Справа № 22-Ц-2711 2007р.                                   Головуючий 1-ї
трудове                                                   Доповідач
УХВАЛА
ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

24 травня 2007 року судова колегія
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в
складі:

головуючого -
КАРІМОВОЇ Л.В.

суддів -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П., КІРСАНОВОЇ Л.І.

при секретарі -
ЗЕЛІНСЬКІЙ І.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова
від 27 березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до обласного комунального
підприємства « Харківський державний академічний театр опери та балету імені
М.В. Лисенка», третя
особа ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановила   :

15 січня
2007 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Харкова з
позовом до обласного комунального підприємства « Харківський державний академічний
театр опери та балету ім. М.В. Лисенка
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди..

Позивач
зазначав, що у трудових відносинах з відповідачем перебував з 1988 року до 04
січня 2007 року включно, працював режисером-постановником, свої посадові
обов»язки виконував сумлінно на високому професійному рівні.

04 січня
2007 року був запрошений до відділу кадрів, де його ознайомили з наказом № 6/к
від 04.01.2007 року про звільнення з займаної посади у зв»язку з закінченням
терміну дії строкового договору № 7 від 05.01.2004 року на підставі п.2 ст.36
КЗпП України.

Посилаючись
на те, що строковий трудовий договір № 7 від 05.01.2004 року було укладено
всупереч вимогам ст.23 КЗпП України, тобто за відсутністю будь-якої з обставин,
вичерпний перелік яких міститься у зазначеній нормі КЗпП України , за наявністю
яких трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк; без
його заяви про зміну істотних умов трудового договору, без будь-якого
попередження з боку адміністрації про наступну зміну істотних умов, а також на
те, що адміністрацією порушені вимоги Закону України « Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні
«, яким встановлено, що умови договору про працю (контрактів, угод) з
громадянами похилого віку не можуть погіршувати

становище
або обмежувати їх права, передбачені цим Законом і законодавством про
працю, з зазначенням, що такі умови є недійсними; вважаючи з цих підстав своє
звільнення незаконним і посилаючись також на те, що незаконним звільненням
відповідач завдав йому моральну шкоду, позивач просив суд:

Поновити
його на посаді режисера-постановника обласного комунального підприємства
Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка;

стягнути
з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з
04.01.2007 року до дня постановления
рішення судом;

стягнути
з відповідача на його користь 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідач
та третя особа позов не визнали, вважаючи, що звільнення позивача було
здійснено у відповідності з чинним законодавством.

Рішенням
Київського районного суду міста Харкова від 27 березня 2007 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

В
апеляційній скарзі представник позивача - ОСОБА_2 просить скасувати рішення
суду першої інстанції від 27 березня 2007 року та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Посилається
на невідповідність рішення вимогам ст.215 ЦПК України через незазначення
доводів, на підставі яких суд дійшов конкретних висновків у цій справі, а також
на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими і
неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідачем
на апеляційну скаргу подані заперечення, у яких він просить про відхилення
скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши
доповідь судді; пояснення представників позивача і відповідача; перевіривши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги, судова колегія не знаходить
підстав для її задоволення.

Судовим
розглядом встановлено, що 13 грудня 1988 року між Харківським театором опери і
балету ім.Лисенка в особі директора та ОСОБА_1 був укладений строковий трудовий
договір за умовами якого ОСОБА_1 було запрошено для роботи у театрі в якості
головного режисера на період з 13.12.1988 року до 13.12.1989 року (а.с.162)

Про
зарахування ОСОБА_1 за вказаним договором на посаду головного режисера був
виданий наказ № 202 від 13 грудня 1988 року, (а.с.163)

В
подальшому аналогічні трудові договори для роботи позивача на посаді головного
режисера укладалися між дирекцією театра
і ОСОБА_1 неодноразово, з терміном їх дії з 13.12.1989 року до 31.08.1990
року (а.с.165); з 01.09.1990 року до 31.08.1991 року (а.с. 168), з 03.06.1991
року до 31.08.1992 року (а.с. 171).

Про укладення цих договорів свідчать накази по
Харківському державному театру опери і балету ім.Лисенка М.В. № 216 від
11.12.1989 року (а.с. 166); № 151 від 06.09.1990 року (а.с.169); № 90 від
03.06.1991 року ( а.с.173-174).

