Справа № 22ц-5176/07                            Головуючий у суді 1
інстанції: Федоровська О.П.
Категорія     41                                         Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 липня
2007 року                   Апеляційний
суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого
судді: Перцової В.А.

Суддів:                                              Красвітної
Т.П.,  Лаченкової О.В.

При
секретарі:                                  Кочковій
А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.  Дніпропетровську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ВАТ "Дніпропетровське виробниче сільськогосподарське рибоводне
підприємство" про стягнення заборгованості по заробітній платі,  компенсації за невикористану відпустку,  середньої заробітної плати за час затримки
виплати, -

ВСТАНОВИВ:

ВАТ
"Дніпропетровське виробниче сільськогосподарське рибоводне
підприємство" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Самарського
районного суду м.  Дніпропетровська від
26 квітня 2007 року,  яким з нього на
користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі з травня 2006 року
по серпень 2006 року та за невикористану відпустку у загальній сумі 5340 грн. 04
коп.,  середній заробіток за час затримки
виплати забітної плати за період з 10 жовтня 2006 року по 20 квітні 2007 року
10 458 гри,  04 коп.,  Моральну шкоду в сумі 500 грн.,  витрати на юридичну допомогу в сумі 1500 грн.
та витрати по справі 8 грн. 50 коп.,  а
також стягнуті витрати по справі в сумі 51 грн. і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн. і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В
обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те,  що районний суд неправильно застосував норми
матеріального права,  не врахував,  що відносно підприємства господарським судом
порушено справу про банкрутство і введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів,  а також відсутність вини
підприємства у невиплаті позивачці заробітної плати і відсутність доказів щодо
спричинення позивачці моральної шкоди.

При
розгляді справи суд першої інстанції встановив,
що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 1 лютого
2002 року по 7 серпня 2006 року. При звільненні з нею не був проведений
остаточний розрахунок,  а саме,  їй не було виплачено заборгованість по
заробітній платі в сумі 3046 грн. 56 коп. і 2293 грн. 48 коп.3а невикористану
відпустку. Незважаючи на звернення позивачки до відповідача із заявою про
виплату заборгованості у вересні 2006 року,
відповідач не розрахувався з нею.

Дані
обставини і розмір невиплачених сум не заперечувала позивачка,  підтверджуються відповідною довідкою
відповідача (а,  с.  21) Л
підтвердила допитана в якості свідка головний бухгалтер підприємства ОСОБА_2.

За таких
обставин апеляційний суд вважає,  що
районний суд обґрунтовано,  керуючись  ст.
ст.  115-117,  237' КЗпП України,  стягнув з відповідача на користь позивачки
суму заборгованості по заробітній платі і компенсації за невикористану
відпустку,  середній

заробіток
за час затримки розрахунку і відшкодування моральної шкоди,  спричиненої несвоєчасним проведенням з нею
розрахунком.

Доводи в
апеляційній скарзі відповідача про те,
що суд не врахував вимоги Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом",  що 6 березня 2006 року господарським судом
Дніпропетровської області порушено справу про банкрутство відповідача,  введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів,  а 20 листопада 2006 року цим
же судом затверджено реєстр вимог кредиторів,
до якого ввійшли і боргові зобов'язання підприємства перед
позивачкою,  є необгрунтованими і не
можуть бути підставою для скасування рішення суду,  оскільки,
зазначені відповідачем обставини не звільняють його від обов'язку
проведення остаточного розрахунку при звільненні робітника і не є перешкодою у
праві позивачки на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості по
заробітній платі,  стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку та вирішенні судом цих питань.

Згідно п. 6  ст.  12 вищезазначеного Закону,  дія мораторію на задоволення вимог

кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Необгрунтованими є і доводи в апеляційній скарзі про безпідставну відмову
районного суду в призначенні судової бухгалтерської експертизи для правильного
розрахунку заборгованості підприємства перед позивачко,  так як проти довідки про заборгованість,  яку надав відповідач,  позивачка не заперечувала. Експертизу
представник відповідача просив призначити фактично для визначення правильності
розрахунків,  які проводила позивачка під
час роботи на підприємстві в якості головного бухгалтера,  що не є предметом розгляду по даній справі.

Не може
бути прийнято до уваги і посилання в скарзі на безпідставність стягнення судом
на користь позивачки відшкодування моральної шкоди,  оскільки,
був підтверджений факт порушення її трудових прав,  суд врахував,
що невиплата позивачці належних їй сум викликала у неї душевні
переживання,  вимагала додаткових зусиль
для поновлення порушеного права і для організації життя.

Тому,  апеляційний
суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити,  а рішення

суду - залишити без змін.

Керуючись  ст.
ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд; -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ВАТ "Дніпропетровське виробниче сільськогосподарське
підприємство" відхилити.

Рішення
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення; може
бути

оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з

цього
часу.