Справа № 2-1188/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15 серпня 2007
року                Бериславський районний
суд Херсонської області

у складі
головуючого судді                                                              Сіянка
В. М.

за участю
секретаря                                                                         Третьякової
Т. М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області в залі суду
справу за позовом відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» в особі
Бериславського ЦЕЗ № 4 Херсонської філії ВАТ «Укртелеком» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за послуги електрозв'язку,

ВСТАНОВИВ:

ВАТ «Укртелеком»
в особі Бериславського ЦЕЗ № 4 Херсонської філії ВАТ «Укртелеком» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги
електрозв'язку в розмірі 86, 90 гривень за період з листопада місяця 2006 року
по квітень місяць 2007 року. Позовна заява мотивована тим,  що відповідач користування послугами
телефонного зв'язку,  які йому надавав
позивач,  а саме телефонним номером
НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 та допустив заборгованість по оплаті послуг за
зазначений вище період часу. Відповідач є споживачем послуг електрозв'язку та у
відповідності до статті 33 Закону України «Про телекомунікації» та Правил
користування місцевим телефонним зв'язком зобов'язаний своєчасно оплачувати
надані послуги за тарифами,
затвердженими згідно з чинним законодавством України.

У судовому
засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала вимоги,  викладені у позовній заяві та наполягала на
їх задоволенні,  з підстав,  зазначених у позові.

Відповідач у
судовому засіданні позов не визнав,
пояснив суду,  що за адресою
АДРЕСА_1 проживав його батько ОСОБА_3,
який помер у 2002 році. Договір про надання послуг телефонного зв'язку
був укладений позивачем саме з його батьком,
за яким був закріплений телефонний номер НОМЕР_2 (в подальшому номер
було змінено на НОМЕР_1). Оскільки він не приймав спадщину після померлого
батька та особисто він не користувався послугами телефонного зв'язку,  то він і не повинен сплачувати виниклу перед
позивачем заборгованість. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову за
безпідставністю вимог.

Суд заслухавши
пояснення сторін та їхніх представників,
допитавши свідків,  дослідивши
матеріали справи,  вважає позов таким,  що підлягає задоволенню у повному обсязі з
наступних підстав.

Судом
встановлено,  що згідно договору про надання
послуг телефонного зв'язку від 11.06.1999 року за № НОМЕР_3,  укладеного між позивачем та ОСОБА_3,  останній був абонентом послуг телефонного
зв'язку,  за яким був закріплений
телефонний номер НОМЕР_2. Договір був укладений на невизначений строк (а.
с.  40-42).

Даний договір
припинив свою дію 28.05.2002 року в зв'язку зі смертю ОСОБА_3
(а. с 46).

Відповідач є
сином померлого ОСОБА_3  та спадкоємцем
першої черги.

Після смерті
батька відповідач фактично прийняв після нього спадщину,  оскільки вступив в управління майном,  що належало його батьку,  в тому числі і шляхом оплати послуг
телефонного зв'язку за номером телефону НОМЕР_2,  які він та (чи) його дружина оплачували
своєчасно та у повному обсязі до листопада місяця 2006 року,  що підтверджується витягом з особового
рахунку по телефону НОМЕР_2 (НОМЕР_1) та виписками з картки обліку по оплаті за
надані послуги зв'язку (а. с.
31-38,  43-45). Пояснення
відповідача про те,  що ані він ані його
дружина не оплачували послуги телефонного зв'язку за номер НОМЕР_2,  а таку оплату здійснювали квартиранти,  які проживали в будинку померлого
ОСОБА_3  і яким була здана в найм ця
квартира його дружиною,  не спростовують
доводів позивача,  а навпаки
підтверджують підставність та обгрунтованість позовних вимог,  оскільки послуги телефонного зв'язку за
номером НОМЕР_2 позивачем надавалися,  а
відповідачем та членами його сім'ї тривалий час після смерті батька відповідача
оплачувалися,  в тому числі і шляхом
включення оплати за телефон до плати за найм квартири.

Крім того факт
оплати послуг телефонного зв'язку саме дружиною відповідача підтверджено в
судовому засіданні свідком ОСОБА_4,  яка
показала,  що дружина відповідача в
основному платила за послуги,  які
надавалися на два телефонні номери одночасно (за номер НОМЕР_4,  який закріплений безпосередньо за дружиною
відповідача та за номер НОМЕР_2,  який
був закріплений за померлим батьком відповідача). Показання свідка ОСОБА_4 були
додатково підтверджені в судовому засіданні під час співставлення дат оплати за
номер НОМЕР_4,  який закріплений
безпосередньо за дружиною відповідача та за номер НОМЕР_2,  який був закріплений за померлим батьком
відповідача,  відображених у відповідних
виписках з особових рахунків.

