Справа № 22-ц-733                                     Головуючий у 1 -й інстанції
11                                                 Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

іменем України

03 липня
2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого
- Криворотенка В.І.,

суддів                              - Сибільової
Л.О,  Гагіна М. В.,

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М. ,
прокурора Яковенка В.В.

та осіб,  які беруть участь у справі - позивачів
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  який є представником позивачки ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_5,  ОСОБА_2

на
рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2007
року

у справі
за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7,  ОСОБА_2,  ОСОБА_8,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_11,
ОСОБА_12,  ОСОБА_13,  ОСОБА_14,
ОСОБА_15,  ОСОБА_16 до
ОСОБА_17,  ОСОБА_18,  третя особа - ОСОБА_19,

про
визнання недійсним договору про розподіл спільного майна подружжя від 05 січня
2005 року,  посвідченого приватним
нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу,  реєстраційний № 16,

встановила:

Позивачі
в жовтні 2006 року звернулися до суду з вищезазначеним позовом,  мотивуючи свої вимоги тим,  що вони є потерпілими та цивільними
позивачами в кримінальній справі,  в якій
цивільним відповідачем був ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 9 год. 45 хв. на
автодорозі Лохвиця-Охтирка сталася дорожньо-транспортна пригода,  в якій автобус «Мерседес-208Д» зіткнувся з
автомобілем ЗІЛ -131,  внаслідок чого
загинули пасажири автобуса - члени їх сімей,
всього 10 осіб,  а чотири особи
отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження.

Власником
автобуса був приватний підприємець ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_1 за даним фактом була
порушена кримінальна справа,  і
постановою органів досудового слідства від 14 січня 2005 року було описане
майно ОСОБА_17 -кольоровий телевізор,
два автомобілі - «Мерседес - Бенц 307 ПЕ» НОМЕР_1 і «Мерседес-Бенц 208Д»
НОМЕР_2,  об'єкти нерухомості
-домоволодіння,  частина цеху,  майстерня,
розташовані АДРЕСА_1,  придбані за
договором купівлі-продажу від 30 квітня 2003 року,  холодильник LG,  електроплита,
телевізор HIT АНІ,   4-секційна
шафа,  відеомагнітофон

JVC,  квітники 3 шт.,  гладильна дошка,  телевізор PANASONIC,  касетний магнітофон FIRST,  пральна машина INDESIT,  пилосос,
магнітофон «Весна-212»,  піаніно Ronisch.

З метою
ухилення від відповідальності по відшкодуванню заподіяної потерпілим
шкоди,  без мети породження наслідків,  передбачених законодавством,  5 січня 2005 року ОСОБА_17 у приватного
нотаріуса ОСОБА_18  уклав з дружиною
ОСОБА_19 договір про розподіл спільного майна подружжя,  згідно якого у власність ОСОБА_19 перейшли
нежитлова будівля - майстерня -склад,
кіоск з навісами,  що знаходиться
в будинку АДРЕСА_1 вартістю 5132 гр.,
нежитлова будівля - частина будівлі Ж,
прибудови ж5,  ж6,  ж7,  що
знаходиться в будинку АДРЕСА_1 вартістю 34138 гр. згідно витягу КП «Охтирське
МБТІ»,  автомобілі «Мерседес - Бенц 308 Д»
НОМЕР_2,  «Мерседес - Бенц 307 ПЕ»,  НОМЕР_1 ,
а ОСОБА_17 отримав 5000 грн.

Посилаючись
на  ст.
234 ЦК України,  згідно якої фіктивним є правочин,  який вчинено без наміру створення правових
наслідків,  які обумовлені цим
правочином,  зазначали,  що даний договір є мнимим,  укладений про людське око,  без наміру створити юридичні наслідки,  оскільки і на момент укладення договору,  і на час їх звернення до суду ОСОБА_17 і
ОСОБА_19 проживають разом і ведуть спільне господарство,  користуються спільно нажитим майном.

