УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 липня 2007 року                                                                                                              м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів               -
Гайворонського С.П.

- Галушко Л А. при секретарі
- Переверзевій Н.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства охорони
здоров'я України про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою Міністерства охорони
здоров'я України на рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2007 року, -

встановила:

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про поновлення на роботі,
стягнення за час вимушеного прогулу заробітної плати та моральної шкоди, в
якому вказує, що згідно контракту від 17.06.2004 року вона працювала головним
лікарем санаторію „Приморський", який
розташовано в с Курортне Білгород-Дністровського району Одеської області та 29.12.2006 року наказом міністра її було звільнено з
займаної посади за ст. 41 п. 1 КЗпП України. Як вказує позивачка в позові, своє
звільнення вона вважає незаконним та просить суд винести рішення, яким поновити її на посаді головного лікаря санаторію
„Приморський", який розташовано в с Курортне Білгород-Дністровського району Одеської області
та поновити розірваний з нею контракт від 17.06.2004
року № 243, стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення з посади до дня поновлення
на роботі та стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 20.000 гривень та
витрати на послуги адвоката.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився та надав до суду
клопотання про слухання справи у відсутності
представника відповідача, в якому також вказав, що з позовом ОСОБА_1не погоджується в повному обсязі та просив в вимогах
позивачки відмовити (а.с. 186-188).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від
25 квітня 2007 року позовна заява ОСОБА_1
задоволена частково.

Головуючий у першій інстанції Ступакова І.Г.                                     Справа № 22ц - 3142/07р.

Доповідач Станкевич В.А.                                                                     Категорія ЦП: 40

2

Поновлена
ОСОБА_1 на посаді головного лікаря санаторію „Приморський",
який розташовано в с Курортне Білгород-Дністровського
району Одеської області.

Поновлений контракт укладений між Міністерством охорони здоров'я України та
ОСОБА_1 від 17.06.2004 року № 243.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Міністерства охорони здоров'я України середній заробіток за час вимушеного прогулу з
29.12.2006 року до 25.04.2007 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Міністерства охорони здоров'я України
моральну шкоду у розмірі 3000 гривень.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Міністерства охорони здоров'я України витрати пов'язані з послугами адвоката у розмірі
1500 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення процесу у розмірі 30
гривень.

Стягнуто на користь держави з Міністерства охорони здоров'я України
державне мито у розмірі 51 гривні.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря санаторію „Приморський",
який розташовано в с Курортне Білгород-Дністровського району Одеської області.

В апеляційній скарзі відповідачем ставиться питання про скасування рішення
суду та направлення справи на новий розгляд,
в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах позовних
вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 17.06.2004 року між позивачкою та відповідачем було укладено контракт № 243 (далі Контракт), згідно якого
позивачка призначена на посаду головного лікаря санаторію „Приморський"
терміном з 17.06.2004 року до 17.06.2009 року (а.с.23-29).

29.12.2006 року відповідачем було видано наказ №
253-0, згідно якого позивачку

звільнено з посади головного лікаря санаторію
„Приморський" згідно з п.1 ст. 41 КЗпП

України та достроково розірвано з нею Контракт від
17.06.2004 року № 243 - за невиконання

службових обов'язків, а саме: грубі порушення
фінансово-господарської дисципліни, не

раціональне використання бюджетних коштів та майна
санаторію, незабезпечення соціально

побутових потреб осіб, які проходять санаторне
лікування, невжиття заходів щодо усунення

недоліків, виявлених контрольно - ревізійною
службою України (а.с.19). Відповідно до п.
1  ст. 41  КЗпП допускається звільнення керівників та
інших

відповідальних працівників за
одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

При вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим,
суд повинен виходити з характеру проступку, обставин,
за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути
заподіяно шкоду (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9"Про практику розгляду судами
трудових спорів").

Виходячи зі змісту п. 1 ст. 41 КЗпП підставою для звільнення керівника за
цією нормою є вчинення ним одноразового грубого порушення
трудових обов'язків, а не триваюче, зокрема неналежне
керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо. Однак, як установив суд підставою для
звільнення позивача згідно п. 1 ст. 41 КЗпП
став ряд фактів невиконання або неповного чи неналежного виконання очолюваної
нею посади головного лікаря санаторію „Приморський"

Виходячи з того, що зазначені дії не мають характеру одноразового грубого порушення трудових обов'язків, суд дійшов обґрунтованого
висновку про незаконність його

3

звільнення з
підстав, передбачених саме п. 1 ст. 41 КЗпП, згідно з яким має бути наявність вини
працівника в грубому порушенні трудових обов'язків.

