Справа № 22-ц-1337 2007р.                  Головуючий у 1-й
інстанції Плотнікова Н.Б.
Категорія 41                                             Суддя-доповідач            Данильченко Л.О.
РІШЕННЯ

іменем України

23
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Сумської області у складі:

головуючого -
Смирнової Т.В.

суддів -
Данильченко Л.О.,  Ільченко О.Ю.

з участю
секретаря судового засідання - Пархоменко
А.П.

та осіб,  які беруть участь у справі - представника
відповідача П'яткової О.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Охтирського міськрайонного суду від 04 вересня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1до
Відкритого акціонерного товариства «Нафтопроммаш» про стягнення заробітної
плати та моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

В липні
2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду з зазначеним позовом,  обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що він з 1969 року по квітень 2007 року
працював на ВАТ «Нафтопроммаш» водієм,  а
з квітня 2007 року працює охоронцем.
Зазначив,  що з вересня 2006 року
по теперішній час йому не виплачувалась заробітна плата,  заборгованість по якій склала 3571, 73 грн. В
ході розгляду справи позивач змінив позовні вимоги та просив стягнути на його
користь заборгованість по зарплаті у сумі 1286, 86 грн.

Крім
того,  позивач зазначив,  що невиплатою заробітної плати йому
спричинена моральна шкода,  яку він
оцінює в 1500 грн.,  а також просив
стягнути з відповідача витрати на правову допомогу фахівця у галузі права у
сумі 672 грн.

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду від 04 вересня 2007 року позов задоволено
частково.

Стягнуто
з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_1.
заборгованість по заробітній платі в розмірі 1286, 86 грн.,  моральну шкоду в розмірі 100 грн. та судові
витрати на правову допомогу в сумі 100 грн.,
а всього 1486, 86 грн.

Стягнуто
з ВАТ «Нафтопроммаш» в доход держави судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1.
просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої
моральної шкоди та витрат на правову допомогу та стягнути з ВАТ «Нафтопроммаш»
на користь позивача витрати на

правову
допомогу в розмірі 672 грн. та стягнути моральну шкоду в розмірі 1500 грн.
Вважає,  що суд порушив норми
матеріального і процесуального права.

Апелянт
зазначає,  що суд не провів повного
дослідження доказів,  і не врахував,  що дві години ОСОБА_2.  витратив на підготовку та написання позовної
заяви,  а також не врахував,  що він на протязі 1, 5 години брав участь у
двох судових засіданнях,  причому активну
участь,  а не малоактивну,  як зазначив суд.

Крім
того,  апелянт вважає,  що розмір стягнутої моральної шкоди 100 грн.
не відповідає обсягу тих моральних страждань,
яких він зазнав у зв'язку з невиплатою зарплати,  оскільки йому необхідно утримувати
дружину-пенсіонера,  дочку,  яка не має роботи,  а також у нього утворилась значна
заборгованість по комунальним платежам.

Вивчивши
матеріали справи,  перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги,  заслухавши пояснення
представника відповідача Пяткової О.С. ,
яка не згодна з доводами апелянта,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,  а рішення суду - зміні в частині розміру
витрат на правову допомогу з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  рішення
в частині стягнення заборгованості по заробітній платі сторонами не
оскаржується.

Що
стосується доводів апелянта з приводу збільшення розміру стягнення суми
відшкодування спричиненої моральної шкоди,
то колегія суддів не може погодитися з цими доводами і вважає,  що рішення суду першої інстанції в цій
частині є обґрунтованим.  Дана сума судом
першої інстанції визначена вірно,  в
межах розумності і справедливості. Підстави для збільшення зазначеної суми
відсутні.

В той же
час з рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача
витрат на правову допомоги у розмірі 100 грн. погодитись не можна,  і в цій частині колегія судів приймає до
уваги доводи апелянта.

Відповідно
до ч. 1  ст.  88 ЦПК України,  стороні,
на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені
судові витрати. Відповідно до п. 2 ч.3
ст.  79 ЦПК України,  до судових витрат,  серед інших,
належать і витрати на правову допомогу.

Статтею
84 ЦПК України встановлено,  що
витрати,  пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права,  несуть сторони,  крім випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Ухвалюючи
рішення про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 100 грн.,  суд першої інстанції враховував час,  затрачений на складання позовної заяви,  на участь у судових засіданнях,  невелику складність справи.

Однак
колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції і
вважає,  що суд першої інстанції неповно
з'ясував в цій частині обставини,  що
мають значення для справи.

Відповідно
до ч. 1  ст.  56 ЦПК України,  правову допомогу може надавати особа,  яка є фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

З
матеріалів справи вбачається,  що між
позивачем ОСОБА_1. та фахівцем у галузі права ОСОБА_2.  було укладено угоду про надання юридичної
допомоги при ведення цивільної справи в суді (а.с. 5),  за надану юридичну допомогу позивачем
сплачено за квитанцією 672 грн. (а.с. 6).

