Справа 22-46682007 рік            Головуючий у 1 інстанції Пронін С. Г.
20                                    Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26
червня 2007 року                                                         м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючого Голубинського A.M.,  суддів Жданової B.C.,  Лук"янової СВ.,  при секретарі Стефанової І.М.

за
участю позивача ОСОБА_1його представників ОСОБА_2.,  ОСОБА_3,
представника відповідача Нємова Ю.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та його представників
ОСОБА_2  і ОСОБА_3 на рішення Кіровського
районного суду м.  Донецька Донецької
області від 03 квітня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх
справ України,  Управління внутрішніх
справ м.  Донецька,  Державного Казначейства України,  Управління Державного казначейства України
м.  Донецька про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Кіровського районного суду м.  Донецька
Донецької області від 03 квітня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без
задоволення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1та його представники ОСОБА_2. і ОСОБА_3 просять
рішення суду скасувати та постановити нове рішення,  яким задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі,  посилаючись на те,  що суд першої інстанції неповно з"ясував
дійсні обставини по справі,  які мають
суттєве значення для правильного вирішення заявлених вимог.

Звертаючись
до суду з даним позовом ОСОБА_1посилався на те,
що вироком Кіровського районного суду м.
Донецька від 29 травня 1997року він був засуджений по  ст. 142 ч.1 КК України до трьох років
позбавлення волі. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Донецького
обласного суду від 18 липня 1997 року він був звільнений від відбування
кримінального покарання на підставі п.1 Указу Президента України «Про
амністію». Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Донецького обласного
суду від 26 вересня 1997року ухвала судової колегії Донецького обласного суду
від 18 липня 1997року була скасована і вирок Кіровського районного суду від 29
травня 1997року набув законної сили. При цьому він та його законний представник
і адвокат не були повідомлені у встановленому законом порядку про залишення
вироку суду в силі. Через зазначене він будучи впевнений у тому,  що звільнений від відбування карного
покарання по амністії,  працював і
проживав за своїм постійним місцем проживання. Протягом більш ніж п'яти років
співробітники правоохоронних органів ним не цікавилися і за місцем його
проживання не відвідували.

12
лютого 2003року він був затриманий за місцем свого постійного проживання
співробітниками Кіровського РВ Донецького МУ УМВС України в Донецькій області
Шандибою А.В. і Павлюченко А.О. у відповідності зі  ст. 106 КПК України при цьому не

був опитаний по факту його
затримання,  йому не були пред'явлені
документи,  які послужили підставою для
затримання,  не роз'яснені його
права,  не була вручена копія протоколу
затримання і він був позбавлений права на захист своїх прав. Вважав,  що складений оперуповноваженим - Павлюченко
А.О. протокол затримання,  не відповідав
вимогам  ст. 106 КІЖ України,  і довідка,
яка утримує неправдиві відомості про те,
що він перебував у розшуку з 05 червня 1997року по 12 лютого 2003року
з'явилися підставою для утримання його в ізоляторі тимчасового утримання
м.  Донецька,  а потім направлення його в виправну колонію
№2 м.  Дзержинська Донецької області для
відбування покарання по обвинувальному вироку суду,  строк давнини якого минув. Вважає,  що незаконно відбував карне покарання в
місцях позбавлення волі з 12 лютого 2003 року по 04 травня 2005року і був
звільнений з місць позбавлення волі за постановою Дзержинського місцевого суду
Донецької області від 27 квітня 2005 року умовно-достроково на 9 місяців 12
днів.

У
зв'язку з допущеними не з його вини прогулами,
пов'язаними з його незаконним затриманням і направленням у місця
позбавлення волі,  він 14 лютого 2003
року був звільнений з роботи з ТОВ спортивний клуб «Гормаш»,  де працював на посаді охоронця,  за  ст.
40 п.4 КЗпП України. Середньомісячна заробітна плата його на момент звільнення
складала 519, 34 грн. За період відбування покарання з 12 лютого 2003 року по 4
травня 2005 року він не одержав заробітну плату,  тобто не мав змоги її заробити,  на загальну суму 13885, 84грн. Крім
того,  за період незаконного відбування
карного покарання він не одержав виробничий стаж.

