РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 грудня 2007 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді

Чіркова Г.Є.,

при секретарі

Авраменко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ НАСК
„Оранта” та Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,

встановив:

позивач
звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що при виникненні страхового
випадку (дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з його вини і заподіяння
матеріальної шкоди іншому транспортному засобу), відповідачі зобов'язання по
відшкодуванню шкоди, відповідно до вимог Закону України „Про обов'язкове
страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних
засобів” /далі Закону/ і умов договору страхування не виконали, що є підставою
до стягнення на користь позивача коштів, виплачених ним внаслідок виконання
цього обов'язку, з урахуванням індексу інфляції, відсотків та пені, й на
відшкодування моральної шкоди на загальну суму 14 529 грн., а також судових
витрат на загальну суму 3 561 грн. 54 коп.

У
судовому засіданні позивач та його представник просили про задоволення позову з
викладених у ньому підстав, а також посилалися на право отримання компенсації
витрат пов'язаних з відшкодуванням шкоди потерпілому.

Відповідачі
проти позову заперечили.

Зокрема,
представник ВАТ НАСК „Оранта” заперечив право позивача на одержання грошових
коштів пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, оскільки дане право
надано тільки потерпілим, яким заподіяно шкоду внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди

Крім того, заперечив можливість настання
правових наслідків укладеного з позивачем договору страхування, посилаючись на
статус позивача визначений ст. 13.1 згаданого Закону, як учасника бойових дій,
якого звільнено від обов'язку страхування цивільно-правової відповідальності,
оскільки обов'язок по відшкодуванню заподіяної ним шкоди покладається
відповідно до Закону на МТСБУ.

Представник
Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України ствердила, що спірні
правовідносини в цій справі виникли між страхувальником - ОСОБА_1, та
страховиком - ВАТ НАСК „Оранта”, на підставі укладеного договору страхування, а
тому твердження і посилання позивача в тому числі на зобов'язання МТСБУ в
солідарному порядку на вимогах Закону не ґрунтуються.

Заслухавши
сторони і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як
убачається з матеріалів справи, 10 травня 2006 року ОСОБА_1 застрахував свою
цивільну відповідальність, відповідно до положень Закону України „Про
обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних
транспортних засобів” /далі Закон/, уклавши про це договір з ВАТ НАСК „Оранта”
за місцем діяльності Вишгородського районного відділення Київської обласної
дирекції, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання щодо
забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому транспортним засобом, який
забезпечено зазначеним договором, став автомобіль „Мерседес-Бенц” НОМЕР_1.

1
листопада 2006 року сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої позивач,
керуючи автомобілем „Мерседес-Бенц” НОМЕР_1, порушив п. 8.7.3 „е” Правил
дорожнього руху України й допустив зіткнення й пошкодження автомобіля
„ВАЗ-2108” НОМЕР_2.

Зазначені
обставини встановлені постановою Оболонського районного суду м. Києва від 25
січня 2007 року в кримінальній справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Дана пригода є страховим випадком
обумовленим договором страхування, внаслідок якого настала цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_1, у зв'язку із заподіянням шкоди майну потерпілого
ОСОБА_2.

Відповідно
до звіту дослідження аварійного комісара Київської обласної дирекції № 3782 від
13 листопада 2006 року, проведеного на підставі калькуляції розрахункового
центру Головного Офісу, згідно роз'яснення щодо реалізації рішення Правління
НАСК „Оранта”, розмір заподіяної шкоди автомобілю „ВАЗ-2108” НОМЕР_2, внаслідок
згаданої пригоди становить 14 316 грн. 75 коп.

Зазначений
розмір матеріальної шкоди з боку ВАТ НАСК „Оранта” не заперечувався й
покладений в основу розрахунків, що взяті до уваги страховиком у листі від 22
червня 2007 року, а тому є такими на які слід зважити й суду.

Як
убачається з нотаріально посвідченої заяви, 9 листопада 2006 року ОСОБА_1
виплатив потерпілому ОСОБА_2. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 10
000 грн., у зв'язку з чим останній вимог стосовно відшкодування шкоди не має.

17 квітня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до
ВАТ НАСК „Оранта” із заявою про компенсацію зазначених витрат, в чому йому було
відмовлено в зв'язку з тим, що він не є особою, яка має право на одержання
страхових відшкодувань, відповідно до статей 22 і 37 Закону.

В той же час страховик, відмовляючи в
компенсації витрат страхувальника, погодився з їх розміром і поклав їх в основу
розрахунків матеріального збитку, стверджуючи про його відшкодування на користь
потерпілого, що вбачається з листа ВАТ НАСК „Оранта” від 22 червня 2007 року.

Вирішуючи цю справу, суд зазначає, що
відповідно до вимог ст. 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової
відповідальності має на меті забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
і захист майнових інтересів страхувальників.

При
цьому, такий обов'язок згідно Закону й укладеного на його підставі договору,
покладено на відповідача - ВАТ НАСК „Оранта”.

