РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня
2007 року                                                                                   м.  Хмельницький

апеляційний суд Хмельницької області

в складі:
головуючого - судді   Самчука П.П.

суддів :     Пастощука М. М. ,  Баса О.Г. при секретарі    Козіцькій А.Б. з участю   МоісеєваС. М.

розглянув
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-100 за апеляційною
скаргою Шепетівського ВАТ „Завод „Пульсар" на рішення Шепетівського
міськрайонного суду від 15 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Шепетівського ВАТ „Завод „Пульсар" про стягнення заробітної плати,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні і відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши
матеріали справи,  доводи апеляційної
скарги,  апеляційний суд

встановив:

ОСОБА_1
20 жовтня 2006 року звернувся в суд з позовом,
вказавши,  що працював
електрозварювальником у відділі головного енергетика Шепетівського ВАТ „Завод
„Пульсар" і наказом №171 від 02 грудня 2006 р. був звільнений за власним
бажанням.  Було нараховано 475, 22 грн.
заробітної плати,  яку на день звільнення
не було виплачено та не було виплачено і в дальнішому. В зв"язку з цим
просив стягнути з ВАТ „Завод „Пульсар" на його користь 475, 22 грн.
невиплаченої заробітної плати,  середній
заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні і відшкодувати
моральну шкоду 1700 грн.

Рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від 15 листопада 2006 року позов задоволено
частково і стягнуто з ВАТ „Завод „Пульсар" на користь ОСОБА_1  475, 22 грн. заборгованості по зарплаті,  7960, 69 грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та відшкодовано 200 грн. моральної шкоди.

В
поданій апеляційній скарзі ВАТ „Завод „Пульсар" рішення суду вважає
неправильним і просить скасувати,
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального
права.

Апеляційний
суд вважає,  що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,  а
рішення суду - зміні із-за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Судом
першої інстанції правильно зазначено,  що
з дня звільнення позивача і по день розгляду справи судом розрахунок з ним не
було проведено,  тому підлягала стягненню
невиплачена заробітна плата в сумі 475 грн.22 коп. і середній заробіток за весь
час затримки по день фактичного розрахунку.

Також
правильно відповідно до вимог постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. №100 „ Про
затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати „ визначено
необхідну в даному випадку середньоденну заробітну плату 22, 81 грн.
Проте,  при визначені загальної суми
середнього заробітку середньоденну заробітну плату помножено на 349 календарних
днів,  а потрібно на кількість робочих
днів,  яких було 239,  тому сума середнього заробітку складатиме 5451,
59 ( 239 х 22, 81) грн. В зв"язку з цим рішення в частині стягнення 7960,
69 грн. середнього заробітку підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про стягнення 5451, 59 грн.

Головуючий
у першій інстанції -    Болотін С. М.                            Справа № 22ц-100

Доповідач
- Самчук П.П.                                                                   Категорія
39,  41

Разом з тим,  судом правильно зазначено,  що відповідно до ч.б  ст. 12 Закону України „ Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 15.05.1992 р.
№ 2343-ХІІ дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на
вимоги про виплату заробітної плати.

В
зв"язку з цим є безпідставним посилання в апеляційній скарзі на ч.1  ст.  14
зазначеного Закону. Також частиною 5
ст.  14 вказаного Закону
встановлено,  що заяви кредиторів за
вимогами про виплату середньої заробітної плати,  щодо яких є заперечення боржника,  розглядаються згідно підсудності,  що встановлена цим Законом,  а статтею 5 не заборонено звернення до суду
загальної юрисдикції з позовом про стягнення заробітної плати.

Викладене
свідчить,  що апеляційна скарга не
містить підстав для скасування рішення суду в цілому,  крім неправильного вичислення середнього
заробітку,  на що немає посилання в
апеляційній скарзі.

Доводи
апеляційної скарги не містять доказів,
які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись  ст.
ст.    307,  309,
314,  317,  319 ЦПК України,  апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну
скаргу      Шепетівського ВАТ „Завод
„Пульсар" задоволити частково.

Рішення
Шепетівського міськрайонного суду від 15 листопада 2006 року в частині
стягнення середнього заробітку в сумі 7960 грн.69 коп. скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення.

Стягнути
з Шепетівського ВАТ „Завод „Пульсар" на користь ОСОБА_1 5451 грн.59 коп.
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,  а в решті рішення суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної
сили.