УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15   червня 2007 року                                                                                           м.  Донецьк

Колегія суддів Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової
Н.С. ,  Шевченко В.Ю.,  Новосядлої В.М. ,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,  ОСОБА_3про вселення та встановлення порядку
користування квартирою,  за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  3-я особа:
Сьома Київська Державна нотаріальна контора про визнання договору дарування
дійсним,  за касаційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 22 жовтня 2003р. та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 15 січня 2004р.,

встановила:

У липні
2002р. ОСОБА_1  звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2.  та ОСОБА_3 про
вселення її квартируАДРЕСА_1та встановлення порядку користування квартирою.

Зазначала,  що їй на праві власності
належить 5/9 частин спірної квартири,

відповідачу ОСОБА_2.  належить інша
частина квартири,  квартира

складається із двох ізольованих кімнат жилою площею 19, 1 кв. м.  та 11, 6 кв. м.

Квартирою користуються відповідачі,
а вона позбавлена можливості

користуватись нею,  тому просила
вселити її у зазначену квартиру. Крім того,

Справа №33-ц-930 кс/2007р.                                                          Категорія
ЦП 10

Головуючий у
першій інстанції Сизова
Л.А. Доповідач Краснощокова Н.С.

оскільки
спірне користування квартирою неможливе,
просила визначити порядок користування нею,  виділивши в її користування кімнату площею
19, 1 кв. м. ,  виходячи із того,  що їй належить більша частина квартири.

ОСОБА_2  звернувся із зустрічним позовом до
ОСОБА_1  про визнання договору дарування
від 3.10.1996р. від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1  4/9 частин спірної квартири недійсним з
підстав,  передбачених  ст.  48
ЦК України,  посилаючись на те,  що підпис у договорі від імені ОСОБА_4
підроблено.

Рішенням
Дарницького районного суду м.  Києва від
22 жовтня 2003р. позов ОСОБА_1
задоволено частково,  ухвалено
вселити ОСОБА_1  в квартиру АДРЕСА_1.
Встановлено порядок користування цією квартирою,  виділено в користування ОСОБА_1.
кімнату розміром 11, 6 кв. м. ,  а ОСОБА_2.
та ОСОБА_3кімнату площею 19, 1 кв. м. ,
місця загального користування залишено в спільному користуванні. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2.
про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 15 січня
2004р. апеляційна скарга ОСОБА_2.
відхилена,  рішення Дарницького
районного суду м.  Києва від 22 жовтня
2003р.   залишено без зміни.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2  просить
скасувати ухвалу Апеляційного суду,  якою
відхилено його апеляційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м.  Києва від 22 жовтня 2003р. в частині
залишення без задоволення його позовних вимог про визнання недійсним договору
дарування і направити справу на новий розгляд в суд апеляційної інстанції,  посилається на порушення апеляційним судом
вимог процесуального права.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а доводи скарги їх
висновків не спростовують.

Відсутні
й передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судових рішень.

Ураховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційних скарг.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну
скаргу  ОСОБА_2  відхилити.

Рішення
Дарницького районного суду м.  Києва від
22 жовтня 2003р. та ухвалу Апеляційного суду м.
Києва від 15 січня 2004р.
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.