Справа 22ц - 1001/ 2007 р.                      Головуючий в
1-ій інстанції Коверзнєв В.О.
цивільна.                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007 року.                       Апеляційний суд
Чернігівської області

в
складі: головуючого - судді Смаглюк Р.І., суддів Бобрової І.О., Зінченко СП.,

при секретарі
Вареник О.М.,

з участю
представників сторін,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської
області в м. Чернігові апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2007
року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю / далі - ТОВ/
„Пік-Відео" до ОСОБА_1 про захист авторських прав, -

встановив:

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить
скасувати вказане рішення в зв"язку з невідповідністю висновків суду
матеріалам справи та неправильним застосуванням матеріального та процесуального
закону і постановити нове рішення про відмову в позові.

В грудні 2006 року
позивач ТОВ „Пік-Відео" звернулося до відповідача ОСОБА_1 з позовом про
захист авторських прав та виплату компенсації за порушення майнових авторських
прав в сумі 18750 грн. з
таких підстав. Позивач на підставі ліцензійних договорів є правоволодарем
виключних авторських прав щодо використання окремих аудіовізуальних творів на
території України, зокрема, на такі твори, як „Охота на пиранью", „Спуск", „Свои", „Основной
инстинкт-2", „Большая жратва".

16 серпня 2006 року в
результаті перевірки дотримання чинного законодавства в сфері інтелектуальної
власності було встановлено факт порушення відповідачем ОСОБА_1 Закону України
„Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм,
ком"ютерних програм, баз даних" шляхом продажу примірників вказаних
аудіовізуальних творів без контрольних марок. У нього було вилучено 171 примірник таких
творів, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вказане
правопорушення на підставі ст. 164-9
КАП України. Відповідач ОСОБА_1 порушив ст. 15 Закону України „Про авторське право та суміжні

права" та ст.ст.3, 10 Закону України
„ Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм,
ком"ютерних програм, баз даних", тому що відповідно до ліцензійних
договорів від 4 серпня 2006 року, 20 жовтня 2005 року, та
договору про передачу виключних авторських права на виробництво і
розповсюдження відеопрограм від 12
січня 2006 року
позивачу передані виключні авторські права, включаючи право на виробництво та
розповсюдження / продаж/
відповідних аудіовізуальних творів на компакт-дисках.

Правове використання вказаних творів дозволяється лише за умови їх
маркування контрольними марками. Відповідачем ОСОБА_1 були порушені майнові
авторські права позивача продажем цих творів без контрольних марок. Відповідно
до ст. 52 Закону
України „Про авторське право та суміжні права" компенсація за порушення
авторського права становить від 10
мінімальних заробітних плат на момент вчинення правопорушення та з
врахуванням кількості творів, реалізованих з порушенням авторського права. При мінімальній
платі 375 грн.
станом на 16 серпня 2006 року розмір
компенсації становить 18750
грн. / 375 х 10 х 5 творів/.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2007 року позов
задоволено. Суд встановив, що 16 серпня 2006 року відповідач ОСОБА_1 з
пересувного торгового місця здійснював розповсюдження аудіовізуальних
немаркованих контрольними марками творів в кількості 171 шт. 5 видів, про що
був складений акт № 46 і вилучена вказана продукція. Постановою Деснянського
районного суду м. Чернігова від 26
вересня 2006 року
ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 4
ст. 61 ЦПК України ця постанова є обов"язковою для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої її ухвалено, з
питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому суд визнав
доведеним факт незаконного розповсюдження аудіовізуальних творів 5 назв.

Відповідно до ст. 52
Закону України „Про авторське право та суміжні права" при порушенні
особою авторського права суб"єкт авторського права має право на виплату
грошової компенсації в розмірі від 10
до 50000 мінімальних
заробітних плат. Сума такої компенсації позивачем визначена вірно, тому з
відповідача стягнуто на користь позивача 18750
грн. компенсації, на користь держави -
судовий збір в сумі 187
грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане
рішення і постановити нове про відмову в задоволенні позову з таких підстав.
Висновки суду про доведеність незаконного розповсюдження відповідачем
аудіовізуальних творів 5
назв, авторські права на які належать позивачу, є помилковими. Відповідно
до ст. 1 Закону
України „Про авторське право та суміжні права" аудіовізуальний твір - це твір, який
фіксується на певному матеріальному носії, в тому числі на компакт-диску.
Наявність компакт-

дисків
не є підтвердженням наявності аудіовізуальних творів на цих носіях, щодо яких
відповідач допустив порушення авторського права, тому посилання в рішенні суду
на акт від 16 серпня 2006 року та
постанову суду від 26 вересня 2006 року не є
доказом наявності на вилучених компакт-дисках вказаних аудіовізуальних творів.

Акт вилучення 171 компакт-диску
не є належним доказом, оскільки складений з порушенням закону, ст. 19 Конституції
України, у відсутності відповідача. Суд не взяв до уваги факт продажу тільки 1 компакт-диску,
що був вчинений як оперативна закупка. Вказані обставини свідчать про
помилковість висновку суду щодо розповсюдження аудіовізуальної продукції.