Апеляційному
суду апелянт надав відповідний документ,
якими підтверджується статус Собини П.М.
як фахівця у галузі права,  а
саме: копію диплому про вищу повну освіту за спеціальністю «Правоохоронна
діяльність»,  кваліфікацією юрист (а.с.
49).

Враховуючи
викладене,  колегія суддів дійшла
висновку,  що ОСОБА_2.  є фахівцем у галузі права,  про що свідчить його диплом про вищу юридичну
освіту,  і за законом він має право на
надання правової допомоги.

З
укладеної між позивачем та ОСОБА_2.
угоди (а.с. 5) вбачається,  що
ОСОБА_2.  надавав правову допомогу саме
як фахівець у галузі права,  а не як
представник позивача.

Також
про це свідчать копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2.  (а.с.
18),  копія свідоцтва про сплату єдиного
податку (а.с. 19),  тобто вбачається,  що ОСОБА_2.
офіційно і на постійній основі займається таким видом підприємницької
діяльності як надання юридичних послуг.

Таким
чином,  колегія суддів дійшла
висновку,  що є підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача витрат,
понесених ним в зв'язку оплатою правової допомоги фахівця в галузі
права.

Відповідно
до ч. 2  ст.  84 ЦПК України,  граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється законом.

На даний
час це питання врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня
2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат,  пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ,  і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

Так,  граничний розмір витрат,  пов'язаних з правовою допомогою стороні,  на користь якої ухвалено рішення у цивільній
справі у випадку,  якщо компенсація
сплачується іншою стороною,  не повинен перевищувати
суму,  що обчислюється з огляду на
те,  що зазначеній особі виплачується 40%
розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Правова допомога
надавалась позивачу в липні - вересні 2007 року.

Відповідно
до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з відповідними
змінами,  розмір мінімальної заробітної
плати в період з 01 липня 2007 року по 01 жовтня 2007 року становив 440 грн.

Таким
чином,  виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 440 грн.,  за годину
роботи фахівця в галузі права виплачується 40% від 440 грн.,  що становить 176 грн.

З акту
приймання-передачі виконаних робіт із погодинним розрахунком вартості роботи
(а.с. 47),  вбачається,  що на підготовку позовної заяви,  її написання та подання до суду фахівцем ОСОБА_2.  затрачено дві години.

Дана
обставина підтверджується апелянтом,
який заявляє,  що позов складався
у його присутності,  і не спростована
відповідачем,  тому колегія погоджується
з тим,  що фахівцем витрачено 2 години на
підготовку,  складання та подання позову.

Однак
ствердження апелянта про те,  що
ОСОБА_2.  на участь у судових засіданнях
затратив півтори години,  спростовуються
наявними у справі протоколами судових засідань (а.с. 12,  27-28).

Так,  з вищевказаних протоколів судових засідань
вбачається,  що попереднє судове
засідання 21 серпня 2007 року тривало з 8-30 години до 8-45 год.,
тобто 15 хвилин (а.с. 12),  а судове засідання 04 вересня 2007 року
тривало з 9-30 год. до 10-00 год.,
тобто 30 хвилин (а.с. 27-28).

Таким
чином,  вбачається,  що ОСОБА_2.
затратив часу на участь у двох судових засіданнях всього 45 хвилин.

За таких
обставин,  колегія суддів не може
погодитись з погодинним розрахунком,  що
наданий апелянтом,  і вважає,  що час,
затрачений ОСОБА_2.  на участь у
судовому засіданні становить 45 хвилин,
а не півтори години.

Таким
чином,  загальний час роботи фахівця в
даній справі складає 2 години 45 хвилин (це приблизно 2, 75 години)

При
цьому граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40%
розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі
права,  тобто 176 грн. за одну годину
роботи.

Таким
чином,  виходячи з того,  що фахівцем у галузі права ОСОБА_2.  було затрачено 2, 75 години роботи для
надання правової допомоги ОСОБА_1.,  то граничний розмір витрат на правову допомогу,  що підлягає стягненню з відповідача,  не може перевищувати 2, 75 год. х 176 грн. = 484
грн.

Позивач
просив стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в
сумі 672 грн.,  в той час як дана сума
перевищує граничний розмір витрат,  тому
колегія суддів вважає,  що позовні вимоги
в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 484 грн.

Таким
чином,  відповідно до п.1 ч. 1  ст.
309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині
розміру стягнутих витрат на правову допомогу,
з постановлениям в цій частині нового рішення про стягнення 484
грн.,  а не 100 грн.,  як визначив суд першої інстанції.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  307,  309,
313-314,  316 ЦПК України,  колегія суддів:

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити
частково.

Рішення
Охтирського міськрайонного суду від 04 вересня 2007 року змінити в частині
розміру стягнутих витрат на правову допомогу.

Позовні
вимоги ОСОБА_1про
стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково та стягнути з ВАТ
«Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_1витрати
на правову допомогу у розмірі 484 грн.,
а не 100 грн.,  як зазначив суд
першої інстанції.

В іншій
частині рішення Охтирського міськрайонного суду від 04 вересня 2007 року в
даній справі залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.