Справа № 22ц - 2482 / 2007                                  Головуючий в 1
інстанції - Самоткан
-17/19                                                     Доповідач   - Глущенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ           УКРАЇНИ

5 червня 2007 року           Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного

суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого    - Глущенко Н.Г.

суддів                 - Григорченка Е.І., Максюта Ж.І.

при
секретарі   - Білоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Павлограді Дніпропетровської області на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області
від 12 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1до Відділення
виконавчої   дирекції   Фонду
соціального   страхування   від
нещасних   випадків   на виробництві та професійних захворювань
України в м. Павлограді Дніпропетровської області про стягнення страхової
виплати за моральну шкоду, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2006
року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Павлограді Дніпропетровської області про
стягнення страхової виплати за моральну шкоду / а. с. 2 /.

В обгрунтування
своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він тривалий час ( 22 роки )
працював на шахті "Тернівська" ВАТ "Павлоградвугілля", де
працював на підземних роботах.

За час роботи на
підприємстві в підземних та шкідливих умовах він отримав професійне
захворювання. За висновком МСЕК від 29.10.2003 року йому встановлено 60% втрати
професійної працездатності, а також визнано інвалідом 3 групи по
профзахворюванню безстроково.

В зв'язку з
отриманим професійним захворюванням та втратою професійної працездатності йому
- позивачу спричинено моральну шкоду, оскільки він втратив професійну
працездатність, став інвалідом, постійно хворіє і змушений лікуватись, постійно
відчуває наслідки професійної хвороби, у нього постійні болі в хребті та

2

суглобах,
порушені функції ходіння, не може виконувати ніяку домашню роботу,
захворюванням порушені всі його нормальні умови життя.

Згідно Закону
України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", як вважає позивач, відповідач зобов'язаний виплатити йому
страхову виплату за моральну шкоду.

У відповідності
до ч.3 ст. 34 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" позивач просив стягнути з
відповідача на його користь 40000 грн. страхової виплати за моральну шкоду / а.
с. 2 /.

Позовні вимоги
ОСОБА_1. були підтримані в судовому засіданні його представником, а представник
Фонду заперечував проти цих позовних вимог.

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2006
року позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені частково та з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Павлограді Дніпропетровської області
стягнено на користь позивача 20000 грн. страхової виплати за моральну шкоду /а.
с. 23-24/.

В апеляційній
скарзі Відділення виконавчої дирекції ФССНВВПЗ України в м. Павлограді ставить
питання про скасування рішення суду, оскільки рішення постановлене з порушенням
норм матеріального та процесуального права /а. с. 25-27 /.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового
рішення відповідно по п. п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. суд першої інстанції виходив з того, що
висновком МСЕК від 29.10.2003 року позивачу встановлено 60% втрати професійної
працездатності, а також визнано інвалідом 3 групи по професійному захворюванню
безстроково, в зв'язку з отриманим професійним захворювання під час роботи на
шахті "Тернівська" ВАТ "Павлоградвугілля", - чим самим йому
заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з
відповідача страхової виплати за моральну шкоду у відповідності зі ст. ст.
21,28,34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності".

З даними
висновками суду погодитись неможна оскільки вони є неправильними і суперечать
обставинам справи, діючому матеріальному та процесуальному закону.

Як вбачається з
матеріалів справи, професійне захворювання (захворювання хребта та суглобів)
позивач дійсно отримав виконуючи трудові обов'язки, що підтверджується актом
розслідування хронічного професійного захворювання від 29.08.1995 року та
довідкоами рвних лікувальних установ / а. с. 5-6,8-11/.

Дане професійне
захворювання ОСОБА_1. встановлене ще в 1995 році, коли за висновком МСЕК від
25.09.1995 року, йому вперше було встановлено 50% втрати професійної
працездатності, а також третю групу інвалідності по професійному захворюванню з
послідуючим переоглядом 25.09.1998 року, який проводився регулярно до
повторного переогляду 23.10.2003 року, коли позивачу було повторно встановлено
безстроково 60% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності / а.
с. 15,7 /. Тобто правовідносини, які виникли між сторонами регулюються
матеріальним законом, який діяв на момент отримання позивачем професійного
захворювання на виробництві.

Моральна шкода,
яка була спричинена позивачу в результаті отриманого професійного захворювання,
яке встановлене в 1995 році, при виконанні ним трудових обов'язків, - може бути
відшкодована лише виходячи з вимог ст. 12 Закону України від

3

14.10.1992 року
/ з послідуючими змінами та доповненнями/ „ Про охорону праці" та п.11
Правил відшкодування шкоди власником підприємства, установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди, заподіяно працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (затверджених постановою
Кабміну України від 23.06.1993 року № 472 - з послідуючими змінами та
доповненнями ), а не виходячи з вимог Закону України „ Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яким
керувався суд першої інстанції розглядаючи даний спір по суті.

Таким чином, на
час виникнення у позивача права на отримання моральної шкоди, розмір
відшкодування моральної шкоди, виходячи з вимог п.11 Правил відшкодування шкоди
власником підприємства..., - не міг перевищувати 200 мінімальних розмірів
заробітної плати без урахування будь-яких інших виплат, тобто 120 грн., а не
20000 грн., як стягнув суд першої інстанції.

Право на
відшкодування моральної шкоди виникло у позивача в 1995 році, але він не
скористався своїм правом на відшкодування моральної шкоди, у встановлений законом
строк, а звернувся до суду з позовом про стягнення страхової виплати за
моральну шкоду лише в листопаді 2006 року.

Оскільки
моральна шкода, спричинена позивачу в результаті отриманого на виробництві
профзахворювання, випливає з його трудових відносин, але регулюється
спеціальним матеріальним законом, то колегія суддів вважає, що до даних
правовідносин повинен застосовуватись трирічний строк на звернення до суду за
вирішенням спору, який позивачем пропущено без поважних на те причин.
Звернувшись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди через 11 років
позивач не ставив питання про поновлення строку на звернення до суду із
зазначеним позовом, на поважність причин пропуску строку не посилався і доказів
їх поважності суду не надав.

За таких обставин,
колегія суддів не може визнати рішення суду першої інстанції законним та
обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову позивачу в його позовних вимогах, в зв'язку з пропуском строку на
звернення до суду.

Таким чином,
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню,
як таке, що не відповідає обставинам справи, а також ухвалене з порушенням і
неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309 ЦПК України, колегія суддів
,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Павлограді Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня
2006 року - скасувати.

Відмовити
ОСОБА_1в його позовних вимогах про стягнення страхової виплати за моральну
шкоду.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього
часу.