Справа № 22-1884/07                                             Головуючий
у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня
2007 року                                                                 м.  Запоріжжя

Колегія
судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:                  Полякова 0.3.

суддів:                               Бабак A.M.

Онищенка
Е.А.

при
секретарі:                  Бабенко Т.І..

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1
на рішення Бердянського міськрайонного суду ЗапорЬької області від 08 лютого
2007року

по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2005 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3  про

стягнення матеріальної та моральної шкоди,
в якому зазначав,  що 20.08.2005
року о 23.30

год. в с.  Осипенко Бердянського
району Запорізької області ОСОБА_3
,  знаходячись в

нетверезому стані разом зі своїм братом ОСОБА_4  здійснювали заправку автомобіля

ВАЗ 2102 державний НОМЕР_1,  при
цьому бензин з каністри пролився на землю і

машина загорілась. ОСОБА_3  залишив палаючий автомобіль біля павільйону,  який

належить позивачу і в результаті пожежі було пошкоджено частину павільйону.
В зв'язку з

цим матеріальна шкода із затратами на ремонт,  перевозкою
будівельних матеріалів,

заправкою вогнегасника склала 2007 грн. 50 коп.,  яку позивач і просив стягнути з

відповідача на його користь. Крім того,
просив стягнути моральну шкоду,
яку він оцінив в

5000 грн.

В
процесі розгляду справи,  ухвалою
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 січня 2007 року до
участі у розгляді справи у якості співвідповідача залучено ОСОБА_1,
який до 2000 року був власником автомобіля 2102 державний
НОМЕР_1,  та надав ОСОБА_3  генеральну довіреність на вказаний автомобіль,  по закінченню строку дії якої у 2003
році,  за заявою ОСОБА_1 ОСОБА_3  виданий тимчасовий реєстраційний талон,  за яким він керував вказаним автомобілем та
який згорів разом з автомобілем.

Рішенням
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2007 року
позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 2007 грн. 50 коп.,
в іншій частині позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду першої інстанції скасувати,  посилаючись на його   незаконність та необґрунтованість,  та ухвалити нове рішення,  яким

стягнути з ОСОБА_3  2007 грн. 50 коп.,
а також встановити факт належності автомобіля ВАЗ 2102 державний НОМЕР_1
ОСОБА_3  з 1995 р.

Вислухавши
суддю-доповідача,  пояснення осіб,  що з'явилися у судове засідання,  дослідивши обставини справи в межах доводів
апеляційної скарги колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно
п. 2 ч. 1  ст.  307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Згідно ч. 1
п.3  ст.
309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення.нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно
ч.2  ст.
1187 ЦК України,  шкода завдана джерелом підвищеної
небезпеки,  відшкодовується особою,  яка на відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом.

Відповідно
п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року,  з подальшими змінами,  „Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди",
шкода заподіяна фізичною особою підлягає відшкодуванню в повному
обсязі,  за умови,  що дії останньої були неправомірними,  між ними і шкодою є безпосередній причинний
зв'язок та є вина зазначеної особи,  а
коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,  незалежно від наявності вини.

З матеріалів
справи вбачається,  що 20.08.2005 року о
23.30 год. в с.  Осипенко Бердянського
району біля павільйону,  який належить
ОСОБА_2,  після того,  як ОСОБА_4  заправив автомобіль ВАЗ 2102 державний
НОМЕР_1 бензином з каністри,  виникла
пожежа,  в результаті якої загорівся
автомобіль,  та полум'я перекулося на
павільйон,  яким була пошкоджена частина
павільйону,  та позивачу спричинена
матеріальна шкода на суму 2007.50 грн.

Задовольняючи
позов частково,  суд виходив з того,  що оскільки відповідно довідки МРЕВ УДАЇ УМВС
України в Запорізькій області ОСОБА_3  керував автомобілем на підставі тимчасового
реєстраційного талону,  виданого за
заявою власника терміном до 11.02.2030 року,
а власником вказаного автомобіля є ОСОБА_1,  тому він
повинен нести відповідальність за спричинену матеріальну шкоду,  та стягнув з нього на користь позивача суму
матеріального збитку.

З таким
висновком суду погодитися не можна,  так
як відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992
року,  з подальшими змінами,  „Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди",
під володільцем джерела розуміється громадянин,  що здійснює експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,  оперативного управління,  або з інших підстав (договору оренди,  довіреності,
тощо).

Зазначене
вказує на дві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки - юридичну і
матеріальну. Так,  за юридичною ознакою
володільцем визнається тільки та особа,  яка володіє певним правом по відношенню до
джерела підвищеної небезпеки. Таким правом може бути право власності,  інше речове право,  договір підряду,  оренди,
тощо. Згідно з матеріальною ознакою,
володільцем визнається той власник або інший титульний володілець
джерела підвищеної небезпеки,  який
одночасно фактично його використовує,
зберігає,  утримує.

Як
встановлено судом,  ОСОБА_3  керував автомобілем на підставі тимчасового
реєстраційного талону,  виданого за
заявою ОСОБА_1 терміном
до 11.02.2030 року (а.с.  52).

Оскільки
володілець автотранспортного засобу дозволив ОСОБА_3  керувати
автомобілем ВАЗ 2102 державний НОМЕР_1 на підставі тимчасового реєстраційного
талону,  перед потерпілим за заподіяну
шкоду відповідно  ст.  1187 ЦК
України відповідає та особа,  яка
керувала транспортним засобом,  а не
володілець.

Відповідно
ч. 1  ст.  303 ЦПК
України,  під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених в суді першої інстанції.

Оцінивши
всі наведені обставини справи в їх сукупності,
судова колегія приходить до висновку,
що доводи апеляційної скарги в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_3  є обгрунтованими,  тому рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення матеріальної шкоди на
користь позивача з ОСОБА_3

Інші
доводи апеляційної безпідставні,  вимоги
апелянта про встановлення факту належності автомобіля ВАЗ 2102 державний
НОМЕР_1 ОСОБА_3  з 1995 року є неспроможними,  оскільки вони не були заявлені у суді першої
інстанції та не були предметом його дослідження.

Керуючись  ст.
ст, .209, 218, 307, 309, 313, 314, 216, 317 ЦПК України,  колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2007 року по
цій справі скасувати та ухвалити нове.

Позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 2007.50 грн.,  в іншій часті ні позову відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 51.00 грн.

У позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.