УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

27
серпня 2007 року                                                                                       м.  Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Віхрова В. В.,  Гайдук В. І.,
Дерев'янка О. Г.,

розглянувши
відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про
судоустрій України» (в редакції Закону України за № 697-V від
22.02.2007) в касаційному порядку в попередньому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську цивільну справу за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди і
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення права земельного
сервітуту за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 16 січня 2006 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у липні 2005 року
звернулася до суду з позовами до ОСОБА_2. на захист свого права власності на
земельну ділянку з тих підстав,  що у
2004 році без її дозволу ОСОБА_2,  земельна ділянка якого межує з її земельною
ділянкою,  самовільно проклав газо-,  водопровід,
зробив вигрібну яму та відмостку довжиною 14, 5 м і шириною у 0, 5 м
через її земельну ділянку,  на вимоги
демонтувати комунікації та звільнити земельну ділянку він не реагує,  веде себе зухвало,  у зв'язку з чим просила зобов'язати ОСОБА_2.
демонтувати зазначені споруди та стягнути на її користь на відшкодування
моральної шкоди 10 000 гривень. У свою чергу ОСОБА_2 звернувся з вимогою встановити право земельного
сервітуту щодо постійного користування чужою земельною ділянкою для прокладання
газо- і водопроводу та облаштування вигрібної ями,  посилаючись на те,  що іншим способом провести на його земельну
ділянку спірні комунікації неможливо,
через що на її користь він уплатив
8 000 гривень

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2006 року у
задоволенні первісних позовів ОСОБА_1 повністю відмовлено,  а зустрічний позов ОСОБА_2. задоволений
повністю і встановлене право ОСОБА_2. на обмежене постійне (безстрокове)
користування належною на праві власності ОСОБА_1. земельною ділянкою,  що вулицею Дачна у с С. Борщагівка
Києво-Святошинського району Київської області,
для прокладення і експлуатації газопроводу,  водопроводу та вигрібної ями.

Ухвалою
апеляційного суду Київської області від 16 травня 2006 року,  рішення місцевого суду залишене без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судами першої і апеляційної
інстанцій норм цивільно-процесуального права щодо оцінки доказів та з'ясування
обставин справи щодо можливості проведення лінійних комунікацій і отримання
згоди на обтяження її земельної ділянки,
у зв'язку з чим просить скасувати судові рішення з переданням справи на
новий розгляд.

Справа
№33ц-941кс/07;                                                                                             6-20750
кс06

Головуючий у
першій інстанції: Дубас
Т. В.

Доповідач:
Віхров В.В.

Заперечуючи,  ОСОБА_2
вказав,  що обставини справи встановлені
на підставі доказів,  досліджених у
судовому засіданні,  оцінених в їх
сукупності,  а всі роботи ним виконані з
відома та дозволу ОСОБА_1

Колегія
суддів,  заслухавши
суддю-доповідача,  вивчивши матеріали
справи в межах касаційної скарги і позовних вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  дійшла висновку,  що підстави для перегляду судових рішень
місцевого і апеляційного судів та їх скасування відсутні,  виходячи з наступного.

Судами
встановлено,  що навесні 2004 року через
кут земельної ділянки,  що за рішенням
виконавчого комітету Софіївської-Борщагівської сільської ради надана позивачу
для будівництва та обслуговування житлового будинку,  відповідач провів під землею газо- та
водопровід згідно проекту відповідно до діючих правил і стандартів,  коли іншим шляхом вони не могли бути
проведені. Згодом,  з урахуванням
проведених комунікацій і потреби у під'їзних шляхах,  відповідач,
займаючи земельну ділянку позивача,
спорудив вигрібну яму,  що
відповідає санітарним нормам і правилам,
коли без обтяження цієї сусідньої земельної ділянки за нормами безпеки
експлуатації такої ями спорудження її є неможливим.

Позивачу
ця земельна ділянка площею 0, 15 га,  що
знаходиться на вулиці Дачна у селі Софіївська-Борщагівка Києво-Святошинськго
району Київської області,  передана на
праві власності,  про що виданий
27.04.2005 державний акт. За описом меж державного акту земельна ділянка межує
з земельною ділянкою площею 0, 0202 га від літ. «В» до літ. «Г» довжиною 18, 72
м,  що надана відповідачу для будівництва
та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Відповідач на
наданій йому земельній ділянці спорудив жилий будинок,  на який за ним рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15.12.2005 року визнано право власності.

