Справа №22-ц-1266 2007 р.                              Головуючий
у 1-й інстанції - Разумова І.Є.
-     11                                                  Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

іменем     України

9      жовтня 2007 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Сумської області в складі:

головуючого
- Попруги С. В.

суддів                   -   Кононенко О.Ю.,  Гагіна М. В.

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та осіб,  які беруть участь у справі - позивачки
ОСОБА_1.,  її представника - адвоката
ОСОБА_2.,  відповідачки ОСОБА_3.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,  третя особа
- Сахнівська сільська рада Конотопського району,  про стягнення 1229 грн. 17 коп.,

встановила:

ОСОБА_13вернулась
до суду з позовом у липні 2007 року. Свої вимоги мотивувала тим,  що її чоловік має статус ветерана війни,  у зв'язку з чим мав бути забезпечений житлом
на пільгових умовах. 5 січня 2005 року вона передала ОСОБА_3. 15000 грн.,  які остання мала повернути,  коли Сахнівська сільська рада сплатить їй за
будинок АДРЕСА_1,  який в послідуючому
був придбаний для забезпечення ОСОБА_4 житлом.

Рішенням
Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити
нове рішення про задоволення її позовних вимог.

При
цьому апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам
справи,  зокрема,  зазначає,
що вона не повинна нести витрати на переоформлення будинку.

Перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  заслухавши суддю-доповідача,  доводи та заперечення сторін,  колегія судців вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню,  виходячи з наступного.

Як
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_4.  з 2000 року перебував на
обліку як особа,  що потребує поліпшення
житлових умов на пільгових умовах відповідно до п.14  ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів
війни,  гарантії їх соціального захисту».

5 січня
2005 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_3. 15000 грн.,
і з цього часу позивачка з чоловіком стали проживати в будинку
АДРЕСА_1,  належному ОСОБА_3.

10      липня 2006 року Сахнівською
сільською радою за договорами купівлі-продажу

придбано у ОСОБА_3. будинок АДРЕСА_1

та земельну ділянку для забезпечення ОСОБА_4 житлом за кошти,  перераховані в

місцевий бюджет Сахнівської сільради з цією метою 28 березня 2006 року в
сумі 16000 грн.

2

Відповідно
до договорів купівлі-продажу ціна зазначеного будинку та земельної ділянки
становить 13908 грн. 54 коп. Після оформлення документів залишилась сума 13770
грн. 83 коп.,  яку ОСОБА_3. передала
позивачці.

Правильно
встановивши обставини справи,  суд,  неправильно визначився з
правовідносинами,  що склались між
сторонами,  та нормами матеріального
права,  що їх регулюють,  дійшов помилкового висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог позивачки.

Як
вбачається з матеріалів справи,  договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 (а.с. 47) та договір купівлі-продажу земельної
ділянки (а.с. 51),  на якій знаходиться
зазначений будинок,  укладено між
ОСОБА_3. та Сахнівською сільською радою. Отже,
право власності на вказане майно на підставі зазначених договорів
виникло у третьої особи,  а не у
позивачки.

Крім
того,  ОСОБА_3 і з ціною зазначеного
домоволодіння (10000 грн. + 3908 грн. 54 коп.) визначилася за погодженням з
покупцем,  а не з позивачкою.

Що стосується розписки (а.с. 10),  то
її не можна вважати документом,  що
посвідчує перехід права власності на домоволодіння,  тобто фактично між ОСОБА_3. та ОСОБА_1. було
укладено договір позики,  у зв'язку з чим
і витрати по оформленню права власності на домоволодіння покладаються на
сторони,  що уклали договір
купівлі-продажу.

Відповідно
до  ст. 1046 ЦК України за
договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові
кошти,  а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Зважаючи
на те,  що ОСОБА_3. отримала від ОСОБА_1.
15000 грн.,  а повернула лише 13770 грн.
83 коп.,  позов підлягає задоволенню.

За такої
невідповідності висновків суду обставинам справи порушення норм матеріального
права колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга підлягає задоволенню,
а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення
позовних вимог.

З
відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню 1229 грн. 17 коп.,  а також понесені нею і документально
підтверджені судові витрати відповідно до вимог
ст. 88 ЦПК України,  а саме:

· 51 грн
повернення сплаченого судового збору;

· 30 грн
повернення витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи;

·   36 грн.
витрат,  пов'язаних з переїздом з м.
Конотоп до м. Суми позивачки та її представника;

284 грн повернення витрат на правову допомогу,  до складу яких входять 100 грн витрат на
правову допомогу,  згідно квитанції № 52
від 03.07 2007 року (а.с. 12),  та 184
грн. за надання юридичної допомоги,
згідно квітанції № 66 від 08.10.2007 року про сплату ОСОБА_1. 520
грн.,  так як згідно пункту 1 Додатку до
постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 граничний
розмір витрат,  пов'язаних з правовою
допомогою стороні,  на користь якої
ухвалено судове рішення,  якщо
компенсація сплачується іншою стороною ,
не може перевищувати суму,  що
обчислюється,  виходячи з того,  що зазначеній особі виплачується 40% розміру
мінімальної заробітної плати за годину її роботи,  а згідно Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» в редакції від 15 березня 2007 з 01 жовтня 2007 року
розмір мінімальної заробітної плати становить 460 грн. Таким чином компенсація
витрат на правову допомогу,  понесених
ОСОБА_1.3гідно квитанції №66 від 08 жовтня 2007 року не може перевищувати 184
грн.( 40% від 460 грн.).

з

Керуючись
ст.
ст.  307 ч.1
п.2,  309 ч.1 п.п.3,  4,  314
ч.2,  316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2007 року
скасувати.

Задовольнити
позов ОСОБА_1.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1229 (тисяча двісті двадцять дев'ять) грн. 17
коп.,  51 грн. повернення сплаченого
судового збору,  30 грн. повернення
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи,  284 грн. витрат на правову допомогу та 36
грн.,  пов'язаних із переїздом. .

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня його проголошення безпосередньо до
Верховного Суду України.