УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ     СУД    ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ     ОБЛАСТІ
Справа №22 - 3150/2007 рік                           Головуючий в 1-й інстанції  Літвінова Л.Ф.
39                                                    Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2007 року.                                                                       м.  Дніпропетровськ

Колегія    суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного    суду Дніпропетровської
області   в складі:

головуючого    судді -
Рудь В.В.,

суддів                    '                -
Осіяна О.М. ,  Ремеза В.А.,

при
секретарі                       - Худолій Н.А.,

розглянувши
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Межівського районного суду   Дніпропетровської області від 24 січня 2007 року за позовом
приватного підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Межівський районний центр зайнятості про визнання
розірваним трудового договору. -

встановила:

В серпні
2006 року
позивачка звернулася до суду з позовною заявою та просила постановити
рішення,  яким визнати розірваним
трудовий договір з відповідачкою.

В
обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те,  що як приватний підприємець вона 01 жовтня 2002 року уклала трудовий
договір із ОСОБА_2.,  який було
зареєстровано у Межівському центрі зайнятості. З моменту укладення договору
відповідачка працювала продавцем у торговому лотку,  але 27,
28, 30, 31 березня 2006
року вона не приступила до роботи згідно графіку виходу до робочого місця
та не заявила про причини свого невиходу. Згідно графіку вона повинна була
працювати по 5 годин з 07-00 до 17-00 години,  а у вихідні дні відповідно до графіку. 17 квітня 2006 року позивачкою
на адресу ОСОБА_2. було направлено телеграму,
в якій їй запропонувала з'явитися для вирішення питання про передачу
товару,  проведення ревізії та причин не
виходу на робоче місце,  а також було
вказано,  що відповідачка повинна
з'явитися 18 квітня 2006 року о 17 годині до
Межівського районного центру зайнятості. З'явившись до Межівського районного
центру зайнятості ОСОБА_2. не змогла пояснити причини неявки її на робоче місце
та відмовилася розірвати трудовий договір за
ст.  40 п. 4 КЗпП України і
не надала своєї трудової книжки.

В
судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала,  відповідачка заявлені позовні вимоги не
визнала,  представник третьої особи не
заперечував проти задоволення позову.

Рішенням
Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволено.

В
апеляційній скарзі відповідачка ставить питання про скасування рішення суду як
постановленого з порушенням норм матеріального та процесуального права,  та просить постановити нове рішення. Суд
першої інстанції не сприяв всебічному та повному дослідженню обставин у
справі,  не з'ясував умови праці

відповідачки,  причину прогулів та обставини передачі
товарно-матеріальних цінностей. Також суд не взяв до уваги,  що вона подала заяву про звільнення за
власним бажанням та не отримала розпорядження про звільнення.

Перевіривши
матеріали справи ,  законність та обґрунтованість рішення суду і доводи
апеляційної скарги ,  колегія суддів вважає ,  що
апеляційну скаргу слід відхилити ,  а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи між сторонами по справі - приватним
підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2. 01
жовтня 2002 року
було підписано трудовий договір,  згідно
до умов якого відповідачка була прийнята на роботу до позивачки на посаду
продавця ( а.с.  4).
01 квітня 2006 року
відповідачка звернулась до позивачки з проханням звільнити її із 7 квітня 2006 року за
підставами п. 1  ст.  36
КЗПП України ( а. с.  17). Але відповідно
до розпорядження від 15 травня 2006 року ОСОБА_2. була звільнена з роботи на
підставі п. 4  ст.  40
КЗПП України у зв'язку із відсутністю на робочому місці без поважних причин
в період із 27 березня
до 01 квітня 2006 року (а.с. 32)/

Відповідно
до положень п. 6, 8 Порядку
реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою ,
затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної
політики України 8 травня 2001 року № 260 у разі
закінчення строку трудового договору або припинення його дії у трудовому
договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням
на відповідні статті КЗПП України ,  про що сторони сповіщають державну службу зайнятості ,
яка зареєструвала трудовий договір і протягом трьох днів
цей договір повинен бути знятий з реєстрації ,  що дає в
свою чергу право фізичній особі внести записи в трудову книжку працівника про
звільнення його з роботи..

Оскільки
відповідачка відмовилася від розірвання трудового договору на підставі п. 4  ст.  40 КЗПП України і
не надала своєї трудової книжки ,  застосувати такий порядок зняття із реєстрації трудового
договору позивачка та Межівський центр зайнятості не мали можливості.

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позову.

Таким
чином,  суд першої інстанції повно та
всебічно дослідив і оцінив обставини у справі,  надані
докази ,  правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин
і закон ,  який їх регулює.

Доводи
апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду не можуть бути прийняті
до уваги,  оскільки відповідачка не
оспорила дії позивачки щодо причин звільнення у встановленому законом порядку.

Керуючись  ст.  307, 308, 315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з
моменту її проголошення.