Наказом
№ 90/к від 16 квітня 1998 року ОСОБА_1 за його згодою переведено на посаду
режисера -постановника(а.с.33-35).

02 січня
2001 року між позивачем та відповідачем в особі директора театру був укладений
контракт з терміном його дії з 01.01.2001 року по 01.01.2004 року, за яким
ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду режисера-постановника (а.с.47-48).

Про
переведення ОСОБА_1 режисером -постановником на роботу за контрактом
адміністрацією театру було видано наказ № 44-к від 19 лютого 2001 року (а.с.46)

23.03.2001 року
на ім»я директора театру ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив у зв»язку з
відміною контрактної форми трудового договору перевести його на роботу за
строковим трудовим договором з 01.03.2001 року до кінця театрального сезону
2004 року зі збереженням встановлених контрактом умов оплати праці(а.с.37).

Відповідно
до наказу № 82/к від 26 березня 2001 року була припиненя дія контрактів,
укладених з керівниками та творчими працівниками театру з 01.03.2001 року і
визначено було вважати їх, у тому числі і ОСОБА_1, такими, що працюють за
строковими трудовими договорами на раніше домовлений термін та попередніх
умовах оплати праці (а.с.38-39).

Наказом
№ 356/к від 23 грудня 2003 року ОСОБА_1 було звільнено з посади
режисера-постановника з 01.01.2004 року у зв»язку з закінченням терміну дії
договору за п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.40-41).

За
трудовим договором № 7(х.рук) від 05.01.2004 року ОСОБА_1 запрошено на роботу в
театр на посаду режисера-постановника терміном з 05 січня 2004 року до 05 січня
2007 року та видано наказ про його прийняття на роботу за вказаним договором за
№ 9/к від 09 січня 2004 року (а.с.43)

Наказом
№ 6/к від 04.01.2007 року (а.с.44-45) ОСОБА_1 звільнено з роботи
режисера-постановника з 04 січня 2007 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у
зв»язку з закінченням терміну строкового трудового договору № 7 від 05.01.2004
року.

Наведене
свідчить, що позивач свідомо перебував у трудових відносинах з відповідачем за
строковими трудовими договорами, якими визначалися його трудові обов»язки,
умови праці, її оплата та інше, і укладення яких не суперечить вимогам КЗпП
України, у тому числі і ст.23 цього Кодексу.

Строковий
трудовий договір № 7 від 05.01.2004 року з адміністрацією Харківського
державного академічного театру опери та балету ім.Лисенка В.М. в особі
директора театру позивач уклав особисто, протягом дії цього договору його не
оспорював.

Зміст
зазначеного договору не свідчить про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 у
порівнянні з тими, які були обумовлені між ним та відповідачем до укладення
цього договору.

Доказів
на підтвердження посилання позивача, що він підписував строкові договори у тому
числі і договір № 7 від 05.01.2004 року внаслідок психологічного тиску з боку
директора театру, суду не надано.

Обставин,
які б покладали на адміністрацію театру обов»язок продовжувати трудові
відносини з позивачем по закінченню строку дії цього трудового договору, по
справі не встановлено, тому висновок суду про безпіставність вимог ОСОБА_1 про
поновлення його на роботі на посаді режисера-постановкника є правильним.

Посилання
апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин ч.2 ст.39-1 КЗпП
України, відповідно до якої трудові договори, що були переукладені один чи
декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, є
необгрунтованим, оскільки вказана норма закона
містить виключення щодо її застосування у вигляді випадків, передбачених
ч.2 ст.23 цього Кодексу, тобто не поширюється на трудові договори на визначений
строк, встановлений за погодженням сторін.

За
твердженням позивача моральна шкода йому була заподіяна відповідачем незаконним
звільненням.

Дійшовши
обгрунтованого висновку, що відповідачем не були порушені вимоги чинного
законодавства при звільненні ОСОБА_1 і він не підлягає поновленню на роботі,
суд не мав правових підстав і для задоволення вимог позивача і в частині
відшкодування моральної шкоди.

Судова
колегія визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є

підставою для
відхилення апеляційної скарги, доводи якої висновків суду не спростовують.

Керуючись
ст.ст.303, 304, п.іч.1 ст.307, ст.ст.308,313-315, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення
Київського районного суду міста Харкова від 27 березня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до
Верховного Суду України.