Справа № 22-1023 2007р.                           Головуючий у 1-й інстанції: Ведющенко В.В.
Доповідач: Белінська І.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007 року                       Колегія суддів судової палати в цивільних

справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі:

Спірідонової Л.С. (головуючої),

Белінської І.М.,

Кодрула М.А., при секретарі - Шевченко Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кіровограді справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Добровеличківського районного суду
від 5 березня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Добровеличківського районного суду від 5 березня 2007 року позовна заява ОСОБА_1. до Добровеличківської
райдержадміністрації про виділення земельної частки
(паю) визнана неподаною та такою, що підлягає
поверненню позивачу, з тих підстав, що останній не виконав вимог судді щодо усунення недоліків заяви, викладених в ухвалі
від 15 лютого 2007 року, якою позовна заява була залишена без руху.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду від 5.03.2007 року через порушення норм цивільно-процесуального
права. Вказується на невідповідність
ухвали судді від 15.02.2007 року вимогам ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що ухвала суду від 5 березня
2007 року підлягає скасуванню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, 5.02.2007р. ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Добровеличківської районної державної
адміністрації про виділення земельної частки (паю).
Посилався на те, що під час розпаювання землі, яка перебувала у колективній
власності членів КСП ІМ..ХХП з"їзду КПРС, він,
будучи членом цього підприємства, незаконно не був внесений до списків
осіб, що мають право на земельну частку (пай), а тому був позбавлений права отримати належну йому частину
землі. Про порушення свого права на
землю довідався у січні 2007 року, коли дізнався, що на час розпаювання землі він був членом зазначеного КСП,
а не працював у ньому за договором.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд в ухвалі від 15.02.2007 року вказав на те, що позивач не сплатив державне мито в
належному розмірі і запропонував йому сплатити його в розмірі 1% від ціни
позову; запропонував обґрунтувати в
позовній заяві причини пропуску строку позовної давності та надати копію або
оригінал відмови відповідача у включенні
до додатку до Державного акта на право власності на землю.

2.

Невиконання
позивачем зазначених вимог стало підставою для постановления ухвали від 5 березня 2007 року про визнання заяви неподаною та про
її повернення заявникові.

Проте, з таким судовим рішенням не можна
погодитись.

Як правильно зазначається в апеляційній скарзі державне мито із позовних заяв щодо захисту прав громадян на земельну
частку (пай) справляється в розмірі 0,1% ціни
позову (пп.."і" ст.3 Декрету КМУ України „Про державне мито"). Враховуючи, що ціна позову складає 38206грн., а позивач сплатив державне мито в сумі 39 грн. (а.с.1),
вимоги суду щодо сплати ним держаного мита в
більшому розмірі є безпідставними. До того ж суддя не вказав в ухвалі, яку конкретно суму державного мита повинен був, на його розсуд, сплати позивач, та не обґрунтував свій
висновок з цього питання конкретними правовими нормами.

Відповідно до вимог ст.119 ЦПК України щодо форми і змісту позовної заяви, позовна заява, зокрема, повинна містити
виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення
доказів, що підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від доказування,
перелік документів, що додаються до заяви (пп..5,6 ч.2).

Обставини щодо моменту виникнення у позивача права на позов та причини пропуску ним строку позовної давності
зазначені ним у позовній заяві у тому обсязі, у якому він
вважав необхідно це зробити, а тому вимога суду щодо обґрунтування причини пропуску строку позовної давності не
відповідає вимогам як норм цивільно-процесуального, так і матеріального права. Відповідно до ч.2ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної давності, а згідно із ч.3 цієї ж статті, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Під час вирішення питання про відповідність поданої позовної заяви вимогам ст.ст. 118-120 ЦПК України, суддя не має
права зобов"язувати позивача надавати будь-які докази на
підтвердження викладених в заяві обставин та обґрунтування позовних
вимог, оскільки в іншому випадку порушуються такі засади цивільного судочинства
як змагальність сторін та диспозитивність судочинства. На
даній стадії суддя лише перевіряє, чи зазначив ( а
не надав) позивач в позовній заяві докази, що підтверджують кожну
обставину, зокрема.

Згідно із ст.131 ЦПК України, сторони зобов"язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання в справі. Тобто подача
стороною доказів на стадії подання позовної заяви є
необов"язковою для неї.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи: роз"яснює
особам, які беруть участь у справі, їх права і обов"язки,
попереджує про наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках,

3. встановлених цим Кодексом. На виконання цього положення (
в контексті даної справи) суд може
запропонувати стороні подати ті чи інші докази, але їх неподання не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху та
визнання її неподаною.

Наведене свідчить про те, що суд 1-ї інстанції вирішив питання щодо прийняття позовної заяви та відкриття провадження в
цивільній справі з порушенням норм цивільно-процесуального права, що,
відповідно до п.2ч.1ст.312 ЦПК України, є
підставою для скасування ухвали від 5.03.2007р.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Добровеличківського районного суду від 5 березня 2007 року
скасувати, а матеріали справи за позовом ОСОБА_1. до Добровеличківської РДА про виділення земельної частки (паю) повернути
до суду 1-ї інстанції для вирішення
питання щодо відкриття провадження в цивільній справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню
в касаційному порядку не підлягає.