Справа №22ц-5474 Головуючий 1 інстанції Кузнецов В.О.
Категорія - 37 Доповідач Алексеев А.В.
РІШЕННЯ Іменем України

2 липня 2007 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - Червинської М.Є. Суддів - Алексеева А.В., Лісового О.О.

При секретарі - Мартіросової А.Б.

З участю позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представника ОСОБА_5,

відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника органу опіки та піклування Чайка Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на рішення Будьонівського районного суду м. Донецька від 11 травня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Будьонівської міської Ради міста Донецька, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над неповнолітньою дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2006 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про позбавлення їх батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_8, передачу дитини їм на виховання та призначення їх опікунами онука, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться із сином.

Позивачі посилаються на те, що з 2000 року їх дочка ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_1 почали активно відвідувати секту, а потім фактично стали учасниками та послідовмнимиками цієї незареєстрованої органами влади релігійної організації, що вкрай негативно відобразилося на їх способі життя та відношенні до малолітньої дитини. Відповідачі під впливом секти та відповідно до встановлених у секті правил примушували сина виконувати їх вимоги щодо відмови від їжі, свідомо обмежували його у харчуванні, а у випадках, коли син не підтримував цього режиму, примушували дитину бити себе. Також вони позбавили сина можливості ходити до школи, забороняти читати художню літературу, спілкуватися із однолітками тощо. В наслідок невиконання обов'язків по вихованню дитина відстала у фізичному розвитку та не пристосована до суспільного життя.

Рішенням Будьонівського районного суду м. Донецька від 11 травня 2007 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4. Позбавлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_8 Передано ОСОБА_8 на виховання ОСОБА_3, ОСОБА_4, яких призначено опікунами малолітнього ОСОБА_8 до досягнення ним повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 державне мито у сумі 8 грн. 50 коп.

В апеляційних скаргах відповідачі та їх представник просять скасувати рішення суду і ухвали нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачі та їх представник посилаються на те, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги з порушенням вимог матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, в основу рішення покладені обставини, які належним чином не були доведені у судовому засіданні. Вважають, що в суді не було доведено ухилення їх від виконання обов'язків по вихованню дитини та жорстоке погодження з дитиною. Рішення суду ґрунтується лише на супереч.1ивих показаннях дитини. Також звертають увагу на спростування у судовому засіданні ствердження позивачів, щодо відношення їх до секти та не врахування судом інтересів дитини при призначення піклування над дитиною.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційний суд відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, відповідачів та їх представників, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідачів та їх представника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції, представника органу опіки та піклування, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга відповідачів та їх представника підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог, з таких підстав.

Згідно пункту 2, 3 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною.

Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО березня 2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Відповідно до пункту 18 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав, виходив з того, що вони свідомо ухиляються від виконання своїх

обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться із сином, що підтверджується показаннями малолітнього ОСОБА_8, довідкою лікаря-педіатра Роздольнинської сімейної амбулаторії, згідно якої він відставав у фізичному розвитку, показаннями позивачів, висновком органів опіки та піклування Старобешівської районної державної адміністрації від 16 січня 2006 року, та Будьонівської районної в місті Донецьку Ради від 12 лютого 2006 року, обстеженням дитячого психологу.

Апеляційний суд не погодиться з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх не доведеними в суді.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачі є батьками малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали сумісно з ним у приватному будинку за адресою АДРЕСА_1.

Позивачі характеризуються позитивно, що підтверджується відповідними побутовими характеристиками, не є алкоголіками або наркоманами (а.с. 157-158), мають всі необхідні житлово-побутові умови для виховання дитини, що вбачається з акту обстеження побутових умов (а.с. 352), приймали участь у вихованні дитини, утримували її, надавали необхідні умов для навчання та розвитку, що підтверджується наданими суду доказами.

