Справа № 33ц - 63/07                                     Головуючий
у 1 інстанції Сенюх М.З.
- 5                                                   Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня
2007 року колегія суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку
Апеляційного суду Волинської області в складі:

Шевчук Л.Я.,
Лончука В.Г., Мудренко Л.І.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м.Луцьку справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення, про визнання недійсними
свідоцтва про право власності на будівлі та свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, про поділ спільного майна подружжя та про визнання права власності
на 1/2 частину будівель за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ланівецького
районного суду Тернопільської області від 2 червня 2004 року і ухвалу
Апеляційного суду Тернопільської області від 7 вересня 2004 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд
в позовом до ОСОБА_1 про
визнання її та двох неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування
жилим приміщенням.

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із зустрічним
позовом про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення.

ОСОБА_1 також звернулася
в суд з позовом до ОСОБА_2
про визнання недійсними свідоцтва про право власності на будівлі і
свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про поділ спільного майна
подружжя та про визнання права власності на 1/2 частину будівель.

Рішенням
Ланівецького районного суду Тернопільської області від 2 червня 2004 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 7
вересня 2004 року, позов ОСОБА_2 задоволено і постановлено визнати ОСОБА_1 та
двох їх неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування жилим
приміщенням. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції із-за невідповідності висновків суду обставинам справи,
невірної оцінки зібраних доказів, порушення норм матеріального права.

Заперечуючи
проти касаційної скарги, ОСОБА_2
вказує на те, що судові рішення, на його думку, є законними та
обгрунтованими.

Колегія
суддів приходить до висновку, що підстави для скасування судових рішень
відсутні, виходячи з наступного.

Судами
встановлено, що рішенням №9 Ланівецької селищної ради Тернопільської області
від 26 січня 1978 року будинковолодіння АДРЕСА_1 зареєстровано на праві
особистої власності за ОСОБА_3, яка 22 травня 1986 року склала заповіт на
користь ОСОБА_2, і якій
рішенням виконкому Ланівецької селищної ради від 21 грудня 1995 року було
дозволено будівництво нового житлового будинку на власній садибі.

Крім
того, судами встановлено, що з часу реєстрації шлюбу до 1997 року подружжя
Кондратюків проживали в будинковолодінні, належному на праві власності ОСОБА_3,
у 1997 році ОСОБА_3 розпочала будівництво нового житлового будинку на місці
старого будинку, у будівництві якого приймали участь як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1, проте угоди про
створення спільної власності не було.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
суд першої інстанції, з урахуванням фактичних обставин справи, виходив з
того, що ОСОБА_1, яка
брала участь у будівництві нового жилого будинку не на підставі угоди про
створення спільної власності, вправі вимагати не визнання права власності на
будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2, місцевий
суд виходив з того, що ОСОБА_1
не проживала в спірному жилому будинку більше шести місяців без поважних
причин, а тому втратила право користування ним.

Апеляційний
суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та залишив його рішення
без змін.

Відповідно
до ч.2 ст.324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст.335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені ч.1
ст.338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують.

Керуючись
ст.ст.332, 336 України, колегія суддів з розгляду цивільних справ у касаційному
порядку Апеляційного суду Волинської області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Ланівецького районного суду Тернопільської області від 2 червня 2004 року та
ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 7 вересня 2004 року
залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.