Судами
першої та апеляційної інстанції встановлено,
що роботи з проведення комунікацій та спорудження вигрібної ями
проведені зі згоди позивача,  але передача
грошей відповідачем позивачу за таку згоду не встановлена.

Задовольняючи
зустрічний позов і відмовляючи у задоволенні первісного позову,  місцевий та апеляційний суди виходили з
того,  що використання земельної ділянки
відповідачем за цільовим призначенням без виконання таких робіт не
можливе,  а іншого способу їх виконання
немає,  і таке користування відповідачем
є найменш обтяжливим для позивача,  через
що наявні підстави для встановлення права земельного сервітуту,  що виключає порушення права власності
позивача.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є порушення норм процесуального права і неправильне застосування
норм матеріального права.

Суд у
цій справі за  ст.  335 ЦПК України під час її розгляду в
касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини,  що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним,  вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу. При
цьому,  визначаючи межі перегляду судових
рішень у цій справі,  суд касаційної
інстанції зважує на те,  що у суді першої
інстанції вимоги про зустрічне задоволення за встановлення сервітуту позивачем
не пред'являлися.

Суд
касаційної інстанції відзначає,  що
місцевим та апеляційним судами встановлені фактичні обставини,  виходячи із засад змагальності цивільного
процесу,  за наслідками оцінки наданих
особами,  які беруть участь у
справі,  і досліджених за розгляду справи
доказів,  що заснована на свободі у
доведенні перед судом переконливості доказів і грунтується на всебічному,  повному і об'єктивному дослідженні всіх
обставин справи в їх сукупності,
відповідно до закону і правосвідомості,
а доводи щодо недостовірності проектної документації на проведення
газопроводу виходять за межі касаційного перегляду справи.

Право земельного
сервітуту за  ст.  ст.
395,  401 ЦК України,  98,
101 ЗК України є суть речове право на чуже майно,  за якого власник земельної ділянки обмежено у
власному інтересі управомочений користуватися,
зокрема,  чужою земельного ділянкою,  коли обсяг такого обмеженого користування
визначається за підставами виникнення такого права. За змістом  ст.
ст.  401,  404 ЦК
України,  підставою встановлення
права сервітуту є корисність обслуговуючої
ділянки   позивача   в
тому   сенсі,    що
вона   спроможна   поновити
певну

господарську
неповноцінність пануючої ділянки відповідача,
а також допустимість втручання у здійснення права власності,  коли іншим способом неможливо усунути
неповноцінність пануючої ділянки.

Згідно з
ч. 1  ст.
100 ЗК України для власника чи землекористувача передбачено право
вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної
ділянки,  тобто передачі такого права (traditio),
коли рішенням суду,
встановивши наявність до того підстав,
визнається за особою право володіти сервітутом,  що,
таким чином,  набуде значення
проти всякого,  і в цьому сенсі таке
рішення суду за ч. 5  ст.  11 ЦК України є підставою виникнення права
сервітуту. Відповідно,  до постановления
рішення суду таке право обмеженого користування має значення не проти
всякого,  а лише проти власника
(володільця) обтяжуємої земельної ділянки,
від якого і вимагається традиція сервітуту.

Відповідач
без прокладення газо-,  водопроводу і
відводу води через вигрібну яму не може повноцінно використовувати надану йому
земельну ділянку за її цільовим призначенням,
що за  ст.  ст.
19,  20,  143 ЗК України позбавляло володіння ним цією
ділянкою всякого сенсу. Іншого способу,
аніж використання земельної ділянки позивача для прокладення інженерних
комунікації і відводу води не встановлено,
коли для позивача не виключена можливість використовувати частину
земельної ділянки,  зайняту спорудами
відповідача,  у певних цілях,  що свідчить про зведення обмежень для
позивача у користуванні її земельною ділянкою до мінімуму. Звідси,  за переконанням суду касаційної інстанції
відповідає нормам матеріального права висновки місцевого і апеляційного судів
про наявність підстав для встановлення права сервітуту,  що підлягає подальшій державній
реєстрації,  та виключає порушення права
власності позивача з боку відповідача.

Таким
чином,  встановлено і це вбачається з
матеріалів справи,  що судові рішення
ухвалені з суворим додержанням норм процесуального права та у відповідності з
нормами матеріального права і відсутні передбачені ч. 1  ст.
338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновків місцевого та апеляційного судів не
спростовують.

Керуючись,   ст.
ст.  332, 336, 342-345 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту оголошення,
остаточна і оскарженню не підлягає.