УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„21"
червня 2007р.                                                                                м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої                                            Беркій
О.Ю.,

суддів                                                     Горблянського
Я.Д.,  Девляшевського В.А.,

секретаря                                               Сем'янчук
С. Й.,

адвокатів           ОСОБА_1,  ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_3до
ОСОБА_4,  ОСОБА_5про визнання права
власності на Vi частину будинковолодіння та земельної ділянки,  поділ майна в натурі та визнання частково
недійсним свідоцтва про право власності на будинковолодіння,  за апеляційною скаргою ОСОБА_4.. ОСОБА_5. на
рішення Яремчанського міського суду від 15 березня 2007 року,  з участю: апелянта ОСОБА_5.,  позивача ОСОБА_6

встановила:

В
вересні 2006 року ОСОБА_6, ОСОБА_3. звернулися в суд із зазначеним позовом до
ОСОБА_4.,  ОСОБА_5. посилаючись на
те,  що в 1990 році між ними та
відповідачами було укладено усну угоду про створення спільної часткової
власності,  зокрема будівництва будинку
та розпочато будівництво будинку та господарських споруд в сЯблуниця
Яремчанської міської ради. На виконання домовленості,  ними було надано кошти на зведення
будинку,  купувалися будівельні
матеріали. Відповідачі в свою чергу займалися безпосередньо зведенням будинку.
Для обслуговування будівництва ними було придбано за власні кошти вантажний
автомобіль ГАЗ-6611,  причіп,  автоцистерну,
свердлильний верстат,
бетономішалку та деревообробний верстат. Крім того,  для сприяння ОСОБА_5. у веденні
підприємницької діяльності,  ними було
також придбано і передано йому автомобіль "Опель-Омега" та
холодильник. На стадії завершення будівництва будинку ними було укладено
договір про спільну співпрацю,  а 15
вересня 2002 року договір про спільну діяльність. Згідно умов даного
договору,  після завершення будівництва
житловий будинок з господарськими спорудами мав бути розподілений по Vi
частині кожному та визначено було умови розподілу рухомого майна,  що було у їхній спільній власності. Розподілу
в рівних долях підлягала і земельна ділянка,
яка згідно державного акту на право приватної власності від 12 серпня
1996 року належала ОСОБА_4.В 2005 році відповідачі почали не виконувати умови
договору про спільну діяльність,  а з
2006 року почали чинити перешкоди у користуванні майном,  у зв'язку з чим виникло питання про
оформлення права власності на свою частку. Однак,  в ході оформлення документів їм стало
відомо,  що в січні 2003 року ОСОБА_4.
оформила право власності на ціле будинковолодіння за собою та провела
реєстрацію права власності на себе. У зв'язку з цим,  просили позов задовільнити.

Справа №
22-ц-590/2007р.                                    Головуючий
у 1 інстанції Свирида Т.Й.

Категорія
5                                                              Доповідач
Беркій О.Ю.

2

Рішенням
Яремчанського міського суду від 15 березня 2007 року позов задоволено,  визнано за ОСОБА_6., ОСОБА_3. право власності
на Уг частину будинковолодіння,  що
знаходиться в с. Яблуниця Яремчанської міської ради,  урочище Село,
виділено їм в натурі: Уг приміщення II (
майстерні),  площею 40, 7 кв.м. ,  вартістю 10671 грн.54 коп.,  приміщення ІП( гараж) площею 32, 6 кв.м.
,  вартістю 8547грн.72 коп.,  приміщення IY(
кладовка) площею 8, 2 кв.м. ,  вартістю
2150грн.04 коп.,  Уг приміщення коридору
2 площею 1, 5 кв.м. ,  вартістю 702 грн.
30 коп.,  приміщення коридору 3 площею 9,
7 кв.м. ,  вартістю 3560грн.87 коп.,  приміщення туалету 4 площею 2, 1 кв.м. ,  вартістю 770 грн. 91 коп.,  приміщення кімнати 5 площею 13, 8 кв.м. ,  вартістю 5065 грн.98 коп.,  приміщення кімнати 6 площею 9, 0 кв.м. ,  вартістю 3303 грн. 90 коп.,  приміщення туалету 7 площею 1, 7 кв.м. ,  вартістю 624 грн.07 коп.,  приміщення кімнати 8 площею 32, 4 кв.м.
,  вартістю 11 894 грн.04 коп.,  приміщення коридору 9 площею 8, 8 кв.м.
,  вартістю 3230нрн. 48 коп.,  приміщення туалету 20 площею 3, 6 кв.м.  вартістю 1339 грн.88 коп.,  приміщення туалету 21 площею 4, 5 кв.м.
,  вартістю 1674 грн.86 коп.,  приміщення кімнати 22 площею 12, 5 кв.м. .
вартістю 4652 грн.38 коп.,  приміщення
коридору 23 площею 11, 01 кв.м. ,
вартістю 4094 грн.09 коп.,
приміщення кімнати 24 площею25 кв.м. ,
вартістю 9 304 грн.75 коп.,
приміщення кладовки
25 площею 7, 7 кв.м. ,  вартістю 865
грн.86 коп.,  а всього по будинку
приміщень загальною вартістю 74 453 грн.67 коп. і з господарських будівель
гараж Б вартістю 9683 грн.,  а разом по
будинковолодінні на суму 84 136 грн.67 коп.,
що становить 51/100 ідеальних частин і в цій частині свідоцтво на право
власності на нерухоме майно,  видане
виконавчим комітетом Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області 6 лютого 2003 року на ім'я ОСОБА_4. визнано
недійсним.

