Справа № 22ц-1746/07р.                           Головуючий   по
1   інстанції Костюченко Г.С.
Судья-доповідач
апеляційного суду Довжук
УХВАЛА

13  вересня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого      -
Галущенка О.І., суддів: Базовкіної Т.М.,
Довжук Т.С,

при
секретарі судового засідання                          Фірсовій
Т.В.,

за участю
представника «ПриватБанку» Ремешевського Є.А.,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві матеріали

за
апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства комерційний банк
«ПриватБанк» (далі-ЗАТКБ
«ПриватБанк»)

на ухвалу судді Ленінського районного суду  м. Миколаєва
від 16 травня 2007 року за заявою

ЗАТ КБ «ПриватБанк»

про видачу
судового наказу за вимогою про стягнення суми по кредитному договору,

ВСТАНОВ ИЛА:

14 травня 2007 року
ЗАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з заявою про видачу

судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 4665
грн. 87 коп. по

кредитному договору від 29 серпня 2005 року і витрат по
сплаті судового збору.

Позивач вказував, що 29 серпня 2005 року боржник ОСОБА_1
отримав кредитній ліміт на кредитну картку у розмірі 2000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 4 % у місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення.
Заборгованість складається з 2997 грн. 68 коп. заборгованості за кредитом та
1668 грн. 19 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2007
року в прийнятті заяви про видачу судового наказу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ЗАТ КБ «ПриватБанк»
просить ухвалу суду скасувати та матеріали справи направити на новий розгляд по
суті. На думку апелянта, ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ст. 96 ЦПК України, на який фактично
посилається заявник, передбачено, що судовий наказ може бути виданий, якщо
заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі.

У зв'язку з цією нормою цивільного процесуального права суд зобов'язаний
був визначитись із поняттям правочину та вимогами до його письмової форми, а
також до з'ясування наявності спору про право.

Так, відповідно до ст. 202 ЦК
України правочин може бути одностороннім, якщо для виникнення, припинення
або іншої видозміни цивільних прав і обов'язків достатньо волевиявлення однієї
сторони. При цьому він може створювати обов'язки для інших сторін лише у
випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно зі ст. 207 ЦК
України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримала
кредитний ліміт на кредитну картку та уклала договір, який складається з заяви
позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною
карткою, підписав цей договір і ніяких заперечень не зробила (а.с. 3-6).

Вказане свідчить про те, що односторонній письмовий правочин вчинений,
підписаний сторонами, тобто воля сторін на його укладення виражена безспірно,
що повністю відповідає вимогам ст. 207 ЦК
України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції
не було підстав вважати, що ЗАТ КБ
«ПриватБанк» подав заяву про видачу судового наказу щодо вимоги, яка
не передбачена ст. 96 ЦПК України або наявний спір про право.

Керуючись ст.ст.
301, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ЗАТ КБ «ПриватБанк»
задовольнити.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від
16 травня 2007 року скасувати, а справу направити до районного суду для
вирішення питання у відповідності до норм ЦПК України.

Ухвала в силу ст. 324 ЦПК України касаційному оскарженню
не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню справи.