АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-1536/2007                                                  Головуючий
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 року                                                                                                     м.  Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних оправ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:     Бондара В.О.

Суддів:                                    Бабак A.M.

Прокопенка О.Л.
При секретарі:    Бабенко Т.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1
на рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 21 лютого 2007року

по
справі за позовом ОСОБА_1 до КП "ВРЕЖО №13" м.  Запоріжжя про
відшкодування моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні
2006 року
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КП "ВРЕЖО №13" м.  Запоріжжя про відшкодування моральної шкоди.

В позові
зазначала,  що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Протягом
грудня 2005 року та січня 2006 року вона неодноразово зверталася до працівників
та начальника; !ЖЕК № 55 (ВРЕЖО №13) зі скаргами на те,  що в її квартирі з'явився запах сирості,  грибок,
тріскається підлога. КП "ВРЕЖО №13" спочатку їй повідомляло,
що це може бути наслідками протікання тепломережі,  яке сталося в 2004 році. Однак,
листом № 49 від 27.02.2006 року
повідомили,  що роботи по ремонту підлоги
в її квартирі будуть виконанні до 01.05.2006
року. Однак,  в кінці лютого 2006
року в 4-х метрах від її дому було вирито котлован і знайдено місце прориву
тепломережі і згідно акту від 01.03.2006 року КП "ВРЕЖО №13" визнало,  що прорив тепломережі й спричинив вимивання
грунту під цегляними стовпчиками.

Оскільки,  у встановлений строк до 01.05.2006 року КП „ВРЕЖО № 13" не виконало
зобов'язання по ремонту в її квартири,  а
строк виконання робіт було перенесено спочатку на 15 серпня 2006 року,  а потім до 15 вересня 2006
року,  все це спричинило їй
незручності у користуванні квартирою та завдано моральну шкоду.

Посилаючись
на вищенаведене,  ОСОБА_1 просила суд
визнати відповідача винним в порушенні виконання узгодженого зобов'язання у
встановлений строк та у відшкодування моральної шкоди стягнути 5000 грн.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Запоріжжя
від 21 лютого 2007 року у
задоволені позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на неправильне застосування судом норм процесуального права,  просить рішення суду скасувати,  та постановити нове рішення,  яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши
суддю-доповідача,  дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

За
змістом  ст.  307
ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди,  спричиненої їй внаслідок неналежного
виконання зобов'язання по ремонту її квартири.

Відмовляючи
у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того,  що договір між сторонами про виконання
ремонту КП „ВРЕЖО №
13" не укладено,  тому
ніяких правовідносин між ними не виникло,
а за цих підстав відсутня будь-яка матеріальна та моральна шкода,  яка спричинена позивачу та підлягає стягненню
на її користь.

З таким
висновком суду погодитися не можна,
оскільки він не відповідає обставинам справи,  судом неповно з'ясовані обставини,  що мають значення для справи,  та не досліджені всі істотні обставини
справи,  у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне на підставі п.1.ч.1.
ст.  309 ЦПК
України,  рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове із наступних підстав.

Відповідно
ч.2  ст.
626 ЦК
України,  договір є одностороннім,  якщо одна сторона бере на себе обов'язок
перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них,  а друга сторона наділяється лише правом
вимоги,  без виникнення зустрічного
обов'язку щодо першої сторони.

З
матеріалів справи вбачається,  що
відповідно листа № 49 від 27.02.2006 року,  КП „ВРЕЖО № 13",  взяло на
себе зобов'язання перед ОСОБА_1 по ремонту підлоги у її кв. АДРЕСА_1 в строк до 01.05.2006 року (а.с. 19).

Таким
чином,  між КП „ВРЕЖО № 13" та ОСОБА_1
виникли зобов'язальні правовідносини,  за
якими відповідно  ст.  509
ЦК України,  одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно,  виконати роботу,  надати послугу,  сплатити гроші тощо) або утриматися від певної
дії,  а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В
матеріалах справи наявні листи Управління житлового господарства № Є/01-О.П. від 05.06.2006 року та № Є-634/8 від 22.08.2006 року на адресу
ОСОБА_1,  відповідно яких у встановлений
строк до 01.05.2006 року КП
„ВРЕЖО № 13" ремонтні
роботи не виконав,  а вони будуть
продовжені з 06.06.2006 року,  та закінчені у строк до 15.09.2006 року (а.с.  7-8).

Відповідно  ст.  526,
527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним
чином,  та у встановлений строк. Боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок,  а
кредитор прийняти виконання.

Відповідно
пояснень позивачки,  пояснень
свідків,  судом встановлено",  що КП „ВРЕЖО № 13" розпочав ремонтні
роботи у квартирі АДРЕСА_1,  однак у
зв'язку з тим,  що дошки були сирі та з
сучками,  позивачка не надала доступу до
квартири та продовження ремонту.

При постановленні
рішення вказані обставини,  та доводи
позивачки про те,  що умови зобов'язання
не виконані належним чином саме відповідачем,
не прийняті до уваги судом

першої
інстанції,  належної оцінки їм не
надано,  однак вони мають суттєве
значення для вирішення справи по суті.

Оскільки
КП „ВРЕЖО № 13" не
виконало взяті на себе зобов'язання належним чином,  що призвело до порушення строків їх
виконання,  відповідно  ст.  23 ЦК України,  позивачка має право на відшкодування
моральної шкоди,  завданої внаслідок
порушення її прав.

Всі
наведені обставини справи в їх сукупності судова колегія оцінює згідно
вимог  ст.  10, 60, 212 ЦПК України і приходить до
висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1
знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи,  доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими,  тому рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення.

При
визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів враховує характер та обсяг
душевних страждань,  які зазнала
позивачка,  їх тривалість,  стан здоров'я та тяжкість вимушених змін у її
житті,  час необхідний для поновлення
попереднього стану, .тому вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити
частково,  стягнувши на її користь 1000
гривень у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно  ст.  88 ЦПК
України,  судові витрати суд покладає на
відповідача..

Керуючись  ст.
ст.  209, 218, 307, 309, 313, 314, 216,
317 ЦПК України,  колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Запоріжжя
від 21 лютого 2007 року по цій
справі скасувати та постановити нове.

Позов
ОСОБА_1 доКП „ВРЕЖО №
13" про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути
з КП „ВРЕЖО № 13" на
користь ОСОБА_1 1000 (одна)
гривень.

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Стягнути з КП
„ВРЕЖО № 13" на
користь держави судовий збір у сумі 17.00
гривень.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох
місяців.