Справа № 33 ц-334кс/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 липня 2007 року колегія судців судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів:   Шолох З.Л., Козаченка В.І., Данилової О.О.,

Мурлигіної
О.Я.,

розглянувши    у відкритому    судовому засіданні в м. Миколаєві    цивільну

справу
за             позовом    ОСОБА_1 до відділення

виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Маловисківському районі Кіровоградської області про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок трудового каліцтва, за
касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у
Маловисківському районі Кіровоградської області на рішення Маловисківського
районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2005 року,

встановила:

У лютому 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань у Маловисківському районі
Кіровоградської області (далі - Фонд) про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, внаслідок трудового каліцтва.

Позивач зазначав, що з квітня 1976 року по листопад 1993
року працював трактористом - комбайнером у колгоспі „ Імені Ульянова". При виконанні
трудових обов'язків 2 вересня 1980 року отримав травму, про що було складено
Акт за формою Н-1.

За висновком МСЕК від 13 листопада 1980 року, він вперше був визнаний
інвалідом 3 групи безстроково, у зв'язку з трудовим каліцтвом та отримував від
колгоспу щомісячні виплати в порядку відшкодування шкоди. В 90-х роках виплати
було припинено у зв'язку з процесами реорганізації та реформування.

27 березня 2003 року при повторному огляді МСЕК встановила 2 групу
інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом на 1 рік.

ЗО червня 2004 року Обласною МСЕК йому безстроково
встановлено З групу інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом із втратою 50 %
професійної працездатності. З цього ж часу він отримує 91,80 грн. пенсії, як
інвалід.

Доповнюючи та уточнюючи позовну заяву, позивач вважав, що
у зв'язку з відсутністю у збанкрутілого підприємства правонаступника, Фонд
повинен виплатити на його користь 47 400 грн. моральної шкоди, одноразову
допомогу у розмірі 10 640 грн. із розрахунку середньомісячного заробітку 990
грн. та призначити щомісячні страхові виплати у розмірі 495 грн. з дня
встановлення стійкої втрати працездатності.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської
області від   15 вересня   2004 року, залишеним без змін   ухвалою
апеляційного суду

Кіровоградської
області від 23 лютого 2005 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Фонду на
користь позивача 22 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 10 640 грн. -
одноразової страхової виплати та по 495 грн. щомісячних страхових виплат,
починаючи з ЗО червня 2004 року.

В касаційній скарзі представник Фонду, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення в
частині відшкодування моральної шкоди та одноразової допомоги, постановити в
цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної
скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд,
обґрунтовано вважав, що з набранням чинності з 1 квітня 2001 року Законом
України від 23 вересня 1999 року „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон) відшкодування шкоди
потерпілим на виробництві проводиться Фондом. В тому числі і уся
заборгованість, яку підприємства, установи та організації не відшкодували і
право на яку мали потерпілі на виробництві, у разі їх ліквідації без правонаступника
до набрання чинності Законом.

Між тим, погодитися з висновком суду щодо обов'язку Фонду відшкодувати
моральну шкоду потерпілому, колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 отримав
виробничу травму 2 вересня 1980 року, про що було складено Акт за формою Н-1. У
зв'язку з цим, 13 листопада 1980 року він вперше був визнаний інвалідом З групи
безстроково. В порядку відшкодування шкоди отримував щомісячні виплати від
підприємства.

Однак, на час виникнення спірних правовідносин законодавством України не
передбачалось відшкодування моральної шкоди.

Закон та акти законодавства, що передбачають її відшкодування, не мають
зворотної дії у часі і не можуть застосовуватися до правовідносин, які виникли
до набрання чинності Конституцією України та Законом України „Про охорону
праці" від 14 жовтня 1992 року, який набрав чинності з 24 листопада 1992
року.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди
задоволенню не підлягали.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не врахував
зазначених вимог закону і задовольнив позовні вимоги про відшкодування і
моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на це
порушення і залишив рішення суду першої інстанції без зміни.

Доводи наведені у касаційній скарзі про відсутність у
позивача права на відшкодування одноразової допомоги не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що таке відшкодування
проводилося раніше. В той час як таке відшкодування передбачалося
законодавством на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, при вирішенні питання про відшкодування
моральної шкоди, судами допущено порушення норм матеріального права, що є
підставою для часткового скасування судових рішень, постановлених по цій
справі.

Керуючись ст.ст. 336, 341,346 ЦПК України та Законом України „Про внесення
змін до Закону України „Про судоустрій України" щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, колегія
суддів, -

вирішила:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у
Маловисківському районі Кіровоградської області задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15
вересня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 23
лютого 2005 року в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди
скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у Маловисківському районі
Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині
рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.