Справа
22-5257/2007 p.                                                   Головуючий
41                                                                      Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем    України

26
червня  2007 р.                                                                         м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі:

Головуючого:
судді Голубинського А.М

Суддів Лук'янової
СВ.,  Жданової B.C.

При секретарі
Семенченко С. С.

За участю
позивача ОСОБА_1,  представника відповідача Ярової Н.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Державного
підприємства „Артемвугілля" на рішення Центрально-Міського районного суду
м.  Горлівка від 26 жовтня 2006 р. у справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Артемвугілля" про стягнення
вихідної допомоги,  -

В С Т АНО В
ИВ:

У
березні 2006 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до
відповідача,  посилався на те,  що він працював на шахті ім.  Леніна,
що на теперішній час є структурним підрозділом відповідача. 27 липня
2004 р. його було звільнено з роботи з підстав,
передбачених ч.2  ст.  40 КЗпП України. Згідно з наказом по
підприємству та записом в трудові книжці йому належало виплатити вихідну
допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку,  що відповідає вимогам  ст. 44 КЗпП України,  Однак йому була виплачена вихідна допомога не
в розмірі тримісячного середнього заробітку,
а у розмірі тримісячної тарифної ставки. Просив стягнути з відповідача
на його користь суму недоплаченої вихідної допомоги в розмірі 1862, 25 грн. з
урахування індексу інфляції,  та моральну
шкоду в сумі 6000 грн.

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівка від 26 жовтня 2006 р. позовні вимоги задоволенні частково. На
користь позивача стягнута сума несплаченої вихідної допомоги в розмірі 1862, 25
грн.,  на відшкодування моральної шкоди
300 грн. в задоволенні решти вимог відмовлено.

Додатковим
рішенням суду від 20 березня 2007 року на користь позивача стягнута несплачена
сума вихідної допомоги в розмірі 1738, 80 грн.,
сума індексації 1862, 25 грн.

При
розгляді спору судом встановлено,  що
позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах з 29.06.1999 р. по
27.07.2004 р. 27.07.2004 р. його звільнено за ч.2  ст.  40
КЗпП України. Вихідна допомога позивачу розрахована з тарифної ставки 20, 16
грн.,  в той час як середньоденна
заробітна плата складала 47, 76 грн. Сплачено позивачу вихідної допомоги
1270.08 грн.,  в той як необхідно було
сплатити 3008, 88 грн. (47, 76 х 21 х 3 - 1270, 08). Тому суд стягнув різницю
1738,  80 грн. До зазначеної суми
застосував індекс інфляції 107.1 та стягнув компенсацію в сумі 1862.25 грн.
Крім того суд частково погодився з доводами позивача та стягнув на
відшкодування моральну шкоду в сумі 300 грн.

Відповідач
приніс апеляційну скаргу на вказане рішення. Просить його скасувати та ухвалити
нове рішення,  яким в задоволенні позову
відмовити. Посилається на те,  що суд
невірно застосував норми матеріального права,
а саме: розрахував середньомісячний заробіток з порушенням Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №
100. Крім того,  суд безпідставно стягнув
моральну шкоду,  оскільки позивач не
довід факту її заподіяння.

В судовому засіданні
апеляційного суду представник відповідача підтримав апеляційну скаргу,  просив її задовольнити.

Позивач просив
відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши
доповідача,  пояснення представника
відповідача,  позивача,  дослідивши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу слід задовольнити
частково,  а рішення  суду скасувати та постановити нове рішення з
наступних підстав.

Відповідно
до ч.3  ст.  303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги,  якщо під
час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм процесуального права,  які є обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно
до ч.1  ст.  309 ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Висновок
суду першої інстанції про те,  що
позивачу невірно розрахована сума вихідної допомоги відповідає вимогам
закону,  оскільки у відповідності із
вимогами  ст.  44 КЗпП України вона обчислюється із
середньомісячного заробітку.

Разом з
тим,  розглядаючи спір,  суд першої інстанції не перевірив і не
обговорив,  чи були дотримані позивачем
строки звернення до суду,
передбачені  ст.  233 КЗпП України,  а саме: три місяця з дня,  коли він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права. Частину другу зазначеної статті до спірних
правовідносин застосувати не можна,
оскільки позов заявлено не про стягнення належної позивачу заробітної плати,  а про стягнення не нарахованої заробітної
плати.

Відповідно
до роз'яснень,  що містяться в п. 4
постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 р. № 9 „Про практику
розгляду судами трудових спорів",
встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви сторін. Якщо тримісячний строк пропущено без
поважних причин,  у позові може бути
відмовлено з цих підстав.

Відповідно
до  ст.
234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків,  установлених статтею 233 цього Кодексу,  суд може поновити ці строки.

Позивач
в заяві (а.с.  52) ставив питання про
поновлення пропущеного строку стосовно позову про стягнення моральної шкоди.

З
матеріалів справи вбачається,  що про
порушення права позивачу було відомо в серпні 2004 року,  тому що в зазначеному місяці йому проведено
нарахування та виплата вихідної допомоги (а.с.
51). До суду з позовом позивач звернувся у березні 2006 року. Доказів
того,  що передбачений законом строк
звернення до суду пропущено з поважних причин,
позивач не додав.

З урахуванням
вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку про те,  що строк звернення до суду пропущений
позивачем без поважних причин,  тому
вважає за неможливе його поновити. З зазначеної підстави в задоволенні позову
слід відмовити.

Керуючись  ст. 307,
309,  316 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки від 26 жовтня 2006 року скасувати.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства
„Артемвугілля" про стягнення вихідної допомоги відмовити у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двох місяців до Верховного Суду України з дня набрання
законної сили.