Справа № 22-ц-989 2007 р.                              Головуючий
у 1 -й інстанції: Бойко В.Б.
54                                                       Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

іменем України

02
серпня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Сумської області у складі:

головуючого -
Попруги С. В.

суддів - Батюка
А.В.,  Гагіна М. В.

з участю
секретаря судового засідання - Рой
Я.М.

та осіб,  які беруть участь у справі - представника
ОСОБА_1. -

ОСОБА_2.,  представника Сумської міської ради -
Корнієнко А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду
цивільну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення
Зарічного районного суду м.  Суми від 18
червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради,  треті особи -Перша Сумська державна
нотаріальна контора Сумської області,
Відкрите акціонерне товариство «Сумихімпром»,  ОСОБА_3,
про встановлення факту родинних відносин,  визнання спадкоємцем померлої,  про визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним
рішенням районного суду позов задоволений.

Встановлений
факт родинних відносин між ОСОБА_1. та ОСОБА_4.,  а саме,
що ОСОБА_1. є двоюрідним племінником ОСОБА_4.,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м.  Ромни Сумської
області України.

Визнано ОСОБА_1.
спадкоємцем ОСОБА_4.

Визнано
поважними причини пропуску ОСОБА_1. строку для прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4.,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2  в м.
Суми Сумської області України.

Визнано
за ОСОБА_1. право власності в порядку спадщини на квартиру АДРЕСА_1,  після смерті ОСОБА_4.

Оскаржуючи
це рішення суду,  Сумська міська рада
посилається на допущення судом порушень норм матеріального права та на
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначається,  що судом встановлено факт родинного зв'язку
на підставі показів свідків,  що є
близькими родичами позивача,  та лише
двох правовстановлюючих документів: свідоцтва про народження та свідоцтва про
смерть матері позивача ОСОБА_5. Ставиться питання про скасування   рішення суду

2

першої   інстанції
та   постановления нового    рішення,
яким    відмовити позивачу в
задоволенні його позовних вимог за необґрунтованістю.

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції дійшов до
висновку про доведення наявності родинних відносин між позивачем та
ОСОБА_4.,  поважність причин пропуску
строку для прийняття спадщини після смерті останньої,  та про наявність підстав для визнання права
власності в порядку спадкування на спірну квартиру.

Розглянувши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
з'ясувавши правові позиції сторін,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга підлягає задоволенню,
а рішення суду - скасуванню з постановлениям
нового рішення про відмову в задоволенні позову,  з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_4.,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  з 1954 року працювала та проживала в м.  Суми. Працюючи в ВАТ «Сумихімпром»,  вона отримала двокімнатну квартиру,  розташовану за адресою: АДРЕСА_1,  де проживала разом зі своєю матір'ю ОСОБА_6.
,  яка ІНФОРМАЦІЯ_3  була виписана за зазначеної квартири в
зв'язку зі смертю.

Право
власності ОСОБА_4. на спірну квартиру підтверджується копією свідоцтва про
право власності на житло (а.с.  38),  довідкою КП «Сумське міське бюро технічної
інвентаризації» (а.с.  39,  90).

ІНФОРМАЦІЯ_2     ОСОБА_4. померла,  що підтверджується копією актового запису про
смерть № 297 від 26 січня 2006 року (а.с.
32).

Колегія
суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність
наявності родинних відносин між ОСОБА_1. та ОСОБА_4. та визнання позивача
спадкоємцем п'ятого ступеня споріднення.

Відповідно
до  ст.
60 ЦПК України,  кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно
до ч. 2  ст.  59 ЦПК України,  обставини справи,  які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування,  не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія
суддів погоджується з доводами апелянта з приводу того,  що позивач не надав суду належних і
допустимих доказів,  які б підтверджували
його родинний зв'язок з померлою.

Висновок
суду про наявність родинного зв'язку зроблено виключно на підставі показань
свідків,  які в даному випадку не можна
вважати допустимими доказами,  оскільки
практично всі допитані судом свідки не були близькими родичами померлої,  бачили її 1-2 рази в житті,  крім того,
дані

з

особи є
ровесниками позивача,  а не старшими від
позивача родичами по висхідній лінії,
які б могли дійсно знати особисто і спілкуватись з старшими поколіннями
родичів і підтверджувати наявність родинного зв'язку.

В
матеріалах справи взагалі відсутні які-небудь докази з приводу дослідження
генеалогічного древа від
ОСОБА_7(а.с. 20),  відсутні
відомості,  що саме він був батьком
ОСОБА_8 та ОСОБА_9,  що саме у цього ОСОБА_8 була донька ОСОБА_5,  яка є матір'ю позивача,  а у ОСОБА_9 - донька ОСОБА_4,  яка є спадкодавцем.

Будь-яких документів,  які б
підтверджували наявність родинного зв'язку між ОСОБА_4. та ОСОБА_1.,  як то: свідоцтва про народження інших родичів
за походженням по висхідній лінії,
свідоцтва про укладення шлюбу,
метрики,  виписки з
церковно-приходських книг,  довідки
архівів -позивачем не надано.

Не
надано позивачем і інших письмових доказів та документів,  які б свідчили про родинні відносини з
померлою: вітальних листівок,  листів із
іменними зверненнями,  спільних
фотознімків,  взагалі яких-небудь
письмових згадок з цього приводу.

Позивачем
не надано доказів і місцевим судом не досліджені усі родинні зв'язки спадкодавця,  які б усували сумніви щодо споріднення
позивача з спадкодавцем,  його права на
спадщину.

З
матеріалів справи взагалі не вбачається наявність родинних стосунків між
померлою ОСОБА_4. та ОСОБА_1.,  вони між
собою не спілкувались,  не піклувались один
про одного,  не надавали ніякої допомоги
один одному,  позивач не приймав участі у
похованні померлої.

Враховуючи
викладене,  колегія суддів вважає,  що не були доведені обставини,  які мають значення для справи і які суд
вважав встановленими,  що відповідно до
п. 2 ч.1  ст. 309 ЦПК України,  є підставою для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У
відповідності до  ст.  88 ЦПК України,  необхідно стягнути з ОСОБА_1. в дохід держави
судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді - це 110 грн. за майнові і
по 8 грн. 50 коп.3а дві немайнові вимоги.

Достягнути
на користь ТУДСА 22 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в суді першої інстанції,
так як позивачем було сплачено 7 грн. 50 коп.,  та достягнути на користь апеляційного суду 22
грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
апеляційному суді.

Необхідно
стягнути з позивача на користь Сумської міської ради 7 грн. 50  коп.
понесених  судових  витрат
по  оплаті  ІТЗ  за
розгляд  справи  в

4

апеляційному     суді.
Всього     до стягнення підлягає
сума в розмірі 171 грн. 44 коп.

Керуючись  ст. 303,
п.2 ч.1  ст. 307,  п.2 ч.1
ст. 309,   ст. 313-314,   ст.
316,   ст.  319 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Сумської міської ради задовольнити.

Скасувати
рішення Зарічного районного суду м.  Суми
від 18 червня 2007 року в даній справі та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в зв'язку з
необґрунтованістю.

Стягнути
з ОСОБА_1 в дохід держави 118 грн. 94 грн. судового збору за розгляд справи в
апеляційному суді,  достягнути на користь
територіального управління державної судової адміністрації в Сумській області
22 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
суді першої інстанції,  достягнути на
користь апеляційного суду 22 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення за розгляд справи в апеляційному суді і на користь Сумської
міської ради 7 грн. 50 коп. понесених судових витрат по виплаті ІТЗ,  в всього 171 грн. 44 коп.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.