УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007
року березня місяця 05  дня колегія
суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді   Куриленка
О.С.

суддів   Синельщікової О.В. Яковенко Л.Г. при
секретарі   Галіч Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну

справу   за   позовом
ОСОБА_1 до   ОСОБА_2, треті особи
- Євпаторійська міська Рада, КРП „БРТІ м. Євпаторії"

про поділ домоволодіння та привласнення нових юридичних адрес,

за    апеляційною    скаргою
ОСОБА_2на    рішення

Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня
2006

року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_1до ОСОБА_2, треті особи - Євпаторійська міська Рада, КРП „БРТІ м.
Євпаторії-" про поділ домоволодіння та привласнення нових юридичних адрес
задоволено. ОСОБА_1. зі складу домоволодіння № АДРЕСА_1виділено житловий
будинок літ. „А-а2-аЗ", загальною площею 75,9 кв.м., жилою площею 44,9 кв.м.,
гараж літ. „К, площею 45,0 кв.м, і визнано право власності в цілому з
привласненням нової юридичної адреси: АДРЕСА_2, ОСОБА_2. залишено адресу: м.
АДРЕСА_1. Припинено спільну власність ОСОБА_1. та ОСОБА_2. на домоволодіння АДРЕСА_1. Зобов'язано
провести правову реєстрацію розподілу домоволодіння з привласненням
нових юридичних адрес в КРП „БРТІ м. Євпаторії"".

В апеляційній скарзі відповідачка
просить рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення незаконне і необгрунтоване, ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального
права. Вважає, що, застосувавши до
спірних правовідносин положення статті 364 Цивільного кодексу України, суд не прийняв до уваги, що
відповідно до частини 2 статті 183
Цивільного кодексу України належна їй нерухомість є неподільною річчю, і, крім того, передача в користування відповідачці
земельної ділянки з розташованою на
нею частиною належного відповідачці житлового будинку є порушенням її права власності. Крім того, вказує,
що згідно зі статтями 116, 121
Земельного кодексу України вона має право на земельну ділянку, необхідну для будівництва і обслуговування житлового
будинку, однак скористатися цим

Справа №22-ц-1869/2007 р.     Головуючий у першій інстанції Горюнова
Л.І.

Доповідач Синельщікова О.В.

2

правом
в даний час вона не може, оскільки земельна
ділянка, необхідна для будівництва і обслуговування її частини
домоволодіння, рішенням суду надана в постійне користування ОСОБА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та
доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою і
підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

При апеляційному
перегляді справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1. на підставі договору
купівлі-продажу від 12 вересня 1998 року придбала у власність 1/2 частку
житлового будинку № АДРЕСА_1. У користування покупця надійшли у літері „А"
квартира № 1, приміщення 1,2,3,4,5 - житловою площею 25,5 кв.м., сараї літери „И", „И1, „К",
„Ж", вбиральня літера „Уб". (а.с.6).

Рішенням
Євпаторійського міськвиконкому № 489 від 23 листопада 2001 року ОСОБА_1.
дозволено реконструкцію прибудови до будинку літера „аЗ" зі збільшенням
площі побудови і переносом будівлі літера „К" і вбиральні, (а.с.8).

Відповідачка
ОСОБА_2. є власником 1/2 частки спірного домоволодіння за договором
купівлі-продажу від 17 березня 1975 року.

28 травня 2002
року сторони по справі - співвласники спірного будинку ОСОБА_2. і ОСОБА_1.
уклали договір про зміну порядку користування житловим будинком між учасниками
спільної часткової власності. Згідно договору у користування ОСОБА_2. перейшла
частинка житлового будинку житловою площею
28, 1 кв.м., що складається з: в квартири №2 приміщення №1 площею 9,6
кв.м., №2 площею 5,9 кв.м., №5 площею 12,0 кв., № 6 площею 4,5 кв.м., в квартирі №1 приміщення №5 -
площею 16,1 кв.м., а також такі господарські та побутові будівлі і споруди :
сарай літера „Б", прибудова літера „аі",

У користування
ОСОБА_1. перейшла частина житлового будинку, житловою площею 22,5 кв.м., що
складається з: в квартирі №1 приміщення №1 площею 7,0 кв.м., №2 площею 5,2
кв.м., №3 площею 3,8 кв.м., №4 - площею 9,4 кв.м., в квартирі № 2 приміщення №4
площею 13,1 кв.м., а також такі господарські та побутові будівлі і споруди:
сарай літери „И",
„И1", „К", „Ж", вбиральня літера „У" (а.с.10).

Рішенням
Євпаторійського міського суду від 4 листопада 2005 року за ОСОБА_1. визнано
право власності на самовільно збудовані по АДРЕСА_2будівлі: гараж літера
„К" площею 45 кв.м., літера „а2" площею 62,5 кв.м., літера „аЗ"
площею 8,19 кв.м., підсобне приміщення площею 20,6 кв.м., вітальня площею 6,2
кв.м., санвузол площею 4,2 кв.м, (а.с.12).

Задовольняючи
повністю позовні вимоги ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив з того, що
кожний із співвласників житлового будинку користується своєю частиною
ізольовано від іншого, домоволодіння є фактично поділеним на два самостійних.

З таким рішенням
суду не може погодитись суд апеляційної інстанції, як таким, що не відповідає
обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального закону.

Відповідно
до статті 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової
власності на нього припиняється.

3

Пленум Верховного Суду України
в п. 7 постанови № 7 від 4 жовтня
1991 року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної
власності громадян на жилий будинок" роз'яснив, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної
часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку,
яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно
можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з
урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим
ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної
власності, частка якого зменшилась.

У тих випадках,
коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування
будинку, він провадиться за наявності дозволу на це виконкому місцевої
ради (статті 152 Житлового кодексу України).

При поділі
жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішення, яка відокремлена
(ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку
частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються
власнику.

Вирішуючи спір
по суті, суд першої інстанції в порушення вимог матеріального закону, не
врахувавши наведених вище роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, поділив
житловий будинок та не визначив вартість будинку, який підлягає поділу, частку
кожного з співвласників з урахуванням приміщень та будівель, належних їм раніше
та прибудованих, які діляться між співвласниками відповідно належним їм часткам
у праві власності.

При цьому слід
зазначити, що для з'ясування вказаних вище обставин, які мають значення для
справи і потребуються спеціальних знань у галузі будівництва, суду слід було
вирішити питання про призначення по справі судової будівельно-технічної
експертизи відповідно до статті 143 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд розглянув
спір без повного з'ясування всіх обставин справи, не провів по справі
необхідних підготовчих дій, всупереч роз'ясненням Пленуму Верховного Суду
України, наданим в пункті 18 згаданої вище постанови. А саме, суд відповідно до
заявлених вимог був зобов'язаний провести всі необхідні дії, запропонувати
сторонам подати або за їх клопотанням витребувати висновки технічної експертизи
щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, а в необхідних випадках
органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної
інспекції про допустимість пов'язаних із цим переобладнань; документи про
дозвіл виконкому місцевої ради на переобладнання і перепланування, про зміну
розміру корисної площі будинку і в частках співвласників внаслідок його
надбудови, прибудови або перебудови.

Вказані
процесуальні недоліки не можуть бути усунені на стаді апеляційного перегляду справи, тому після скасування рішення суду
справу слід повернути на новий розгляд.

При цьому апеляційний суд виходить з положень статті 303
Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої апеляційний
суд необмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

4

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 303, 307, 311, 314, 315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково. Рішення Євпаторійського міського
суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня 2006 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала   апеляційного   суду
набирає   законної   сили
з   моменту   її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом двох місяців.