Справа № 22ц-1449/07р.                                Головуюча    1
інстанції    Агєєва Л.І.
29                                                     Доповідач
апеляційного суду Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
серпня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючого
-   Галущенка О.І.,

суддів:   Базовкіної Т.М. ,    Довжук Т.С,

при
секретарі судового засідання              Бобуйок
І.Ф.,

за
участю представника позивачки ОСОБА_1,

представника
відповідача   Полевої І.С. ,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргою виконкому Миколаївської міської ради

на рішення   Заводського районного суду м.  Миколаєва від   24 квітня
2007 року за позовом

ОСОБА_2 до
виконкому Миколаївської міської ради

про визнання права
користування жилим приміщенням,

за зустрічним
позовом

виконкому
Миколаївської міської ради (далі - міськрада)

до ОСОБА_2,

третя особа:
житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Заводське № 2»

про
виселення,

ВСТАНОВИЛА:

13 вересня
2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до міськради про визнання права
користування квартирою АДРЕСА_1.

Позивачка
вказувала,  що постійно зареєстрована в
квартирі АДРЕСА_2. З початку 2005 року вона перейшла на постійне проживання в

спірну квартиру,  де проживала однією сім'єю з матір'ю та
бабусею,  які постійно хворіли та мали
потребу в догляді. Після їх смерті вона продовжує проживати в спірній квартирі.

Посилаючись на
вказане,  позивачка просила позов
задовольнити.

В жовтні
2006 року міськрада звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
виселення зі спірної квартири,  мотивуючи
тим,  що в цю квартиру ОСОБА_2 вселилися
як тимчасовий мешканець,  не
зареєстрована в ній,  не сплачувала
комунальні послуги та є відповідальним квартиронаймачем іншої двокімнатної
квартири.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 24 квітня 2007 року позов ОСОБА_2 задоволено. Постановлено визнати за нею
право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1. В задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі міськрада просить рішення суду скасувати та постановити нове
рішення про задоволення зустрічного позову та про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2 На думку апелянта,  суд дав
неналежну оцінку наданим доказам,  а
рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
представників позивачки та відповідача,
дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи
первісний та зустрічний позови,  суд
першої інстанції вважав,  що ОСОБА_2 була
членом сім'ї користувача спірної квартири,
проживала в ній постійно,  в
зв'язку з чим набула самостійне право на спірну жилу площу,  а зберігання нею за собою право користування
жилим приміщення в квартирі АДРЕСА_2 не позбавляє міськраду права на звернення
до суду з позовом про визнання колишнього чоловіка позивачки втратившим право
користування жилим приміщенням в цій квартирі.

Між
тим,  з такими висновками суду погодитися
не можна,  оскільки вони не відповідають
дійним обставинам справи,  що відповідно
до п. п.3  ст.  309 ЦПК України є підставою для скасування
оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення.

Так,  судом встановлено,  що основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1
була мати позивачки - ОСОБА_3,  та крім
неї в цій квартирі проживала та була зареєстрована бабуся позивачки - ОСОБА_4

Як
пояснила в суді апеляційної інстанції представник позивачки,  матір позивачки у жовтні 2004 року перенесла
інсульт.

Зазначене
вказує на те,  що ОСОБА_3 потрібувала
постійного догляду і ОСОБА_2 на початку 2005 року поселилася в спірну квартиру
для здійснення догляду за матір'ю та престарілою бабусею.

Також,  відповідно до п. 13 правових позицій
Верховного суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних
справ,  оскільки за змістом статей
64,  65 ЖК наймач і члени сім'ї,  що проживають разом з ним,  набувають права користування одним жилим
приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду,  особа,
яка вселилась до наймача як член сім'ї,
не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням,  якщо вона зберігає за собою право
користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського
житлового фонду.

Як
вбачається з матеріалів справи,  з 16
грудня 1993 року ОСОБА_2 як основний квартиронаймач зареєстрована та до початку
2005 року постійно проживала в квартири АДРЕСА_2 (а.с.  30).

Тобто,  позивачка зберігає за собою право
користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.

Таким
чином,  позовні вимоги позивачки про
визнання за нею права користування жилим приміщенням в спірній квартирі не
підлягають задоволенню,  оскільки нею не
наведено переконливих доводів в обгрунтування позовних вимог,  а зустрічний позов підлягає задоволенню,  як обгрунтований.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення. Керуючись  ст.   ст.
303,  309,  313,
316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу виконкому Миколаївської міської ради задовольнити.

Рішення
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 24 квітня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В
задоволенні позову ОСОБА_2 до виконкому Миколаївської міської ради про визнання
права користування жилим приміщенням відмовити.

Зустрічний
позов виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_2 про виселення
задовольнити.

Виселити
ОСОБА_2,  12 серпня 1968 року
народження,  з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржено на протязі двох
місяців безпосередньо до Верховного Суду України.