Залишено
у власності ОСОБА_4.,  ОСОБА_5. та
виділено їм в натурі приміщення І ( гараж) площею 31, 8 кв.м. ,  вартістю 8337 грн.96коп,  Уг приміщення ІІ( майстерні) площею 40, 7
кв.м. ,  вартістю 10671 грн.54 коп.,  приміщення 5 ( коридор) площею 3, 6
кв.м,  вартістю 943 грн.92коп,  приміщення котельнії площею 3, 9 кв.м,  вартістю 1022 грн.58коп,  Уг приміщення коридору 2 площею 1, 5 кв.м.
,  вартістю 702 грн.ЗОкоп,  приміщення кімнати 10 площею 31, 1 кв.м. ,  вартістю 14561грн.02коп,  приміщення кімнати 11 площею 9, 0 кв.м.
,  вартістю 42213 грн.80 коп.,  приміщення туалету 12 площею 1, 5 кв.м. ,  вартістю 702 грн.ЗОкоп,  приміщення кухні 13 площею 14, 7 кв.м. ,  вартістю 6882грн.54 коп.,  приміщення коридору 14 площею 10, 1
кв.м,  вартістю 4728 грн.82 коп.,  приміщення YI (
сходова клітка) площею 8, 6 кв.м,
вартістю 4026грн.52коп,
приміщення кімнати 15 площею 18, 4 кв.м,
вартістю 7030 грн.64 коп.,
приміщення кімнати 16 площею 19, 5 кв.м,
вартістю 7450грн.95коп,  приміщення
туалету 17 площею 3, 8 кв.м,  вартістю
1451 грн.98 коп.,  приміщення коридору 18
площею 3, 8 кв.м,  вартістю 1451 грн.98
коп.,  приміщення туалету 19 площею 4, 7
кв.м,  вартістю 1795 грн.87коп,  приміщення YII( сходова
клітка) площею 13, 3 кв.м,  вартістю
5081грн.93 коп.,  а всього по будинку
приміщень загальною вартістю 81 056 грн.65 коп.,  а з господарських будівель залишено їм в власності
вбиральню вартістю 418 грн.,  та сарай
вартістю 321 грн.,  а разом по
будинковолодінні на суму 81 795 грн.65 коп.,
що в ідеальних долях складає 49/100 частин.

Для
ізоляції приміщень в будинку між співвласниками зобов'язано ОСОБА_4. та
ОСОБА_5. влаштувати цегляну перегородку в майстерні II для її
поділу по Уг частині та вкласти двері Д5 на другому поверсі будинку.

Зобов'язано
ОСОБА_1 таОСОБА_3. вийняти дверне полотно вхідних дверей і влаштувати два
ізольованих входи в приміщення будинку,
а також встановити дерев'яну перегородку в приміщенні коридору 2 для
його поділу по Уг частині.

Стягнуто
з ОСОБА_1 таОСОБА_3. на користь ОСОБА_4. та ОСОБА_5. 1178 грн. 11коп,  як перевищення реальної частки виділеного їм
майна над ідеальною.

