УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді                  Малахової Н.М.

суддів:                                         Жизневської
А.В.

Матюшенка І.В.
при секретарі

судового
засідання                  Забеліній О.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.  Житомирі апеляційну скаргу відкритого
акціонерного товариства (далі ВАТ) „Житомирський завод хімічного волокна"
на рішення Корольовського районного суду м.
Житомира від 26 квітня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1до ВАТ, ,  Житомирський
завод хімічного волокна" про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  відшкодування
моральної шкоди,

встановила:

У серпні
2006 року
позивачка звернулася до суду з вказаним позовом,  посилаючись на те,  що з липня 1980 року працювала на різних посадах у відповідача,  а 11
липня 2007 року
була звільнена з посади оператора крутильного устаткування в зв'язку з
скороченням чисельності працівників,
відповідно до п.1  ст. 40 КЗпП
України. Зазначала,  що при звільнені її
з роботи позивач порушив вимоги закону,
оскільки на час її звільнення не було затверджено план санації,  їй не було запропоновано іншої посади,  вона мала переважне право залишення на
роботі.

Рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 26 квітня 2007 року позов
задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1.
на посаді оператора крутильного устаткування ВАТ „Житомирський завод
хімічного волокна". Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1.  500
грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішення в частині поновлення на
роботі допущено до негайного виконання. Стягнуто з ВАТ„Житомирський завод
хімічного волокна" на користь держави 51 грн. судового збору та ЗО грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

У
апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вказане рішення та ухвалити
нове,  яким відмовити позивачці у
задоволені позову у повному обсязі. Зазначає,
що при ухвалені рішення судом порушені норми матеріального та
процесуального права. Зокрема,
вказує,  що у відповідності до
вимог  ст. 33 Закону України „Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"
керуючий санацією мав право звільнити позивачку з роботи,  оскільки вона не може бути задіяна в процесі
санації,  можливість переведення її

на іншу посаду
була відсутня. При цьому зазначає,
що будь-яких доказів заподіяння моральної шкоди позивачка не надала.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено,  що позивачка працювала на різних посадах на
ВАТ „Житомирський завод хімічного волокна" з липня 1980 року.

4 квітня 2006 року на
засіданні комітету кредиторів ВАТ „Житомирський завод хімічного волокна"
було зобов'язано керуючого санацією виконати заходи щодо скорочення чисельності
штатів працівників та зменшення фонду заробітної плати (а.с. 12-13). Крім
того,  26 травня 2006
року на засіданні кредиторів товариства було погоджено план санації
товариства з врахуванням суттєвих зауважень пропозицій членів комітету
кредиторів та зобов'язано керуючого санацією внести необхідні зміни до плану
санації та подати допрацьований проект плану санації на погодження до Фонду
Державного майна України (а.с14-15).

На
виконання рішення комітету кредиторів з 4
травня 2006 року
наказом № 19 керуючого
санацією товариства було введено в дію новий штатний розпис,  а наказом № 20 керуючого санацією цього ж числа всіх працівників
товариства було попереджено про наступне можливе звільнення.

Наказом № 57-к від 11 липня 2006 року позивачку
було звільнено з посади оператора крутильного устаткування КТЦ за п.1  ст. 40 КЗпП України,  в зв'язку з скороченням чисельності
працівників.

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку,  що звільнення
позивачки було проведено з порушенням вимог діючого законодавства.

Законом
України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" визначено,  що санація - це система
заходів,  що здійснюються під час
провадження у справі про банкрутство з метою запобігання
фінансово-господарського становища боржника,
а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів
шляхом кредитування,  реструктуризації
підприємства,  боргів,  і капіталу та (або) зміну
організаційно-правової та виробничої структури боржника.

Згідно  ст.  18 цього Закону
протягом трьох місяців з дня винесення ухвали про санацію боржника керуючий
санацією зобов'язаний подати комітету кредиторів для схвалення план санації
боржника,  який затверджується
господарським судом з винесенням ухвали,
яка може бути оскаржена у встановленому порядку. План санації повинен
містити заходи щодо відновлення платоспроможності боржника. Законом
передбачено,  що одним з таких заходів є
звільнення працівників боржника,  які не
можуть бути задіяні в процесі реалізації плану санації.

На час
звільнення позивачки,  як і до цього часу
план санації не затверджено. Оскільки не було затверджено зміни у виробничій
структурі відповідача,  які є підставою
для скорочення чисельності працівників,
то відповідач безпідставно звільнив позивачку з роботи.

Крім
того,  відповідач повинен був
дотримуватися не тільки вимог вищенаведеного закону,  але вимог трудового законодавства.

У відповідності
до     вимог  ст.
237 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим
ним органом моральної шкоди працівнику провадиться,  якщо порушення його законних прав   призвели до моральних страждань,   втрати
нормальних  життєвих  зв'язків
і  вимагають  від
нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При звільнені
позивачки з роботи були порушені її права,
оскільки вона втратила засоби до існування,  а це призвело до її моральних страждань.
Тому,  враховуючи обставини справи,  суд першої інстанції дійшов обгрунтованого
висновку щодо часткового задоволення позову в цій частині.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на
обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Керуючись  ст.
ст.  303,
304,  307,  308, 313-315 ЦПК України
колегія судців

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ВАТ „ Житомирський
завод хімічного волокна" відхилити.

Рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 26 квітня 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.