалу,  в якій роз"яснює своє рішення,  не змінюючи при цьому його змісту.

Відмовляючи
у задоволенні заяви позивачки про роз'яснення рішення,  суд виходив з того,  що позивачкою не зазначено,  які труднощі в розумінні змісту рішення
можуть вплинути на його реалізацію.

З таким
висновком не можна не погодитись.

Із
змісту оскаржуваного рішення вбачається,
що судом на підставі встановлених фактичних обставин справи та наданих
доказів зроблені вичерпні висновки про відсутність порушення трудового
законодавства відповідачем,  які не
перешкоджають в реалізації судового рішення.

Крім
того,  позивачка в своїй заяві про
роз"яснення рішення суду наводить інший спосіб розрахунку обчислення
тривалості невикористаної відпустки,  ніж
наведено в рішенні суду,  тобто
позивачкою поставлено фактично питання про зміну рішення або внесення у нього
нових даних,  а тому суд обґрунтовано
відмовив їй у задоволенні заяви про роз"яснення рішення.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307,  308,  313-314,
ЦПК України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення   суду відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду М. Маріуполя від Жовтневого районного суду
М. Маріуполя від 27 червня 2007 року залишити без зміни.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду відхилити.

Ухвалу
цього ж суду від 27.07.2007 року про відмову у роз'ясненні судового рішення від
27.06.2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців з моменту
набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги  безпосередньо до суду касаційної інстанції.