Справа №22-1654/2007р.                                     Головуючий
у 1 ін ст. : Попко Я.С.
33                                                          Доповідач
апел. інст: Монастирецький Д.І.
РІШЕННЯ

Іменем України

10
вересня 2007 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого -
Зубарєвої К.П.,

суддів:
Штефаніци Ю.Г.,  Монастирецького Д.І.,

при секретарі:
Раб О.В.,

з участю ОСОБА_1
та її представника ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26
квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою та колодязем, -

встановила:

Оскаржуваним
рішенням суду позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено
частково. Зобов»язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3  у користуванні колодязем,  що розташований на межі суміжних земельних
ділянок в АДРЕСА_1,  відкривши кришку
колодязя. Зобов»язано ОСОБА_1 прибрати квіти,
кущі та дерева висаджені на межі суміжних земельних ділянок,  що в АДРЕСА_1.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. судового збору,  7 грн. 50 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду
оскаржила ОСОБА_1.

В
апеляційній скарзі покликається на те,
що з рішенням суду не згідна частково,
- в частині щодо усунення перешкод в користуванні колодязем.  Воно є незаконним,  так як районним судом неповно з»ясовані та
недоведені обставини справи.

Зокрема,  судом не було взято до уваги те,  що згідно п. 2  ст.
331 ЦК України
право набуття права власності на новостворене майно (житлові будинки,  будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створеного
майна). Спірний колодязь був викопаний за її власні кошти найманими нею
працівниками та її покійним чоловіком,
що підтвердили свідки,  які копали
його. Підтвердженням того,  що колодязь
належить їй є свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті
чоловіка,  де чітко вказано,  що він входить в склад спадкового майна. Не
з»ясовано і те,  що основним
документом,  який встановлює межі
землекористувача є державний акт на право приватної власності. Судом не взято
до уваги і те,  що при приватизації
земельної ділянки позивачки,  в акті
встановлення меж земельних ділянок,  в
графі підписи суміжних користувачів сфальсифіковано підпис її померлого
чоловіка,  що підтверджує лист №
ЖОІ-17,  виданий Мостиським РВ УМВС від
23.02.2006 року.

Просить
рішення суду першої інстанції скасувати в частині усунення нею перешкод в
користуванні колодязем.

Вислухавши
суддю-доповідача,  пояснення ОСОБА_1 та
її представника ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги,  дослідивши та перевіривши матеріали справи,  межі та доводи скарги,  колегія судців вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню,  а рішення суду частковому
скасуванню з постановлениям
в цій частині нового рішення.

Відповідно
до  ст.
212 ІДПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням,  що грунтується на
всебічному,  повному,  об»єктивному та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого
значення.

Відповідно
до ч.3  ст.  213 ЦПК України,  обгрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи
позов в оскаржуваній частині,   суд
виходив з того,   що межі приналежних
сторонам ділянок відповідають розмірам,
зазначеним у державних актах і проходять по колодязі,   який розташований в рівних частках на
земельних ділянках та будь-яких доказів,
які б стверджували про те,   що
колодязь є власністю ОСОБА_1 відсутні.

Проте
погодитись з таким підходом суду першої інстанції до вирішення спору сторін не
можна,   оскільки вони протирічать
зібраним та дослідженим доказам.

Згідно
наявного у справі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 листопада
2000 року,   спадкоємницею майна
ОСОБА_5,   який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року є
його дружина ОСОБА_6,   що проживає в
АДРЕСА_1. Спадкове майно,   на яке видано
це свідоцтво складається з вказаного вище житлового цегляного будинку,   сараю,
вбиральні,   літньої кухні,   огорожі та криниці (а.с.   30).

Про
те,   що криниця належала родині ОСОБА_5
свідчить і довідка - характеристика № 396 від 28 березня 1996 року їхнього
будинковолодіння,   видана Самбірським
міжміським бюро технічної інвентаризації.

Крім
того,   з плану забудови земельної
ділянки до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах,   виданого виконавчим комітетом Мостиської
районної ради депутатів трудящих № 176 від 31 липня 1973 року,   виданого забудівнику ОСОБА_5,   вбачається,
що на межі суміжної земельної ділянки з ОСОБА_3   криниці не було (а.с.   28-29).

В той же
час,   з плану земельної ділянки,   що в технічному паспорті на жилий будинок
ОСОБА_3,   який складений 20 грудня 1988
року,   видно,   що в господарстві ОСОБА_3,   окрім жилого будинку,   сараю,
гаражу та вбиральні,   більше
нічого не числиться (а.с.   10).

При дачі
показань в суді першої інстанції свідки ОСОБА_7  і ОСОБА_8 однозначно ствердили,   що спірну криницю копали в 1971 році на
прохання відповідачки ОСОБА_1,  яка з
ними і розраховувалась (а.с.   35-36).

Отже,   висновки районного суду не відповідають
фактичним обставинам справи,   у зв»язку
з чим,   рішення суду в частині
зобов»язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3   у користуванні колодязем,   що розташований на межі суміжних земельних
ділянок в АДРЕСА_1,   відкривши кришку
колодязя - підлягає скасуванню на підставі ч. 1 п. 4   ст.
309 ЦПК України з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у
задоволенні вимог позивачів у цій частині.

В решті частині
рішення залишається без змін,   оскільки
не оскаржувалось. Керуючись   ст.     ст.
303,   304,   ч. 1 п. 2
ст.   307,   1 п. 4
ст.   309,   313,
ч. 2   ст.   314,
ст.     ст.   315,
316,  317,  319 ЦПК України,   колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Мостиського районного суду Львівської області від 26 квітня 2007 року в частині
зобов»язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3   у користуванні колодязем,   що розташований на межі суміжних земельних
ділянок в АДРЕСА_1,   відкривши кришку
колодязя - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення такого змісту: В
позові ОСОБА_2,   ОСОБА_3 ,  про усунення перешкод в користуванні
колодязем -відмовити.

В решті частині
рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.