Суд неправильно застосував ст. 52 названого закону,
яка передбачає альтернативну відповідальність за вибором позивача - або стягнення
збитків, або отриманого доходу, або грошової компенсації. Вибір грошової
компенсації в розмірі 18750
грн. не є адекватним способом відновлення порушених прав. Торгове місце і
вилучені компакт-диски йому не належать, їх походження йому не було відоме, від
продажу 1 диску за
8 грн. збитки від
його дій не перевищують 20
грн. Тому суд неправильно застосував п."г" ст. 52 Закону України
„Про авторське право та суміжні права".

Суд першої інстанції невірно застосував положення ч. 4 ст. 61 ЦПК України,
оскільки постановою встановлюється факт наявності чи відсутності
адміністративного правопорушення, а не порушення авторського права позивача.
Постановлене рішення не відповідає ст. 213
ЦПК України, тому що жодним доказом не підтверджено факт незаконного
розповсюдження аудіовізуальних творів, права на які належать позивачу.
Оскаржуване рішення не відповідає встановленим обставинам, матеріальному і
процесуальному закону, не обґрунтоване належними доказами, надана перевага
доказам позивача і не мотивовано не прийняті докази відповідача. Тому просить
скасувати вказане рішення і постановити нове про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,
що вона підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на підставі
договорів № 01/06 від 12 січня 2006 року про
передачу виключного авторського права на відтворення та розповсюдження
відеопрограм, ліцензійних договорів від 4
серпня 2006 року, 20 жовтня 2005 року належать
виключні авторські права на використання аудіовізуальних творів „Охота на пиранью", „Спуск", „Свои", „Основной инстинкт-2",
„Большая жратва'7 л.с. 6-11, 17-21, 25-35, 54-58/. Актом перевірки № 46 від 16 серпня 2006 року
встановлено, що ОСОБА_1 на пересувному торговому місці на пр. Миру біля
магазину „Дитячий світ" пропонував для продажу 171 компакт-диск,
серед яких були названі аудіовізуальні твори, які не були марковані
контрольними марками/ л.с.12-16,   22-23/.
Відповідно
до   ст.   2   Закону   України
№   1098-ІУ   „   Про

розповсюдження
примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм,
баз даних" контрольна марка -
це спеціальний знак, що засвідчує дотримання авторських і /або/ суміжних
прав і надає право на розповсюдження цих творів. її відсутність свідчить про
порушення цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про авторське право та суміжні
права" розповсюдження об"єктів авторського права - будь-яка дія, за
допомогою якої об"єкти авторського права безпосередньо чи опосередковано
пропонуються публіці. Із показань свідка ОСОБА_3
встановлено, що ОСОБА_1 виставив для продажу вказані товари, з цих товарів
продав 1 компакт-диск
„Основного инстинкта-2" йому, 1
- інспектору Семешко /л.с.76-77/,
чим порушив ст.ст.3, 8,
10 Закону України № 1098-ІУ
та ст. 50 Закону
України „Про авторське право та суміжні права".

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки
доказів, невідповідності висновків суду встановленим обставинам, щодо
відсутності порушення відповідачем авторських прав позивача є необгрунтованими.
Притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 164-9 КАП України не
позбавляє позивача права на цивільно-правовий захист відповідно до ст.52 Закону
України „Про авторське право та суміжні права"

Право визначення способу захисту порушеного права належить позивачу, який
відповідно до п."г" ч. 1
ст. 52 названого
закону обрав такий спосіб як виплата компенсації. Відповідно до ч.2 цієї статті
суд зобов"язаний у встановлених п."г" цієї частини межах
визначити розмір компенсації,
враховуючи обсяг порушення та /або/ наміри відповідача.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір компенсації, виходив з мінімальної
заробітної плати 375 грн. на
час вчинення порушення і застосував коефіцієнт 10, збільшивши цю суму в 5 разів, вважаючи вчиненими 5 порушень. Однак такий висновок суду не відповідає ні
встановленим   обставинам   справи,
ні   ст.   52   названого   вище
закону.

Постановою від 26 вересня 2006 року, актом від 16 серпня 2006 року зафіксовано
порушення авторського права щодо 5
творів, ст. 52 названого
закону визначає розмір компенсації не в залежності від асортименту творів,
відносно яких допущено порушення авторських прав, а з обсягу порушення та
намірів відповідача. Тому суд не мав підстав для збільшення застосованого
розрахунку в 5 разів,
застосувавши при цьому розрахунок мінімальної кількості мінімальних заробітних
плат.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що за застосованим
судом розрахунком розмір компенсації підлягає стягненню в сумі 3750 грн.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду - зміні в частині
визначення розміру компенсації.

Керуючись ст.ст. 303,
307, п. 4 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2007 року змінити.
Викласти перший та другий абзаци резолютивної частин рішення в такій редакції:

„Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю „Пік-Відео" компенсацію за порушення авторських
прав в розмірі 3750 грн. та 30 грн. у
відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
сумі 30 грн., а
всього - 3780 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 51 грн. на користь місцевого бюджету м. Чернігова.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржене до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
проголошення.