Справа № 22ц/72б                                                    Головуючий
у 1 інст. Баренко С.Г.
категорія 5                                                                                        Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

10 травня 2007
року

Апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого  - Кашапової Л.М.

суддів       - Плотіциної Н.А., Омельчука М.І. при
секретарі - Константіновій І.А. з участю
позивача-ОСОБА_1, відповідачки

ОСОБА_3./
представників сторін

розглянув
у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Левківської сільської ради Житомирського району
Житомирської області про визнання частково недійсними свідоцтва про право
власності на житловий будинок та договору купівлі продажу, визнання права
власності на частину житлового будинку

за  апеляційною
скаргою  ОСОБА_1 на  рішення Житомирського районного суду від 23
січня 2007 року -

встановив:

В листопаді 2006 року ОСОБА_1звернувся в суд з вказаним позовом, в якому
просив визнати частково недійсними свідоцтво про право особистої власності на
жилий будинокАДРЕСА_1  від 26.12.1995 року
№288, видане Левківською сільською радою на ім'я його матері ОСОБА_2, та
договір дарування вказаного житлового будинку від 29.03.1996 року, укладений
міжОСОБА_1 та ОСОБА_3., і визнати за ним право власності на 1/3 частину
спірного домоволодіння.

Посилався на те, що спірний будинок був побудований його
батьками, що перебували у шлюбі, в 40-х роках минулого століття і згідно
записів в погосподарських книгах Левківської сільської ради входив до майна
колгоспного двору, головою якого був його батькоОСОБА_4., який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В будинку залишилась проживати мати ОСОБА_2

Зазначав, що після смерті батька відкрилася спадщина, яку
він прийняв, фактично вступивши у володіння спадковим ' майном: після похорону
забрав частину речей, які належали покійному, зокрема іменний наручний
годинник, та з 1993 року проживав тривалий час в спірному будинку. А тому
вважає, що відповідачі порушили його право на спадщину.

Вказував, що про оформлення оспорюваних ним
правовстановлюючих документів він дізнався в жовтні 2006 року, коли мати -
відповідачкаОСОБА_1 призналася, що діючи в корисливих цілях, приховала від
нього факт існування заповіту батька, складеного 28.07.1986 року, згідно якого
той заповів йому 2/3 частини будинку в с.Калинівка, а 1/3 частину - сестрі ОСОБА_3.

Рішенням Житомирського районного суду від 23.01.2007 року
в задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзіОСОБА_1 просить рішення суду
скасувати, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на те, що суд не
дав належної оцінки зібраним по справі доказам, неправильно застосував норми
матеріального закону, а тому висновки суду не відповідають дійсним обставинам
справи.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд безпідставно
прийшов до висновку, що ним пропущено строк позовної давності, оскільки жодних
доказів про те, що він знав про існування заповіту батька до жовтня 2006 року,
відповідачі не надали.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, суд
виходив з того, що мало місце порушення прав позивача на спадщину, яка
відкрилася після смерті його батькаОСОБА_4

З таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки він суперечить нормам
закону та дійсним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст.563 ЦК
Української РСР 1963 року спадщина на майно колгоспного двору відкривалася
лише у випадку смерті останнього члена колгоспного двору.

Згідно ст.ст.17 Закону України «Про власність», який набув чинності з
15.04.1991 року, майно колгоспного двору набуло статусу майна, придбаного
внаслідок спільної праці членів сім'ї, і являлось спільною сумісною власністю
тих осіб, які були зареєстровані в погосподарській книзі як члени колгоспного
двору станом на 15.04.1991 року.

Судом встановлено, щоОСОБА_4., батко позивача, помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року /а.с.54/.

Як вбачається з записів в погосподарських книгах, спірний жилий будинок
АДРЕСА_1 до набрання чинності Законом України «Про власність» належав до майна
колгоспного двору і станом на 15.04.1991 року в ньому як член колгоспного двору
була прописана лише відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження.

Прописка в будинку у вказаний період зятя відповідачки ОСОБА_5. не була пов'язана
з членством у господарстві чи з безпосередньою участю у веденні господарства, а
випливала з необхідності надання допомоги та здійснення догляду за престарілою
і хворою ОСОБА_2, що підтверджується поясненнями в судовому засіданні сторін по
справі та фактом проживання ОСОБА_5. разом з сім'єю в АДРЕСА_2

Позивач ОСОБА_1проживав і був прописаний за адресою
АДРЕСА_1в період з 1952 року по березень 1973 року та в період з листопада 1993
року по червень 1997 року, що свідчить про те, що на день набрання чинності
Законом України «Про

власність»  він
не  належав  до членів колгоспного двору, а тому не може
претендувати на частку в майні колгоспного двору.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд приходить
до висновку, що батько позивачаОСОБА_4. не був останнім членом колгоспного
двору, а тому після його смерті не відкрилася спадщина на Ч частину спірного
житлового будинку і його заповіт від 28.07.1986 не має юридичної сили, так як
являється безпредметним; що станом на 15.04.1991 року в будинку АДРЕСА_1 як
член господарства була прописана лише відповідачка ОСОБА_2, а тому вона набула
право приватної власності на вказаний житловий будинок, і свідоцтво про право
власності від 26.12.1995 року №288 було видане їй Левківською сільською радою
на законних підставах; що укладаючи 29.03.1996 року нотаріально посвідчений
договір дарування спірного житлового будинку на користь дочки ОСОБА_3.,ОСОБА_1
діяла в межах повноважень, наданих власнику майна ст. 4 Закону України «Про
власність», оскільки власник на свій розсуд володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном.

Доказом вільного і справедливого волевиявлення
відповідачки ОСОБА_1при розпорядженні належним
їй майном, являється і нотаріально посвідчений договір дарування
земельної частки паю від 09.02.2000 року на користь позивача
ОСОБА_1/а.с.55,56/.

За даних обставин апеляційний суд вважає, що позов
ОСОБА_1 є безпідставним, а тому відповідно до вимог пп.3,4 ст.309 ЦПК України
рішення суду слід змінити, замінивши в резолютивній частині рішення слова «за пропуском
строків позовної давності» на слова «за безпідставністю позовних вимог». В
решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.218,307,309,311,314,317 ЦПК України,
апеляційний суд -

вирішив :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Житомирського районного суду від 23 січня 2007
року змінити, замінивши в резолютивній частині рішення слова «за пропуском
строків позовної давності» на слова «за безпідставністю позовних вимог».

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.