Незаконними
діями співробітників Кіровського РВ Донецького МУ УМВС України в Донецькій
області йому була заподіяна моральна шкода,
яка виразилася в тому,  що
незаконне позбавлення волі призвело до порушення його нормальних життєвих
зв'язків,  заподіяло йому моральні
страждання,  позбавило його можливостей
реалізувати свої звички й бажання,
привело до розриву відносин з оточуючими людьми. Заподіяну моральну
шкоду він оцінює в сумі 813000 гривень,
з розрахунку 1000 гривень за один день незаконно відбутого карного
покарання.

Просив
суд стягнути за рахунок державного бюджету України на його користь у рахунок
відшкодування шкоди,  заподіяної
незаконними діями співробітників Кіровського РВ Донецького МУ УМВС України в
Донецькій області,  матеріальну шкоду в
сумі 13885грн. 16 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 813000грн.

В
судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1його представники за
дорученням ОСОБА_2. та ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги і просили
суд задовольнити їх вимоги.

Представник
відповідача Донецького міського управління УМВС України в Донецькій області за
дорученням Немов Ю.В. у судовому засіданні апеляційної інстанції просив суд
відмовити апелянтам в задоволенні вимог зазначених в апеляційної скарзі.

Заслухавши
суддю-доповідача,  осіб які брали участь
у справі,  дослідивши матеріали
справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції.

Вирішуючи
справу по суті,  суд першої інстанції у
відповідності до вимог цивільного процесуального права правильно встановив
обставини щодо заявлених ОСОБА_1вимог і вірно застосувавши норми матеріального
закону обгрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні його позову.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_1вироком Кіровського районного суду м.
Донецька від 29 травня 1997року був засуджений по  ст. 142 ч.1 КК України до трьох років
позбавлення волі.

Ухвалою
судової колегії в кримінальних справах Донецького обласного суду від 18 липня
1997 року ОСОБА_1був звільнений від відбування кримінального покарання на
підставі п.1 Указу Президента України «Про амністію»,  але ухвалою судової колегії в кримінальних
справах Донецького обласного суду від 26 вересня 1997року зазначена ухвала була
скасована і вирок Кіровського районного суду від 29 травня 1997року набув
законної сили.

12
лютого 2003року ОСОБА_1був затриманий за місцем свого проживання
співробітниками Кіровського РВ Донецького МУ УМВС України в Донецькій області у

відповідності зі  ст.  106 КПК України та
направлений у виправну колонію №2 м.
Дзержинська Донецької області для відбування покарання. Відбував карне
покарання в місцях позбавлення волі з 12 лютого 2003 року по 04 травня 2005року
і був звільнений за постановою Дзержинського місцевого суду Донецької області
від 27 квітня 2005 року умовно-достроково на 9 місяців 12 днів.

В
судовому засіданні суд дав належну оцінку доводам позивача про незаконність дій
співробітників Кіровського РВ Донецького МУ УМВС України в Донецькій області і
обгрунтовано не прийняв їх до уваги.

Апеляційний
суд вважає,  що приведені в апеляційній
скарзі та позивачем і його представниками в судовому засіданні доводи зводяться
до переоцінки висновків суду першої інстанції і вони не грунтуються на
фактичних обставинах справи та вимогах діючого законодавства,  а тому апеляційний суд не бере їх до уваги, .

Апеляційний
суд вважає,  що не є підставою для
скасування судового рішення і доводи апеляційної скарги про те,  що суд першої інстанції відмовив у
задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3. про витребування
документів про прийняття та звільнення позивача з роботи.

При
встановлені зазначених фактів і постановлені рішення судом першої інстанції не
порушено норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального
закону,  тому підстав для скасування
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має. Доводи апеляційної
скарги не обгрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Не може
бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись  ст.
ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,  -

УХВАЛ ИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2

ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Кіровського районного суду м.  Донецька
Донецької області від 03 квітня 2007

року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення може бути

оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з   дня

набрання
законної сили.