УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007
року серпня 27 дня колегія суддів Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого:        Віхрова
В. В.,

Суддів:                                                                    Гайдук
В. І.,       Дерев'янка О. Г.,

Козлова С.
П.,     Красвітної Т. П.

розглянувши
відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про
судоустрій України» (в редакції Закону України № 697-V від 22.02.2007) в касаційному порядку у судовому
засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про
встановлення факту,  що має юридичне
значення,  де зацікавлена особа,  Вишгородський районний військовий комісаріат
Київської області,  за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 26 грудня 2005
року,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування у період
1943-1944 p.p. під час
німецької окупації в м.  Вінниці у
концентраційному таборі,  оскільки у
Державному архіві Вінницької області не зберігся список в'язнів,  через що відсутня можливість встановити у
позасудовому порядку цей факт,  який має
значення для виникнення особистих та майнових прав учасника бойових дій.

Рішенням
Вишгородського районного суду Київської області від 06 вересня 2005 року заява
ОСОБА_1 задоволена і факт такого перебування у концтаборі встановлений.

Рішенням
апеляційного суду Київської області від 26 грудня 2005 року рішення місцевого
суду скасоване і у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність рішення апеляційного суду
через порушення норм процесуального права щодо з'ясування обставин справи
апеляційним судом,  у зв'язку з чим
просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення місцевого
суду,  що помилково скасоване.

Заслухавши
суддю-доповідача,  вивчивши матеріали
справи в межах касаційної скарги,  суд
дійшов висновку,  що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з таких підстав.

Вирішуючи
спір,  суди виходили з наступних обставин
справи.

Заявник
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.  Чернип
Вище-Дубичанського району (нині Вишгородський район Київської області). У
період окупації Вінницької області під час Великої Вітчизняної Війни (липень
1943 р. - березень 1944 р.)
у м.  Вінниці був організований табір
для військовополонених та осіб чоловічого населення. Факт перебування заявника
у дев'ятирічному віці у цьому таборі підтверджується лише свідченнями
свідків,  які отримали статус
малолітнього в'язня фашизму.

Скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення у справі,  апеляційний суд виходив з того,  що за архівними довідками Державного архіву
Вінницької області відсутній список в'язнів табору,  що знаходився у м.  Вінниця,
та що не надано допустимих доказів наявності у м.  Вінниця концентраційного табору в
розумінні  ст.  1 Закону України «Про жертви нацистських
переслідувань».

Справа №
33ц-812 кс/07;                                                                                             6-6321
кс06

Головуючий у
першій інстанції:  Лебезун В.І.

Суддя -
доповідач: Віхров В. В.

Суд у
цій справі за  ст.  335 ЦПК України під час
її розгляду в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального
та процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини,  що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним.

Згідно
зі  ст.
235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з
додержанням загальних правил,
встановлених ЦПК України,  за
винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду,  у зв'язку з чим є хибним посилання суду
апеляційної інстанції на наслідки невиконання заявником свого процесуального
обов'язку довести ті обставини,  на які
він посилається як на підставу своїх вимог.

Разом з
цим,  суд касаційної інстанції
відзначає,  що місцевим і апеляційним
судами вжиті заходи щодо всебічного,  повного
і об'єктивного з'ясування обставин справи,
але достатніх фактичних даних про табір та перебування у ньому заявника
не зібрано. Суд не може залишити поза увагою те,  що надані свідчення не вказують на обстановку
і умови тримання у таборі,  а також те,  що,  як
вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2.3асвідчила,  що перебувала
у концтаборі разом з заявником до визволення радянськими військами,  але в той же час отримала посвідчення
учасника бойових дії як вивезена малолітньою до Німеччини.

Відповідно
до ч. 4  ст.  60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Звідси,
апеляційний суд,  дослідивши
зібрані докази у справі і розглянувг.л
справу з суворим дотриманням процесуального закону,  повно і правильно встановив фактичні
обставини у справі,  які відносяться до
предмету доказування.

Таким
чином,  встановлено і це вбачається з
матеріалів справи,  що рішення
апеляційним судом у цій справі ухвалене з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  і правильне по
суті рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань,  а касаційна скарга згідно зі  ст.
337 ЦПК України має бути відхилена.

Керуючись,   ст.
ст.  336,  337,
343-345 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
апеляційного суду Київської області від 26 грудня 2005 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту оголошення,
остаточна і оскарженню не підлягає.