Справа № 22ц-524/07                                                                   Головуючий
в 1 інстанції Панасюк
- 20                                                                                Доповідач
УХВАЛА

іменем   України

24 липня
2007 року                                                                                           м.  Луцьк

Колегія судців
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого -
судді Лончука В.Г.,

суддів Расевича
СІ.,  Матата О.В.,

при
секретарі Гордійчук І.В. розглянула у відкритому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю
„Всшинькабель",  ОСОБА_2,  українсько-польського спільного підприємства
„Упеке ЛТД" про відшкодуван­ня шкоди за апеляційною скаргою відповідача
ТзОВ „Волинькабель" на рішення Ковельсь­кого міськрайонного суду
Волинської області від 16 квітня 2007 року.

Особи,  які беруть участь у справі:

позивач -
ОСОБА_1;

представник
позивача - ОСОБА_3;

відповідачі
- товариство з обмеженою відповідальністю „Волинькабель",  українсь­ко-польське спільне підприємство
„Упекс ЛТД",  ОСОБА_2;

представник
відповідачів - ОСОБА_4.

Колегія суддів

встановила:

Рішенням
Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2007 року
позов задоволено частково.

Поновлено
строк позовної давності щодо вимог ОСОБА_1. до товариства з обмеженою
відповідальністю „Волинькабель" про відшкодування шкоди,  визнавши поваж­ними причини його пропущення.

Постановлено
стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Волинька-бель"в
користь ОСОБА_1. 32000 грн. у відшкодування завданої йому майнової шкоди та
2000 грн. у відшкодування завданої йому моральної шкоди,  356 грн. понесених су­дових витрат.

В задоволенні
решти вимог відмовлено.

Стягнуто
з товариства з обмеженою відповідальністю „Волинькабель" в доход дер­жави
витрати на оплату судового збору в сумі 308 грн. 50 коп. та 37 грн. 50 коп.3а
інформа­ційно-технічне забезпечення розгляду справи в Ковельському
міськрайонному суді Волинсь­кої області.

В
апеляційній скарзі відповідач ТзОВ „Волинькабель",  покликаючись на неповне з'ясування судом
обставин,  що мають значення для
справи,  невідповідність висновків суду
обставинам справи,  порушення судом норм
матеріального права,  просить скасувати
це рі­шення та ухвалити нове рішення про відмову в позові до ТзОВ
„Волинькабель".

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що 20
березня 2002 року біля 16 год.
30 хв. на автомобільній дорозі Доманово-Ковель-Чернівці-Мамалига в с Брищі
Млинівського району Рівненської області відбулося зіткнення автомобіля
„Форд-Транзит",  реєстраційний
НОМЕР_1

ВМ,   яким
володів   і   керував
позивач,    та автомобіля
ВАЗ-21102,  реєстраційний № НОМЕР_2,  під керуванням ОСОБА_2

Вироком
Млинівського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2003 року
встановлено,  що ДТП сталася з вини
ОСОБА_2,  який порушив п.п. 1.5,  12.4,
14.2,  34.1 Правил дорожнього
руху.

Судом
встановлено,  що на час вчинення ДТП ОСОБА_2.
перебував у трудових відносинах з ТзОВ „Волинькабель",  а тому постановив рішення про стягнення з
товариства грошових сум у відшкодування майнової та моральної шкоди.

Посилання
апеляційної скарги на те,  що автомобіль
ВАЗ-21102,  на якому ОСОБА_2. вчинив ДТП,
зареєстрований в органах державної автомобільної
інспекції на СП „Упеке ЛТД",  не спростовує висновків суду. Відповідно до
роз'яснень,  даних у п. 4 постанови Пле­нуму
Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6,  під володільцем джерела підвище­ної небезпеки
розуміється юридична особа або громадянин,
що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права
власності,  повного господарського
відання,  опе­ративного управління або з
інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Не
вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальнос­ті
за шкоду перед потерпілим особа,  яка
управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем
цього джерела (шофер,  машиніст,  оператор тощо).

Як вірно
встановлено судом першої інстанції володільцем автомобіля ВАЗ-21102,  реєстраційний № НОМЕР_2,  на момент вчинення ДТП був відповідач ТзОВ
„Волинькабель". Власником автомобіля дійсно являлось СП „Упеке ЛТД",  але на підставі  ст.
450 ЦК УРСР обов'язок
відшкодувати шкоду покладено судом на володільця джерела підвищеної небезпе­ки,  а не власника.

Заподіяння
відповідачем Диб'яком В.В. внаслідок ДТП
шкоди пов'язано з виконан­ням трудових обов'язків на ТзОВ
„Волинькабель",  а не на СП „Упеке ЛТД",  що повністю підтверджується матеріалами
справи,  зокрема наказом від 28 січня
2002 року № 2-к по ТзОВ „Волинькабель" про прийняття ОСОБА_2 на роботу (т.
2. а.с.  121),  подорожніми листами вантажного
автотранспорту,  належного ТзОВ
„Волинькабель",  з яких
вбачається,  що останнє мало господарські
відносини з підприємствами Рівненської області саме в тій місцевості,  де сталось ДТП,  (т. 1 а.с.
198-205); податковою,
статистичною та іншими формами звітності СП „Упекс ЛТД" (у
звітності зазначено про відсутність найманих працівників,  фонду оплати праці),  відсутністю в СП „Упекс ЛТД" будь-якої
господарської діяльності на час вчинення ДТП,
показаннями свідка ОСОБА_5,
неможливістю пояснити представником СП „Упекс ЛТД" мети поїздки
ОСОБА_2 у м.  Млинів.

Вироком
Млинівського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2003 року у
справі про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину,  передбаченого ч. 1  ст.
286 КК України питання про цивільно-правові наслідки дій ОСОБА_2 не
вирішувалось (т. 1 а.с.  4-7).

Те,  що ОСОБА_4 - одночасно директор ТзОВ
„Волинькабель" та СП
„Упекс ЛТД",

не
впливає на висновок про необхідність покладення обов'язку відшкодування шкоди
на

ТзОВ
„Волинькабель".

На
момент вчинення ДТП позивач
ОСОБА_1. володів автомобілем „Форд-Транзит" на підставі нотаріально
посвідченої довіреності,  а тому на
підставі  ст.  48 Закону України „Про власність" у
нього виникло право вимагати відшкодування заподіяних збитків.

Суд
першої інстанції на підставі ч. 5
ст.  267 ЦК України дійшов
обґрунтованого ви­сновку про необхідність поновлення строку звернення до суду.

Рішення
суду першої інстанції в частині визначення розміру заподіяної майнової та
моральної відповідач ТзОВ „Волинькабель" не оскаржує.

Отже,  доводи апеляційної скарги не спростовують
висновків суду,  наведених у рі­шенні.

Рішення
постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
314 ЦПК України,  колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Волинь-кабель"
відхилити,  а рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2007 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до судової палати у цивільних справах
Вер­ховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.