Вироком
Охтирського міськрайонного суду від 31 січня 2006 року водій автобуса
ОСОБА_20  засуджений до 10 років
позбавлення волі,  залишено без зміни
захід забезпечення їх позову - арешт майна ОСОБА_17

Укладення
зазначеної фіктивної угоди від 5 січня 2005 року дало можливість ОСОБА_19
звернутись до суду з позовом до ДВС в Охтирському районі про визнання права
власності на майно та звільнення його з-під арешту,  який суд задовольнив,  не залучаючи їх до справи.

Просили
визнати недійсним зазначений договір про розподіл спільного майна
подружжя,  посвідчений 05 січня 2005 року
приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу,  реєстр №16.

За
клопотанням позивачів ОСОБА_21 - інваліда 1 групи,  ОСОБА_22,
ОСОБА_3,  ОСОБА_1- пенсіонерів,  до участі в справі для захисту їх інтересів
був залучений судом прокурор,  який
вважав оспорюваний договір таким,  що
відповідає вимогам закону (а. с.  139).

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2007 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_23,
ОСОБА_24,  ОСОБА_2,  посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві,  на
порушення судом норм матеріального права,
просять скасувати це рішення та постановити нове,  яким визнати недійсним договір від 05 січня
2005 року,  посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_18,  про розподіл
сумісного майна,  нажитого під час шлюбу.
Зазначають,  що договір про розподіл
майна подружжя є мнимим,  укладений з
метою уникнути від цивільної відповідальності відповідача ОСОБА_17,  який за вироком суду повинен сплачувати на
користь кожного з них суми на відшкодування шкоди,  завданої смертю членів їх сімей та ушкодженням
здоров"я при дорожньо-транспортній пригоді.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
позивачів,  які підтримують скаргу з
мотивів,  в ній викладених,  прокурора,
який вважає рішення суду вірним,
дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції,  колегія
суддів вважає,  що апеляційна скарга
підлягає задоволенню,  а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову,  виходячи з наступного.

Вирішуючи
спір та відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того,
що,  уклавши договір про розподіл
майна,  відповідачі діяли в межах діючого
сімейного законодавства,  на момент
укладення спірного договору заборони на майно не було,  такий порядок поділу майна передбачено  ст.  69
СК України,  на той час право позивачів
ними порушено не було,  оскільки вирок
суду,  за яким з ОСОБА_17 стягнуто суми
на відшкодування шкоди потерпілим,
винесений лише 31. 01. 2006 року.

Проте з
такими висновками суду погодитись не можна,
оскільки вони суперечать обставинам справи,  суд неповністю встановив обставини,  що мають значення для справи,  та порушив норми матеріального права.

Як
вбачається з матеріалів справи,
зокрема,  з вироку Охтирського
міськрайонного суду від 31 січня 2006 року,
ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 09 год.
45 хв. на 106 км.  автошляху
Лохвиця-Охтирка сталася дорожньо-транспортна пригода. Автобус "Мерседес
208 Д" НОМЕР_3,  власником якого був
приватний підприємець ОСОБА_17,
зіткнувся з автомобілем ЗІЛ -131,
внаслідок чого пасажири автобуса ОСОБА_25,  ОСОБА_26,
ОСОБА_27,  ОСОБА_28,  ОСОБА_29,
загинули на місці пригоди,
ОСОБА_30,  ОСОБА_31,  ОСОБА_32,
ОСОБА_33 померли ІНФОРМАЦІЯ_1 в Охтирській лікарні,  ОСОБА_34 померла в цій лікарні 3 лютого 2005
року.

Потерпілі
ОСОБА_35,  ОСОБА_36,  ОСОБА_37 ,
ОСОБА_38 отримали середньої тяжкості і легкі тілесні ушкодження.

Постановою
від ІНФОРМАЦІЯ_1 по даному факту порушена кримінальна справа (а.с.  207).

Встановлено,  що між ОСОБА_17 та ОСОБА_19,  які є приватними підприємцями,  05 січня 2005 року укладено договір про
розподіл спільного майна подружжя,  який
посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу
ОСОБА_18,  зареєстрований в реєстрі № 16.