З іншого
майна визнано за ОСОБА_6. таОСОБА_3. право власності на автомобіль
ГАЗ-6611,  1992 року випуску,  фургон,
реєстраційний номер НОМЕР_1.
Шасі НОМЕР_2НОМЕР_3  який
зареєстрований в Надвірнянському МРЕВ 4 травня 2004 року за ОСОБА_4.. вартістю
10592грн.38 коп.,  автоцистерну одноосну
причіпну,  об'ємом 3 куб.м,

3

вартістю  1641
грн.25  коп.,  та деревообробний верстат ( кругопільний і
стругальний),  потужністю електродвигуна
2, 8 кВт,  вартістю 1388 грн.75 коп.

Визнано
за ОСОБА_6. таОСОБА_3. право власності на земельну ділянку площею 0, 16
га,  що знаходиться зі сторони виділеної
їм частини будинковолодіння і яка розташована в с. Яблуниця Яремчанської
міської ради Івано-Франківської області та згідно державного акту на право
приватної власності на землю від 12 серпня 1996 року І-ІФ № 0011223 належить
ОСОБА_4.

Стягнуто
з ОСОБА_4. та ОСОБА_5. на користь ОСОБА_1 таОСОБА_3. 2 616 грн.09 коп. судових
витрат.

На дане
рішення ОСОБА_5. та ОСОБА_4. подали апеляційну скаргу у якій посилаються на
те,  що судом невірно витлумачено закон
та у зв'язку з чим дійшов висновку про право позивачів на майно,  власниками якого вони були до укладення договору
про спільну діяльність,  виділивши частку
його позивачам.  Однак в процесі
дослідження обставин справи позивачами не надано доказів їхньої участі у
придбанні спірного майна. Правовстановлюючі документи на автотранспорт
оформлені на ОСОБА_5. ,  а тому голослівними
є твердження позивачів про їх участь у придбанні автомобілів. У своїх
запереченнях проти позову вони стверджували,
що позивачі підписавши договір про спільну діяльність ,  не приступили до виконання умов
договору,  а тому будівництво спірного
будинку завершувалось ними самотужки і за власні кошти. Судом не взято до уваги
те,  що ними було представлено накладні і
квитанції на придбання ними будівельних матеріалів,  доказів придбання будівельних матеріалів
позивачами не представлено. Посилання суду на звіти ОСОБА_5. про підприємницьку
діяльність не підтверджують участі позивачів у будівництві. Підприємницька
діяльність не є предметом договору про спільну діяльність. Зазначені звіти були
передані позивачам для підтвердження того,
що частину прибутків від підприємницької діяльності ними направлялося на
завершення будівництва і цим самим підтверджували ,  що вони виконують умови договору. Не
приступивши до участі у завершення і будівництва будинку ні коштами,  ні особистою працею,  позивачі не прийняли договір до
виконання,  а тому він залишився фактично
протоколом про наміри. Спростовуючи заяву про пропуск позивачами строків
позовної давності,  суд послався на
показання свідка ОСОБА_7 про те,  що вона
дізналася про реєстрацію будинку тільки у зв'язку із запитом адвоката.
Однак,  факт того,  коли свідок дізналася про оформлення права
власності на будинок не можуть бути підтвердженням необізнаності позивача про
завершення будівництва та приймання будинку в експлуатацію. Допитана в судовому
засіданні свідокОСОБА_8
пояснювала суду,  що у її присутності
позивач дізнався про приватизацію будинку ще у липні 2003 року. Судом дані
покази свідка не спростовано,  а тому суд
безпідставно дійшов до висновку,  що
позивачі не пропустили строк позовної давності. Просять рішення суду скасувати
та постановити нове рішення,  яким у
позові відмовити.

В
засіданні апеляційного суду апелянт апеляційну скаргу підтримав по
вищенаведених мотивах.

Позивач
ОСОБА_6. апеляційну скаргу заперечив,
посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши письмові матеріали справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

За
змістом  ст.  430 ЦК
України ( в редакції 1963 року),
предметом договору є сумісна діяльність сторін для досягнення спільної
господарської мети. Такі договори можуть бути як двосторонніми,  так і багатосторонніми,  тобто без обмеження кількості учасників сумісної
діяльності.

Відповідно
до  ст.
44 даного Кодексу договори про сумісну діяльність повинні укладатись у
письмовій формі,  тобто шляхом складання
одного документа,  підписаного сторонами.
Оскільки глава 38 Цивільного кодексу України не передбачає обов'язкових
реквізитів договору про сумісну діяльність,
то слід виходити з того,  що   такий договір

4

вважається
укладеним,  коли між сторонами у
письмовій формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах,  необхідних для його виконання,  зокрема: мета договору,  порядок та умови ведення спільних справ,  види та обсяг внесків кожної із сторін,  умови використання результатів сумісної
діяльності тощо.

