УХВАЛА .

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06   червня   2007
року   колегія   суддів
судової   палати   у
цивільних   справах

Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді
- Іващенко В.В.,

суддів                         -
Летягіної О.В.,

- Сінані О.М.,

при секретарі      - Іванові O.K.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання угоди договором купівлі-продажу, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя від 01 березня 2007
року,

встановила:

рішенням Залізничного районного
суду м. Сімферополя від 01.03.2007 р. позов ОСОБА_1 задоволений частково та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
стягнуто 40571 грн. 70 коп., що складається з суми боргу з врахуванням
індексу інфляції в розмірі 37617 грн. 45 коп. та 3% річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання в розмірі 2954 грн. 25 коп. В задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, з відповідача стягнуто 405 грн.
71 коп. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Не погодившись з
рішенням суду, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, відповідно до якої просив рішення Залізничного районного суду
м. Сімферополя від 01.03.2007 р. скасувати, а справу направити на новий розгляд
до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Так вважає, що рішення ухвалено з позовних вимог, від
яких позивач відмовився, подавши уточнену позовну заяву, суд вийшов за межи
позовних вимог, судом не встановлені обставини, якими позивач обґрунтовував
позовні вимоги та правовідносини, що виникли між сторонами. В судовому рішенні
невірно зазначено норму матеріального права, на підставі якої вирішено справу.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши апелянта, який підтримав апеляційну скаргу та
представника ОСОБА_1, який
заперечував проти задоволення скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
суми боргу в розмірі 32825 грн., що
еквівалентно 6500 доларам США на день складення розписки, 16542 грн.
40 коп. за придбання комп'ютерної техніки, 12416 грн. і 5011 грн. за оплату
послуг Інтернету, а також 27960 грн. заробітної плати, сплаченої особам, що
працювали за трудовим договором з врахуванням індексу інфляції та 3% річних від
простроченої суми до її виплати, починаючи з березня 2006 p., а всього 65056
грн. 81 коп.

Зазначене відповідає позовним вимогам, викладеним у позовної заяві ОСОБА_1 від
18.04.2006 р. (а.с. 2-3) та заяві про зміну та уточнення позовних вимог (а.с.
68-69).

Справа №
22ц-3557/2007 р.             Головуючий у першої інстанції Старова Н.Е.

Доповідач Сінані О.М.

2

Частково
задовольняючи позов місцевий суд виходив з того, що розпискою від 17.11.2005
року відповідач зобов'язався повернути позивачеві гроші в сумі 6500 доларів США в строк до
01.03.2006 p., проте у порушення вимог ст.ст. 509, 610-611 ЦК України, не
виконав взяте на себе зобов'язання і, відповідно до ст. 625 ЦК України він не може бути звільнений від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання з врахуванням індексу інфляції і 3% річних
від простроченої суми.

Відмовляючи у
задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що
договір купівлі продажу комп'ютерної техніки між сторонами не був укладений
відповідно до вимог ст. 208 ЦК
України, у письмовій формі з конкретним зазначенням предмету
купівлі-продажу, зобов'язань прийняття майна та оплати за нього визначеної
договором суми і інших істотних умов.

Окрім того судом
зазначено, що зобов'язання з повернення техніки позивачем не пов'язано з
вимогою передачі йому грошей в будь-якої сумі за домовленістю сторін, не
обумовлені терміни передачі й прийняття техніки, що продається відповідачем.
Більш того жодна з сторін не підписала текст, який відповідач просив визнати за
договір купівлі-продажу.

Визначаючи суму,
яка підлягає стягненню на користь позивача місцевий суд виходив з відомостей
про курс долару США до гривні,
зазначених у службовому розпорядженні НБУ № 417/445 від 16.11.2005 р. (а.с. 6),
тобто 32825 грн. (6500*5,05) з врахуванням індексу інфляції за даними Головного
управління статистики в АР Крим на 01.02.2007 p.- 37617 грн. 45
коп. та 3 % річних - 2954 грн. 25 коп. (а.с. 78).

З такими
висновками погоджується й колегія суддів та вважає їх зробленими з додержанням
вимог матеріального і процесуального права.

Судом вірно
встановлені обставини справи та зміст правовідносин, що виникли між сторонами.

Також судом
правильно, з врахуванням наявності у позивача пільг, встановлених Декретом KM України „Про державне мито", відповідно до ст. 88
ЦПК України, розподілені судові витрати.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду, у зв'язку з чим апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 315 ЦПК України колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя від 01
березня 2007 року, залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця безпосередньо до
Верховного суду України.