УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року травня місяця 21 дня колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді: Курської А.Г.

Суддів:                          Горбань В.В.

Шаповалової О.А.

При секретарі:      Сафіній Ф.Ф.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про вселення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Євпаторійського міського суду Автономної
Республіки Крим від 14 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

12 липня 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, мотивуючи тим,
що на підставі ордеру від 12.01.2000 року відповідачеві на склад сім'ї з трьох осіб була надана трьохкімнатна
квартира АДРЕСА_1 Наймачем квартири є відповідач. 19.07.2005 року між ними був розірваний шлюб. З листопада
2000 року відповідач у спірній квартирі не проживає, мешкає у м. Харкові.
Квартирну плату та комунальні послуги відповідач не сплачує.
Оскільки відповідач не проживає в квартирі більш понад 6 місяців без поважних причин, просить визнати його таким, що втратив право на
користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України.

ОСОБА_2 з
позовом не погодився та звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про вселення. Свої вимоги мотивує тим, щоОСОБА_1 перешкоджає йому користуватися
квартирою, змінила замки; крім того, він не проживав у квартирі тривалий
час у зв'язку з хворобою матері, яка потребувала стороннього догляду.

Рішенням Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 14 грудня 2006 року в задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання таким, що втратив право користування жилим
приміщенням, відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2
доОСОБА_1 про вселення задоволено.

В апеляційній скарзіОСОБА_1 просить рішення суду
скасувати з ухваленням

нового рішення про задоволення її позову та про
відмову в задоволенні зустрічного позову

ОСОБА_2 про вселення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і

процесуального права, на неповне з'ясування
обставин, що мають суттєве значення для

вирішення спору, на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Справа № 22-ц-2164/07

2

Зокрема,ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 не прсіживав понад 6 місяців у спірній квартирі без поважних причин, оскільки
за характером хвороби мати відповідача не потребує стороннього
нагляду. Комунальні платежі ОСОБА_2 не сплачував та живе у м. Харкові з
новою сім'єю.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, представника
відповідача - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовуОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог та
їх недоведеності. При цьому визнав встановленим, що відповідач
не проживав у спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи і вимогам закону - ст. ст. 71, 72 ЖК України.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів
його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо
наймач або члени його сім'ї були відсутні з
поважних причин понад шість місяців, цей строк за їхною заявою може бути
продовжено, а разі спору - судом.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 „Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування судами Житлового
кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї
такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Перевіряючи доводи позивачки про непроживання відповідача в квартирі з листопада 2000 року до даного часу, тобто понад шість
місяців, суд дійшов правильного висновку, що вони не
підтверджуються достовірними доказами. Навпаки, матеріалами справи і поясненнями позивачки підтверджується факт
періодичного проживання відповідачем до жовтня 2005 року в спірній квартирі. Що
стосується періоду з жовтня 2005 року, то відповідач з цього
часу з поважних причин не міг проживати в квартирі, перебував за місцем проживання матері, яка потребувала стороннього догляду,
у зв'язку з її хворобою.

Виходячи з положень ст. 71 ЖК України і вищевказаних роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України та встановивши, що
відповідач не проживав у спірній квартирі понад шість місяців з
поважних причин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
необґрунтованість та недоведеність позовних вимог і відмовив у задоволенні позовуОСОБА_1

Оскільки відповідач не проживав у квартирі з поважних причин таОСОБА_1 чинила йому перешкоди у користуванні квартирою, суд
першої інстанції дійшов правильного висновку щодо
обгрунтованості зустрічного позову ОСОБА_2 та вселив його в спірну
квартиру.

Відповідно до правил ст. 303 ЦПК України при розгляді справи в апеляційній інстанції суд перевіряє законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачка не надала доказів, які б
могли спростувати висновки суду першої інстанції.

Посилання в скарзі на те, що матір відповідача не
потребувала стороннього догляду та ОСОБА_2 був відсутній у
спірній квартирі без поважних причин, колегія

3

суддів вважає необгрунтованими, оскільки  вони спростовується матеріалами справи (а.с.
24,34).

Довід скарги про
те, що суд до спірних правовідносин повинен був застосувати правила ст. 107 ЖК
України, є безпідставним, оскільки тільки сторони мають право змінити підстави
позову. Але, як убачається з матеріалів справи, позивачка у процесі розгляду
справи не змінювала підстави позову і наполягала на задоволенні її вимог на
підставі ст. 71 ЖК України у зв'язку з відсутністю відповідача в спірній
квартирі понад шість місяців без поважних причин.

Щодо доводів відносно несплати відповідачем комунальних платежів, то вони
також спростовуються матеріалами справи, оскількиОСОБА_1 забрала та утримувала у
себе книжки по сплаті комунальних послуг, що стало причиною їх несплати
відповідачем.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини справи та не дав
належної оцінки наданим позивачкою доказам, а тому необгрунтовано відмовив у
задоволенні її позову, є безпідставними.

Судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам згідно зі ст.ст.
10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на
обґрунтування своїх висновків.

Інші доводи
апеляційної скарги не містять достатніх безумовних підстав для скасування
рішення суду.

Згідно зі ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з
наведеного та керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 14.12.2006 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом двох місяців з моменту її проголошення
безпосередньо до суду касаційної інстанції.