У
той же час слід зазначити і те, що виняткові підстави до пред'явлення
страховиком - ВАТ НАСК „Оранта”, регресного позову до страхувальника -
заподіювача шкоди, про які йдеться в ст. 38 Закону, в цій справі відсутні.

Таким
чином, відповідач - ВАТ НАСК „Оранта”, є єдиною особою, до якої має бути
звернута вимога про відшкодування шкоди.

Разом з тим, положеннями ст. 37.4 Закону
передбачено право страхувальника на компенсацію проведених витрат за згодою
страховика.

Хоча позивач і здійснив такі витрати без
попереднього погодження із страховиком, підстав до відмови у їх компенсації або
зменшені їх розміру з урахуванням вимог законодавства про порядок відшкодування
такої шкоди, суд не вбачає, що також не може призвести до порушення прав ВАТ
НАСК „Оранта”.

З
цих підстав суд виявив право позивача на компенсацію витрат, пов'язаних з
відшкодуванням заподіяної шкоди в межах розміру страхового відшкодування,
визначеного відповідно до статей 7 і 29 Закону, та погодженого страховиком
після їх здійснення позивачем, що не буде суперечити закону (10 000 грн.
компенсаційних витрат у межах 14 316 грн. 75 коп. заподіяної шкоди).

Твердження
представника відповідача про неправомірність і недійсність договору страхування
укладеного з ОСОБА_1, який є суб'єктом визначеним у ст. 13.1 Закону, суд до
уваги не приймає, як безпідставні.

Хоча позивач і є особою, цивільно-правова
відповідальність якої, на підставі вказаної норми Закону покладається на МТСБУ,
в той же час ОСОБА_1 скористався своїм правом на вибір страховика і укладення
договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності,
передбаченим ст. 14 Закону, а тому такий правочин згідно ст. 204 ЦК України є
правомірним.

Що стосується вимоги позивача в частині
стягнення пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних, то таких прав
позивач у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання, відповідно до вимог
ст. 625 ЦК України і ст. 37 Закону в цій справі не набуває, оскільки обов'язки
страховика стосуються виплат страхового відшкодування на користь третіх осіб.

Підстав
до відшкодування моральної шкоди в зв'язку з протиправністю дій відповідача суд
також не вбачає, заподіяння якої в судовому засіданні не доведено, а підстави
до цього на вимогах укладеного договору страхування також не ґрунтуються.

Не можуть бути й задоволені вимоги висунуті
до МТСБУ, оскільки солідарний обов'язок цієї особи, про який стверджується в
позові, на вимогах ст. 541 ЦК України не ґрунтується, в той час коли спірні
правовідносини в цій справі визначені договором, а тому згідно зі ст. 11 ЦК
України їх слід відмежовувати від тих, що передбачені актами цивільного
законодавства, які в такому випадку виключають виникнення обов'язків по
відшкодуванню шкоди з боку МТСБУ на підставі Закону.

Таким чином, пред'явлений позов підлягає
частковому задоволенню, а право позивача на грошову компенсацію в розмірі 10
000 грн. захистові.

Крім
того, суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових
витрат, які слід стягнути з відповідача, пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись
статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну
заяву задовольнити частково.

Стягнути з ВАТ НАСК „Оранта” на користь
ОСОБА_1 10 000 грн. на компенсацію понесених ним витрат, а також оплату витрат
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, судового збору та витрат
на правову допомогу в розмірі 2 451 грн., пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а всього 12 451 грн.

В
задоволені решти позовних вимог до Моторного (Транспортного) Страхового Бюро
України, а також у частині стягнення з урахуванням індексу інфляції, відсотків
та пені й відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення
набирає законної сили протягом 10 днів з дня його проголошення і може бути
оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання в зазначений строк заяви про
його оскарження та протягом 20 днів після цього апеляційної скарги або в
порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя

РІШЕННЯ
копія

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28
листопада 2006 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді

Чіркова Г.Є.,

при секретарі

Бєлянській Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного
нотаріуса Вишгородського районного округу Київської області - ОСОБА_3 про зобов'язання
вчинити нотаріальну дію,

встановив:

ОСОБА_4
звернулася до суду з даним позовом у якому оскаржує відмову у вчиненні
нотаріальної дії щодо договору купівлі продажу жилого будинку, оскільки вважає,
що перешкоди цьому правочину відсутні.

Зважаючи, що для складання повного рішення
може бути витрачений значний час, на підставі ч. 3 ст. 209 ЦПК України, суд
вважає необхідним проголосити його вступну і резолютивну частину, а повний
обсяг скласти протягом 5 днів.

Керуючись
статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

в
задоволені позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення
набирає законної сили протягом 10 днів з дня його проголошення і може бути
оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання в зазначений строк заяви про її
оскарження та протягом 20 днів після цього апеляційної скарги або в порядку ч.
4 ст. 295 ЦПК України.

з оригіналом звірена

Суддя