Справа
№ 22-1207 2007 р.                              Головуючий
у І інстанції Ковальчук СЯ.
9, 10                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

іменем України

21
серпня 2007 року                       Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного
суду Кіровоградської області в складі:

головуючого    Дуковського О.Л.

суддів:                                                                             Єгорової
С. М.

Говорухіна В.П.

при
секретарі   Тітенко Л.В.

Розглянула
у відкритому судовому засіданні в М. Кіровограді цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду від 19 квітня 2007
року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку.

Заслухавши
доповідача,  пояснення апелянта,  позивачки,
вивчивши матеріали справи,
колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

В
березні 2007 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частини жилого будинку. Посилалась
нате,  що 12 травня 2005 року між ними
була укладена угода купівлі-продажу 1/3 частини жилого будинку,  розташованого в АДРЕСА_1,  відповідно до якої вона продала,  а відповідач купив належну їй на праві
власності частину будинку за ціною 8940 грн. Угода була посвідчена
нотаріусом.  На виконання угоди вона
передала ключі від будинку і не перешкоджала його вселенню. Проте відповідач не
виконав взяті на себе обов"язки і не передав їй гроші за придбаний
будинок. Тобто при укладенні угоди не були дотримані вимоги ч.5  ст. 203 ЦК
України щодо спрямованості правочину на реальне настання наслідків,  що обумовлені ним.  Просила суд визнати вказану угоду недійсною з
підстав,  передбачених ч.1  ст. 215 ЦК України та зобов"язати
відповідача повернути їй спірну частину будинку з надвірними та господарськими
спорудами і ключі від нього.

Рішенням
Гайворонського районного суду від 19 квітня 2007 року позов задоволений.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/3 частини жилого будинку
АДРЕСА_1,  укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1,  посвідчений 12.05.2005 р. в
Гайворонській державній нотаріальній конторі державним нотаріусом Ковбасюк Н.Ю.
за реєстром № 610,  зобов»язано ОСОБА_1
повернути позивачці зазначену частину будинку з надвірними та господарськими
спорудами і ключі від неї.

В апеляційній
скарзі      ОСОБА_1    Ставиться
питання про скасування вказаного рішення з ухваленням нового рішення про
відмову в позові.

2

Зазначається,  що рішення не
відповідає вимогам матеріального та процесуального права,  порушує його права. Судом не в повній мірі
досліджено всі обставини справи,  дано
неправильну оцінку наданим позивачем доказам,
безпідставно зроблено висновок про доведеність вимог щодо неналежності
виконання ним обов"язку по угоді.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідача,  пояснення апелянта,  який підтримав скаргу,  позивачки,
яка заперечувала проти неї і вважала рішення законним та
обґрунтованим,  дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в скарзі доводи,
вважає,  що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позов,  суд виходив з того,  що позивачка 12 травня 2005 року уклала з
відповідачем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу 1/3 частини жилого будинку,  що знаходиться в АДРЕСА_1,  за 8940 грн.,
посвідчений Гайворонською державною нотаріальною конторою. При цьому
всупереч вимогам ч.5  ст. 203 ЦК України правових
наслідків для позивачки як продавця не настало,
оскільки вона не отримала гроші за продане майно(будинок). Ці обставини
не спростовані відповідачем,  який не
надав суду письмових доказів щодо передачі обумовленої договором суми грошей.
Пояснення відповідача про передачу позивачці перед підписанням договору 10000
грн. за придбаний будинок суд не взяв до уваги,
пославшись на те,  що той не зміг
чітко пояснити походження грошей,  дату
їх передачі та інше. Свої висновки суд зробив на підставі пояснень сторін,  свідків,
досліджених ним матеріалів справи.

:        Однак погодитись з такими висновками
районного суду не можна, поскільки

вони не
відповідають обставинам справи та зроблені внаслідок   неправильного застосування норм
матеріального права.

Відповідно
до вимог  ст.  213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним
є рішення,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно із
законом.  Обґрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Суд,  зазначивши,
що відповідач не довів за допомогою письмових доказів факт передачі
коштів за придбане майно,  не взяв до
уваги,  що в матеріалах справи мається
копія письмового договору купівлі-продажу спірного жилого будинку від 12 травня
2005 року,  підписаного сторонами,  про що вони не заперечують,  та посвідченого державним нотаріусом (а.с.
7-8). Відповідно до п.п.2.1 та 2.2 даного договору продаж спірного будинку
вчинено за 8940 грн.,  які отримані
продавцем,  і сторони підтверджують факт
повного розрахунку. Не взявши до уваги цей доказ,  а пославшись на показання свідків як
підтвердження доводів позивачки,  суд не
врахував вимог  ст.  ст. 203,
208,  215,  526,
545,  638 ЦК України щодо
дотримання форми правочину,  підстав для
визнання його недійсним,  підтвердження
виконання зобов'язання,  укладення
договору та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України,  наданих у п. 16 постанови від 28 квітня 1978
року N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними"
про те,  що недійсність угоди може
бути   підтверджена будь-якими з
передбачених  ст.  27 ЦПК України (1963

з

року) /в
даному випадку слід вважати  ст. 57 ЦПК
України (2004р.)/,  засобами
доказування,  якщо інше не передбачено
законом.  Однак ціна та інші істотні
умови угоди,  укладеної в простій
письмовій чи нотаріальній формі,  не
можуть бути встановленими на підставі показань свідків,  крім випадків кримінальнокараних діянь.
Суд,  вимагаючи на доказ виконання
зобов'язання покупця по передачі грошей письмову розписку та пояснень щодо
походження грошей,  не дотримався
вищевказаних норм матеріального права та вийшов за межі позовних вимог.

Судова
колегія вважає,  що вказані порушення призвели
до неправильного вирішення справи,  тому
на підставі пп.3 і 4  ст. 309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Позивачка не довела свої
вимоги щодо наявності підстав для визнання спірного договору недійсним,  тому необхідно ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні її позову за безпідставністю і недоведеністю.

Керуючись  ст.
ст. 3ОЗ,  307,  309,
314,  316,  319 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Гайворонського   районного суду від 19
квітня 2007 року

скасувати.

Відмовити
ОСОБА_2 в задоволенні її позову до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього дня.