РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
вересня 2007 року                                                                      м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючого             Горблянського Я.Д.,

суддів:                        Матківського Р.Й.,
Соколовського В.М.,

секретаря                  Самуляк О.М.,

з
участю:      адвоката                      Чопея С.Д.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності
на житло за апеляційною скаргою ОСОБА_6 представника відповідачів ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5. на рішення Долинського районного суду від 27 червня 2007 року,

встановила:

ОСОБА_1. пред"явила в суд позов до відповідачів про
визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Свої вимоги позивачка мотивує тим, що спірна квартира передана їй у приватну
власність рішенням Долинської міської ради від 10.03.1994р. №230. Однак, коли
хотіла свою квартиру передарувати дітям то нотаріус їй сказав, що їй належить тільки
1/5 частина квартири, а 4/5 приватизовано на відповідачів. Однак вона ніколи не
давала письмової згоди на приватизацію ними квартири. Відповідачі ніколи не
мешкали постійно в квартирі. Син з 1978 року як пішов служити до армії так і
проживати в цю квартиру не повертався.

Рішенням
Долинського районного суду від 27.06.2007р. позов задоволено. Визнано частково
недійсним свідоцтво на право власності на житло від 10.03.1994р., видане
виконкомом Долинської міської ради, в частині належності на праві спільної
сумісної власності квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5.

Не погоджуючись з даним рішенням представник відповідачів ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу в якій посилається на те, що суд не з"ясував всебічно і
повно обставини справи, не дав належну і об"єктивну оцінку зібраним
доказам, чим порушив норми матеріального і процесуального права.

Обґрунтовуючи рішення суд послався на те, що техпаспорт квартири складений на ім"я ОСОБА_1., не беручи до
уваги те, що техпаспорт був
складений 17.12.1993р., а рішення про приватизацію квартири і свідоцтво про
право власності були видані 10.03.1994р. В рішенні було зазначено, що квартира
передається у спільну сумісну власність. Не відповідає дійсності висновок суду
про те, що відповідачі на час приватизації квартири уже не відносились до осіб,
за якими зберігається житло.

Справа №
22-ц-1117/2007р.                                Головуючий
у І інстанції Монташевич С.М.

Категорія  29                                                          Доповідач
Горблянський Я.Д.

Також судом неправильно визначено час, з якого починає перебіг терміну
позовної давності, оскільки позивачка сама збирала приватизаційні документи і
передала їх органу приватизації, а приватизаційні документи весь час
знаходилися в неї. Тому позивачка не була позбавлена можливості оспорювати їх в
судовому порядку, а на час приватизації вона не була особою похилого віку і не
могла не розуміти значення слів „сумісна власність". Тому просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апелянт ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просить рішення Долинського
районного суду скасувати і ухвалити нове рішення про відхилення позовних вимог
в зв"язку з їх безпідставністю.

Позивачка ОСОБА_1. апеляційну скаргу не визнала та пояснила, що суд першої
інстанції врахував всі обставини справи і ухвалив законне рішення. Просить дане
рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази колегія суддів
приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції зіслався на те, що у
рішенні виконкому Долинської міської ради про передачу квартири у приватну
власність, технічному паспорті, єдиним власником спірної квартири зазначена
позивачка ОСОБА_1. У свідоцтві про право власності на житло ніде не вказано, що
всім ч.1енам сім"ї належить по 1/5 частині квартири, а у зв"язку з
тим, що позивачка є особою похилого віку, то вона не розуміла значення слів
„сумісна власність" до часу звернення до нотаріуса, тому нею строк
позовної давності не пропущено.

Оскільки відповідачі не мешкали на час приватизації у вказаній квартирі, на
той час уже не відносились до категорії осіб, за якими зберігається право на
житло, а тому суд першої інстанції визнав частково недійсним свідоцтво на право
власності на спірну квартиру від 10.03.1994 року, видане виконкомом Долинської
міської ради в частині належності на праві спільної сумісної власності квартири
АДРЕСА_1 відповідачам по справі.

Однак, до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно без
врахування дійсних обставин справи.

17.12.1993 року позивачкою ОСОБА_1. керівнику органу приватизації подана
заява про оформлення передачі в особисту сумісну власність двокімнатну квартиру
без розподілу часток їй і ч.1енам її сім"ї (а.с.31). Заява підписана
власником та повнолітніми ч.1енами сім"ї.

Згідно довідки житлово-експлуатаційної контори (а.с.32) на час приватизації
житла у спірній квартирі проживали і мали право на житло на момент введення в
дію Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" позивачка
та відповідачі, тобто п"ятеро осіб.

Рішенням виконкому Долинської міської ради від 10.03.1994 року спірну
квартиру передано у приватну власність (а.с.6) та видано виконкомом свідоцтво
про право власності на житло на позивачку ОСОБА_1. та на відповідачів ОСОБА_7.,
ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5. (а.с.5), тобто відповідно до ст.8 Закону України „Про приватизацію
державного житлового фонду".

Івано-Франківське ОБТІ зареєструвало право власності сторін на спірну
квартиру (а.с.34).

Колегія суддів приходить до висновку, що приватизація спірної квартири
проведена згідно чинного законодавства, а саме Закону України „Про приватизацію
державного житлового фонду" та Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян (п.п. 18-26).

В своєму рішенні
суд першої інстанції посилаючись на ч.3 ст.71 ЖК України констатував, що за
відповідачами, оскільки вони були тимчасово відсутні і в спірній квартирі не
проживали, не збереглося право на проживання, а сама прописка не дає права на
проживання та передачі квартири у спільну сумісну власність.

Однак, колегією суддів встановлено, що відповідачі не визнавалися такими,
що втратили право користування спірною квартирою відповідно до вимог ст.72 ЖК
України, а тому вони мали право отримати спірну квартиру у спільну сумісну
власність.

Оскільки судом першої інстанції вище наведені обставини при ухваленні
рішення не враховані та дане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково. Рішення Долинського
районного суду від 27 червня 2007 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про визнання частково незаконним та відміни свідоцтва про право
сумісної власності від 10.03.1994 року на квартиру АДРЕСА_1 відмовити за
безпідставністю.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.