Згідно
вказаного договору та матеріалів,
доданих до нього,  сторони
поділили спільне майно таким чином,  що у
власність ОСОБА_19 перейшли: нежитлова будівля: майстерня-склад літ.
"А1",  кіоск-"К" з
навісами "к,  кі",  загальною площею 49, 8 кв. м. ,  що знаходиться в будинку АДРЕСА_1,  вартістю,
згідно витягу КП «Охтирське МБТІ» 5132 гривень; нежитлова будівля:
частина будівлі "Ж",  прибудови
ж5,  ж6,
ж7 ( частина виробничого цеху) загальною площею 310, 2 кв. м,  що знаходиться в будинку АДРЕСА_1,  вартість якої,  згідно витягу КП «Охтирське МБТІ» складає
34138 гривень; автомобіль марки Mercedes-Benz 308 D,  рік випуску 1992,  реєстраційний НОМЕР_2; автомобіль марки Mercedes-Benz 208 D,  рік випуску 1991,  реєстраційний НОМЕР_5; автомобіль марки Mercedes Benz 307
ПЕ,  рік випуску 1986,  реєстраційний НОМЕР_6 Вартість автомобілів
склала,  відповідно,  21345,
68 гр.,  18087,  93 гр.,
14559,  7 гр.

У
власність ОСОБА_17 перейшла грошова сума 5000 гривень ( а.с.  26,
52-69).

Постановою
органів досудового слідства від 14 січня 2005 року накладений арешт на
домоволодіння АДРЕСА_1,  на
майстерню,  придбану на підставі договору
купівлі-продажу від 30.04.2003 року,
частину цеху,  придбаного згідно
договору купівлі-продажу від 25.12.2003 року,
та кіоск,  які належать ОСОБА_17

Постановою
від 09.02.2005 року накладений арешт на автомобілі MERCEDES-BENZ
208,  1994 року випуску,  НОМЕР_7; MERCEDES - BENZ 208D,  1991 року випуску,  НОМЕР_8; MERCEDES -BENZ
207,  НОМЕР_9,  які належать ОСОБА_19,  а також інше майно,  яке належить останній ( а. с.  207 - 208 ).

Вироком
суду від 31 січня 2006 року водія автомобіля ОСОБА_20  було засуджено до 10 років позбавлення волі.
Вироком суду встановлено,  що на час ДТП в автомобілі,  який належав ОСОБА_39,
були несправні гальмівна система - гальма задньої осі і
ходова частина - повний знос протектора шини заднього лівого колеса.

Цим
вироком стягнуті з ОСОБА_17 на користь родичів загиблих та потерпілих суми на
відшкодування матеріальної шкоди - на загальну суму 27295 гр. та на
відшкодування моральної шкоди - на загальну суму 145 000 гр. ( а. с . 9-25). З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_17 ухиляється від виконання обов'язку по відшкодуванню шкоди
позивачам,  сплатив деяким з них незначні
суми.

Постановою
державного виконавця від 7 липня 2006 року на підставі виконавчого листа,  виданого на підставі вироку Охтирського
міськрайонного суду від 31 січня 2006 року,
яким з ОСОБА_17 стягнуто різні суми на відшкодування шкоди,  завданої потерпілим,  в тому числі матеріальної,  пов'язаної з лікуванням потерпілих,  похоронами,
відшкодуванням моральної шкоди,
накладено арешт на його майно та оголошена заборона на його
відчуження,  11 червня 2006 року на
підставі зазначеної постанови надіслані повідомлення про це ОСОБА_39,  МРЕВ ДАІ,
МЕТІ ( а.с.  5-6). 10 червня 2006
року описаний автомобіль «Мерседес
- Бенц 208»,
НОМЕР_8,  який був пошкоджений при ДТП (а.с.  7-8).