Також, що стосується стверджень представника відповідача, викладених
письмово в запереченнях, в частині того, що
зазначенні в матеріалах перевірки комісії, проведеної з 13 по 17 вересня 2006 року, порушення сталися в наслідок
грубих порушень трудових обов'язків позивачкою, які призвели
до матеріальних збитків державі в особі Міністерства охорони здоров'я, погіршення умов надання санаторно-курортного лікування,
тощо, - у зв'язку з тим, що як вбачається з наказу про звільнення та наданих до
суду сторонами матеріалів, при вказані причин
звільнення, відповідачем не конкретизовано коли саме булі допущені позивачкою вказані порушення та якими діями чи бездіяльністю, які
конкретно матеріальні збитки та відповідно на яку суму спричинені державі
позивачкою.

Крім того згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений орган
повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові
пояснення.

Відповідно до п.7.6 Контракту, при достроковому розірванні контракту з
підстав, передбачених п.п.7.3,7.4 цього
контракту, він розривається з попередженням відповідної сторони за два
тижні.

Відповідно до п.8.2 Контракту, будь-які зміни щодо умов контракту сторонами
не згоджувалися та не підписувалися.

З матеріалів справи, пояснень позивачки у судовому засіданні та письмових заперечень представника відповідача, в порушення вимог
КЗпП України та положень Контракту, відповідач в
установлений термін (два тижні до розірвання Контракту) не попередив позивачку про намір достроково розірвати
контракт з нею та відповідно не запропонував та не отримав від
позивачки будь-яких пояснень з підстав, які стали приводом для її
звільнення.

Згідно письмових пояснень представника відповідача, відповідачем 14.09.2006
року було запропоновано позивачці надати пояснення по
фактам виявлених порушень, на що позивачка відмовилась, однак як
вбачається з листка непрацездатності (а.с. 197), в той же день, коли
відповідачем вимагались від позивачки пояснення, остання знаходилась на лікарняному, у зв'язку з чим доводи представника
відповідача про додержання вимог КЗпП України при звільненні позивачки є
безпідставними та такими, які протирічать матеріалам справи та відповідно відповідачем не тільки не виконані умови законодавства
щодо витребування пояснень, а й порушено закон щодо
попередження працівника про наступне звільнення у встановлений термін.

Однак, в термін, коли відповідач потрібен був витребувати від позивачки
пояснення щодо встановлених ним фактів
порушень, позивачка знаходилась тривалий час на лікарняному (з 14.09.2006 рок по 28.12.2006 року), та звільнено
її було в перший день виходу на роботу, тобто 29.12.2006 року.

Доводи представника відповідача про те, що позивачці після підпису наказу
про звільнення та розірвання контракту було запропоновано отримати наказ по
факсу для ознайомлення з ним є такими, які
протирічать діючому трудовому законодавству, адже статтею 149 КЗпП
України передбачено, ще стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку, та не
передбачене ознайомлення працівника з копією (по факсу) наказу.

Згідно ст.235 КЗпП України, при винесені рішення про поновлення на роботі
орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

При таких даних та у зв'язку з тим, що звільнення позивачки було проведено відповідачем
з порушенням діючого законодавства, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що позов ОСОБА_1
до Міністерства охорони здоров'я
України в частині поновлення на посаді головного лікаря санаторію „Приморський", який розташовано в с.Курортне
Білгород-Дністровського району Одеської

4

області,
поновлення розірваного контракту від 17.06.2004 року № 243, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу
з дня звільнення з посади 29.12.2006 року до дня поновлення на роботі 25.04.2007 року, стягнення витрат, пов'язаних з
послугами адвоката у розмірі 1500 грн. - підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику проводиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації
свого життя.

Згідно матеріалів справи та пояснень позивачки у судовому засідання,
відповідно діям відповідача по звільненню,
спричинення позивачці моральної шкоди, яке знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, у зв'язку з чим, суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1
до Міністерства охорони здоров'я України в частині стягнення
моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню, з урахуванням характеру та
обсягу страждань позивачки, у розмірі 3000 гривень.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив,
а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За
таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку тим, що при подачі апеляційної скарги Міністерством охорони
здоров'я України недоплачена сума державного
мита в розмірі 17 грн. та витрат на інформаційне -технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 22,5 грн., колегія суддів
вважає необхідним стягнути їх з Міністерства охорони здоров'я України.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України - відхилити,
рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25
квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства охорони здоров'я України про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу
та моральної шкоди - залишити без змін.

Стягнути з Міністерства охорони здоров'я України недоплачену суму
державного мита в розмірі 17 грн. та витрат на
інформаційне - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 22,5
грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.