Грошові
та інші майнові внески учасників цього договору,  а також майно,  створене або придбане в результаті їх
сумісної діяльності,  є спільною
власністю сторін,  яка за своїм
характером є частковою ( дольовою) власністю ( статті 432 та 112 Цивільного
кодексу України).

З
матеріалів справи вбачається,  що 3
вересня 2002 року сторонами було укладено договір про співпрацю,  відповідно до якого вони підтвердили,  що здобутим за минулі роки майном,  зокрема,
земельною ділянкою,  вантажним
автомобілем ГАЗ-66 ,  легковим
автомобілем з причепом ,  холодильним
обладнанням в кількості 4 одиниці,
ємкістю для води на шасі,
компресором,  свердлильним
верстатом,  бетономішалкою та товарами і
коштами на суму 10 000 грн. вони володіють на паритетних засадах ( по 50%
належить кожній стороні) і домовилися про продовження спільної співпраці.

В
подальшому,  15 вересня 2002 року
сторонами було укладено договір про спільну діяльність,  відповідно до п.1 якого сторони зобов'язались
діяти для досягнення господарської мети - закінчення будівництва житлового
будинку в с. Яблуниця Яремчанської міської ради,  участок
" Село ",  п.3 договору
передбачалось,  що для досягнення
зазначеної вище мети учасники договору роблять внески грошима чи іншим майном
або трудовою діяльністю. Грошові кошти та інші майнові внески учасника
договору,  а також майно,  створене або придбане в результаті їх
спільної діяльності ,  є їх спільною
власністю,  а в п.4 було передбачено
розподіл результатів сумісної діяльності,
відповідно до якого після досягнення мети договору збудований житловий
будинок підлягав розподілу кожній стороні по 50%. Відповідно підлягала і
розподілу земельна ділянка з рухомим майном.

Крім
того,  договором було передбачено і інші
умови,  зокрема,  відповідальність сторін,  порядок вирішення суперечок,  строк дії договору та ін.

За
наведених обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про
те,  що наявні умови договору свідчать
про укладення сторонами договору про сумісну діяльність і у них виникло право
спільної часткової власності.

Відповідно
до  ст.
162 ЦК України
( в редакції 1963 року) одностороння відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не допускається,  за винятком випадків,  передбачених законом.  Щодо договору про сумісну діяльність чинне
законодавство таких випадків не передбачає.

Судом
встановлено,  що рішенням виконкому
Яблуницької сільської ради від 14 січня 2003 року право власності на ціле
будинковолодіння оформлено за ОСОБА_4.,
а 6 лютого 2003 року на її ім'я було видано свідоцтво та зареєстровано
право власності.

За таких
обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те,  що оформленням права власності на ціле
будинковолодіння за ОСОБА_4. порушено права позивачів,  та обгрунтовано визнав право власності на Уг
частину будинковолодіння за ОСОБА_6.
таОСОБА_3.,  визнавши в
зазначеній частині недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно та
провів розподіл спірного будинковолодіння,
земельної ділянки та рухомого майна.

Доводи
апелянтів про те,  що позивачами не
надано суду доказів їхньої участі у придбанні спірного майно та доказів участі
у виконанні умов договору,  колегія
суддів вважає необгрунтованими,  оскільки
з тексту договору вбачається,  що сторони
для досягнення мети об'єднали спільне майно,
яке складалося з земельної ділянки,
транспортних засобів,
холодильного обладнання,
будівельних матеріалів та обладнання на суму 10 000 грн. Крім того,  з приводу невиконання умов договору,  апелянтами не ставилося питання про
дострокове розірвання цього договору з підстав його невиконання.

5

Факт
участі позивачів в будівництві спірного будинку підтверджується і звітами про
результати сумісної діяльності,
складання яких передбачалося п.4.2 договору та відповідно зауваженнями і
претензіями до таких звітів.

Необгрунтованими
є і доводи апелянтів про те,  що
позивачами пропущено строк позовної давності,
оскільки зібраними по справі доказами підтверджується,  що про порушення своїх прав їм стало відомо
тільки в 2006 році.

Рішення
суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і
підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315,  317 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4,  ОСОБА_5відхилити.

Рішення
Яремчанського міського суду від 15 березня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з часу набрання нею законної сили.