Після
укладення договору поділу майна подружжя від 5 січня 2005 року ОСОБА_19
звернулася з позовом до ДВС у Охтирському районі про виключення майна з
опису,  третьою особою в справі був
ОСОБА_17,  і за рішенням суду від 31
липня 2006 року було визнане її право власності на майно,  яке перейшло їй у власність за договором
поділу майна,  та нерухомість продана
ОСОБА_19.  З автомобілі,  два з яких були зареєстровані за ОСОБА_17,
а один - за ОСОБА_19,  були знятті з обліку 30 серпня 2006 року для реалізації в
межах України і їх подальша доля невідома. Ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 7 грудня 2006 року зазначене рішення суду від 31 липня 2006 року
скасоване,  а справа надіслана на новий
розгляд в зв'язку з незалученням до участі в справі позивачів - потерпілих по
кримінальній справі,  позов яких був
забезпечений арештом майна,  яке було
предметом поділу між відповідачами (а.с.
89, 184-189, 201, 204).

Згідно
договору купівлі-продажу від 30.11.2006 року,
майстерня-склад літ "А1",
кіоск «К2» з навісами "к, к1",
частина будівлі "Ж",
прибудова "ж5,  жб,  ж7",
що знаходяться за адресою АДРЕСА_1,
були продані ОСОБА_19.  і за ним
зареєстровані (а.с.  175).

Суд,  відмовляючи в позові в даній справі,  послався на
ст.  64 СК України,  згідно якої дружина та чоловік мають право на
укладення між собою усіх договорів,  які
не заборонені законом,  як щодо
майна,  що є їхньою особистою приватною
власністю,  так і щодо майна,  яке є об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно  ст.  234
ЦК України,  фіктивним є правочин,  який вчинено без наміру створення правових
наслідків,  які обумовлювалися цим
правочином.  Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

Відповідачі
не спростували доводи позивачів та не надали суду доказів,  що після укладення договору про поділ майна
подружжя,  навіть після розірвання шлюбу
25 січня 2005 року,  вони не
користувались зазначеним майном разом,
та не використали кошти,  отримані
від його реалізації,  на спільні
цілі,  що б підтвердило реальність,  а не мнимість укладеного ними договору.

Показання
свідка ОСОБА_40,  на які послався суд при
винесенні рішення,  щодо того,  що він в день ДТП ІНФОРМАЦІЯ_1 виїжджав до ОСОБА_17 за адресою,  де проживали його батьки,  а не за адресою,  де проживала ОСОБА_19,  не є доказом того,  що спірний договір був укладений з реальною
метою поділити майно

подружжя
у відповідності з вимогами закону,
оскільки місце проживання подружжя в даному випадку не має значення.

Поділ
майна не раніше,  хоча відповідачі
стверджують,  що не проживали і до цього
разом,  а саме через тиждень після ДТП,
наслідки якого для ОСОБА_17 як майбутнього відповідача за
цивільним позовом були очевидні,  теж є
доказом того,  що цей договір був
укладений без наміру створити юридичні наслідки,  тобто встановити новий статус до цього
спільного майна як окремого майна кожного з відповідачів і користуватися цим
майном як окремою власністю кожного з подружжя.

Про
фіктивність угоди про поділ майна свідчить і очевидна його нерівність у
вартості,  при якій ОСОБА_19 отримала
майна навіть за його офіційною оцінкою на суму 93263 гр.,  а ОСОБА_17 - лише 5000 гр.,  що не є поділом майна подружжя у
відповідності до змісту норм СК України. Крім того,  предметом цього поділу стало не все майно
подружжя,  а його найбільш вартісна
частина - нерухомість та автомобілі.

Доводи
відповідачів про намір за рахунок розділеного майна погасити борг ОСОБА_17
перед ОСОБА_41 100000
гр.,  що нібито мала зробити ОСОБА_19 за
рахунок майна,  отриманого після
поділу,  необгрунтовані,  оскільки таку можливість мав би і сам
ОСОБА_17,  продавши майно,  не
ділячи його таким чином з дружиною. Враховуючи,
що відповідачі стверджують,  що
борг перед ОСОБА_41 виник в 2003 році,
за рішенням суду був стягнутий з відповідача ОСОБА_17,  частина його сплачена ОСОБА_19 в грудні 2006
року,  це не доводить,  що поділ майна подружжя таким чином був
зроблений з метою,  щоб вона погасила
борг,  оскільки за КпШС України цей борг
вважається укладеним в інтересах сім'ї і відсутні підстави вважати його лише
боргом одного з подружжя (а.с. 97).