Відповідач
05.09.2005 року звертався до позивача із заявою про переоформлення телефонного
номеру НОМЕР_2 на себе,  але відмовлявся
платити за переоформлення (а. с.
39),  що також було підтверджено в
судовому засіданні свідком ОСОБА_5  та не заперечувалося відповідачем.

У відповідності
до преамбули Закону України «Про телекомунікації» (далі по тексту - Закон)
Закон визначає повноваження держави щодо управління та регулювання зазначеної
діяльності,  а також права,  обов'язки та засади відповідальності фізичних
і юридичних осіб,  які беруть участь у
даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами.

Згідно статті 1
Закону:

абонент -
споживач телекомунікаційних послуг,  який
отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору,  котрий передбачає підключення кінцевого
обладнання,  що перебуває в його власності
або користуванні,  до телекомунікаційної
мережі;

споживач
телекомунікаційних послуг (споживач) - юридична або фізична особа,  яка потребує,    замовляє
та/або отримує телекомунікаційні послуги для власних потреб.

Аналогічні
визначення містяться у Правилах надання та отримання телекомунікаційних
послуг,  затверджених постановою КМУ №
720 від 09.08.2005 року (далі по тексту - Правила).

Згідно вище
приведених визначень відповідач є споживачем телекомунікаційних послуг за
телефонним номером НОМЕР_2 (НОМЕР_1),
оскільки після смерті свого батька ОСОБА_3  - абонента ВАТ «Укртелеком»,  він не відмовився від отримання
телекомунікаційних послуг,  а продовжував
їх отримувати по квітень місяць 2007 року,
допустивши заборгованість по їх оплаті за період з листопада місяця 2006
року по квітень місяць 2007 року.

Посилання
позивача у позові на Правила користування місцевим телефонним зв'язком,  затверджених постановою КМУ від 22.04.1997 р.
№ 385 як на підставу своїх вимог та заперечень є безпідставними,  оскільки дана постанова КМУ була скасована
постановою КМУ № 720 від 09.08.2005 року,
якою затверджені Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг.

У відповідності
до п. 5 ч. 1  ст.  33 Закону споживачі телекомунікаційних послуг
зобов'язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних
послуг,  що затверджує Кабінет Міністрів
України,  зокрема виконувати умови
договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення,  у тому числі своєчасно оплачувати отримані
ними телекомунікаційні послуги.

Згідно пункту
108 Правил абонентна плата за користування телефоном,  почасова оплата місцевих телефонних
розмов,  плата за міжміські та міжнародні
телефонні розмови,  надіслані в кредит
телеграми та за інші послуги,  надані по
телефону,  вноситься абонентом у
десятиденний строк після отримання рахунка,
але не пізніше 20 числа місяця,
що настає після розрахункового періоду. Розрахунковим періодом
вважається,  як правило,  календарний місяць,  у межах якого надавалися послуги. У разі
неотримання рахунка до 10 числа місяця,
що настає після розрахункового періоду,
або здійснення розрахунків без застосування квитанцій (без надсилання
рахунків) абонент повинен звернутися до служби розрахунків оператора для
отримання інформації про належну до сплати суму.

За статтею 526
ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,  інших
актів цивільного законодавства,  а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших
вимог,  що звичайно ставляться.

У відповідності
до ч. 2  ст.  530 ЦК
України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення вимоги,
кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.  Боржник повинен виконати такий обов'язок у
семиденний

строк від дня пред'явлення вимоги,  якщо обов'язок негайного виконання не
випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем
неодноразово направлялися відповідачу на адресу,  за якою був зареєстрований телефон
НОМЕР_2,  повідомлення про необхідність
погашення боргу за надані послуги (а. с.
6-9),  які були проігноровані
відповідачем,  у зв'язку з чим позивач
був змушений звернутися до суду з даним позовом.

За таких
обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі
викладеного,  керуючись Законом України
«Про телекомунікації»,  Правила надання
та отримання телекомунікаційних послуг,
ст.   ст.  11,
16,  526,  530 ЦК
України,   ст.  ст.
10,  11,  57-66,
81,  88,  209,
212,  214-215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» 86
(вісімдесят шість) гривень 90 копійок заборгованості за послуги
електрозв'язку,  51 гривню судового збору
та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи,  а всього 167 (сто шістдесят сім)
гривень 90 копійок.

На рішення суду
може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через
Бериславський районний суд. Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження,  але
апеляційна скарга не була подана у встановлений строк,  рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.