Згідно довідки ВКК міської клінічної дитячої лікарні №5 (а.с. 155) малолітньому ОСОБА_8 за станом здоров'я було показано виховання на дому.

Згідно характеристиці на ОСОБА_8 з Донецького ліцею №12 (а.с. 156), останній з 2000 року навчався у зазначеному навчальному закладі, хворів, у зв'язку з чим знаходився на індивідуальному навчанні, успішно освоював учбову програму.

Згідно характеристики зі ЗШ №142, де малолітній ОСОБА_8 навчався протягом 2004-2005 року, ОСОБА_8 успішно освоював учбову програму, проявляв високий рівень знань. Батьки багато уваги поділяли його вихованню (а.с. 256-257, 277), що також підтверджується показаннями свідків - вчителів загальноосвітніх закладів, де навчався ОСОБА_8.

Зазначене спростує доводи позивачів щодо перешкоджання вихованню дитині у навчальному закладі та нормальному спілкуванню з однолітками.

Крім того, відповідачі й після того, як малолітній ОСОБА_8 залишився проживати у позивачів, приймають участь у його вихованні, відвідують школу де він навчається (а.с. 255). Зазначене також спростовує висновок суду першої інстанції, що відповідачі усунулися від виховання дитини.

Висновок суду щодо жорстокого поводження відповідачів з малолітньою дитини також є безпідставним та не доведений в суді.

Відносно позивачів не було порушено кримінальну справу, їх вина не доведені в вироком суду (а.с. 227-228). Посилання позивачів на довідку лікаря педіатра та обстеження психолога щодо стану здоров'я малолітнього ОСОБА_8 та його психічного розвитку не є переконливими, оскільки відсутні будь які судово-медичні експертні висновки з цього питання. Відставання дитини у психічному та фізичному розвитку не знайшло підтвердження в суді.

Посилання суду першої інстанції на висновку відділу освіти виконкому Будьонівської районної Ради міста Донецька від 12 лютого 2006 року (а.с. 64) є безпідставними, оскільки в судовому засіданні представник зазначеного органу опіки та піклування відмовився від раніш наданого висновку та дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі зібраних по справі доказів (а.с. 373).

Також є безпідставним й посилання суду першої інстанції на висновок органу опіки та піклування Старобешівської районної державної адміністрації від 16 січня 2006 року, який ґрунтується лише на співбесіді з дитиною та позивачами. Крім того, цей

висновок стосується лише можливості залишення дитини із позивачами, а не позбавлення відповідачів батьківських прав.

Фактично суд приходить до висновку щодо жорстокого поводження з дитиною та ухилення від її виховання на підставі приналежності відповідачів до релігійної секти та притаманних для неї звичаїв. Даний висновок суду першої інстанції спростовується листом відділу у справах релігії Донецької обласної державної адміністрації (а.с. 222-223), згідно якого спеціалістами відділу встановлено, що релігійна література, відео -, аудіо -матеріали, ікони, які знаходяться у будинку відповідачів є православного спрямування і повністю відповідають канонічному православному віровченню, підстав для звинувачення ОСОБА_1 у поширенні релігії сектантського спрямування немає.

Показання малолітнього ОСОБА_8 та показання позивачів, на які посилається суд першої інстанції, спростовуються вищенаведеними доказами та не дають підстав для застосування судом до відповідачів такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав стосовно дитини.

За встановлених обставин апеляційний суд вважає, що позивачами не доведено, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться із сином. Встановлені законом підстави для задоволення позовних вимог та позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_8, відсутні.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу відповідачів ті їх представника, скасовує рішення суду як ухвалене з порушенням вимог матеріального права, ухвалює нове рішення по справі, яким відмовляє у задоволенні позовних вимог позивачів в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.307, 309,314,316 ЦПК України, 164 Сімейного Кодексу України,

апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Будьонівського районного суду м. Донецька від 11 травня 2007 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав стосовно їх сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлення над ним опіки, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців після набрання ним законної сили.