Все інше
майно,  яке було описане органами
досудового слідства,  стало предметом
спору за позовом батька ОСОБА_17 ОСОБА_42 про визнання права власності на майно
та виключення його з опису,  що
підтверджується рішенням суду від 21 червня 2007 року,  яким теж частково задоволено цей позов.

Таким
чином,  з матеріалів справи
вбачається,  що події,  які передували винесенню вироку та вирішенню
цивільного позову позивачів - потерпілих по кримінальній справі,  були направлені на юридичне відчуження
ОСОБА_17 майна,  яке могло стати
предметом опису,  але фактично воно
залишилось у його спільному з ОСОБА_19 володінні і використане в спільних
цілях.

З огляду
на зазначене,  є невірним висновок суду
про те,  що зазначена спірна угода
укладена відповідно до вимог СК України,
оскільки,  не зважаючи на те,  що ця угода укладалася між подружжям,  їй потрібно було давати оцінку з точки зору
вимог норм цивільного права. Посилання суду на те,  що на момент укладення договору про розподіл
спільного майна заборони на це майно не було накладено,  не доводять про реальність намірів
відповідачів розділити його реально.

Колегія
суддів вважає,  що посилання апелянтів на
те,  що оспорюваний договір був укладений
з метою уникнути цивільної відповідальності відповідача ОСОБА_17,
знайшли своє підтвердження,  є обґрунтованими і такими,  що заслуговують на увагу.

Таким
чином,  на думку колегії суддів,  висновок суду щодо відмови у задоволенні
позовних вимог позивачів є невірним та необгрунтованим,  таким,
що не узгоджується з доказами,
наявними у справі,  не відповідає
вимогам норм матеріального права,  а тому
рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про визнання недійсним
оспорюваного договору.

З
врахуванням зазначеного,  оскільки
позивачі не платили судовий збір при зверненні з позовом до суду та були
звільненні від сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи при апеляційному оскарженні

рішення
суду ,  з відповідачів ОСОБА_17 та
ОСОБА_19 підлягають стягненню на підставі
ст.  88 ЦПК України з врахуванням
вартості поділеного майна,  зазначеного в
оспорюваному договорі,  сума судового
збору в розмірі 442,  7 гр.,  що підлягала сплаті при зверненні з позовом
до суду,  та 221,  35 гр. - при зверненні з апеляційною
скаргою,  всього 664, 05 гр.,  а також 30 гр. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді апеляційної
інстанції.

На
підставі  ст.  234 ЦК
України,   ст.  ст.
88,  303,  307,
309,  313,  314,
316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_5,  ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2007 року в
даній справі скасувати.

Задовольнити
позов ОСОБА_1,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7,  ОСОБА_8,  ОСОБА_2,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_11,
ОСОБА_12,  ОСОБА_13,  ОСОБА_14,
ОСОБА_15,  ОСОБА_16 до
ОСОБА_17,  ОСОБА_18 про визнання
недійсним договору про розподіл спільного майна подружжя від 05 січня 2005
року,  посвідченого приватним нотаріусом
Охтирського міського нотаріального округу,
реєстраційний № 16.

Визнати
недійсним договір про розподіл спільного майна подружжя,  укладений 5 січня 2005 року між ОСОБА_17 та
ОСОБА_19  посвідчений приватним
нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_18,  реєстраційний № 16.

Стягнути
з ОСОБА_17 та ОСОБА_19 судовий збір в сумі 664,
05 гр. -по 332,  02 гр. з
кожного,  та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30 гр. - по 15 гр. з
кожного.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.