РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

23 квітня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді
Курської А.Г.

суддів    Горбань
В.В., Шаповалової О.А.

при секретарі
Бахтагарєєвій М.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноперекопського міськрайонного суду
АР Крим від 26.01.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

11.09.2006 року
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що під час її поїздки в м.Одеса на автобусі, належному
відповідачу, в результаті дорожньо-транспортної події, що сталася 27.07.2003
року на автодорозі в районі с.Раденське та Великі Копані Цюрупинського району
Херсонської області, їй були спричинені тілесні ушкодження. У зв'язку з
отриманням травми вона стала інвалідом третьої групи, тривалий час лікувалась,
до 2004 року їй було зроблено п'ять операцій. Ухвалою Красноперекопського
міськрайонного суду АР Крим від 04.06.2004 року затверджено мирову угоду між
нею та відповідачем, відповідно до якої в рахунок відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відповідач сплатив їй 5000 грн. В даний час вона продовжує
нести фінансові витрати на лікування. Зокрема, в квітні 2006 року вона
знаходилась на лікуванні у Бесарабському лікувально-діагностичному центрі, в
січні 2006 року - Республіканському фізіотерапевтичній лікарні „Чорні
води", у зв'язку з поїздками витрачала гроші на бензин. Понесені нею
витрати складають 3727 грн. 98 коп. Крім того, через погіршення здоров'я та
тривале лікування вона фізично та морально страждала, у зв'язку з чим просила
стягнути з відповідача також моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням суду
позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний
збиток в сумі 2049 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 грн.

В апеляційній
скарзі на рішення суду ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позові відмовити. Доводи апелянта полягають в тому, що суд порушив
передбачений законом порядок розгляду питання про відшкодування шкоди, оскільки
не з'ясував всіх умов відповідальності, не встановив наявність протиправної
поведінки з боку особи, на яку покладено- обов'язок по відшкодуванню шкоди, а
також причинний зв'язок між його протиправною поведінкою та спричиненою шкодою.
На думку апелянта, аварія сталась з вини дорожньо-експлуатаційної служби, яка
повинна була забезпечити належний стан проїжджої частини дороги. Крім того,
позивачка не

Справа
№22- ц-2673/2007                             Головуючий
у першії

інстанції
Романова Л.В.

Доповідач     Курська А.Г.

зверталась в міліцію з приводу розслідування обставин та
встановлення винних осіб у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Добровільну
сплату позивачці 5000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної
шкоди згідно з мировою угодою, затвердженою Красноперекопським міськрайонним
судом, апелянт не вважає фактом визнанням своєї вини, ця сума сплачена ним зі
співчуття.

Судова колегія,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та представника відповідача,
розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає
їх такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої
інстанції при частковому задоволенні позову, виходив з того, що шкода
спричинена позивачці ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки, тому відповідно до статей 1167 та 1187 ЦК України відповідальність
щодо відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди має нести
відповідач, як володілець транспортного засобу, не зважаючи на наявність його
вини.

Колегія суддів
погоджується з висновками суду в частині стягнення з відповідача матеріальної
шкоди, але в частині висновків щодо моральної шкоди вважає рішення незаконним і
таким, що підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з
ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

При розгляді
справи в суді першої інстанції встановлено, що 27.07.2003 року позивачка,
перебуваючи в автобусі „Автосан", держномер НОМЕР_1, в якості пасажирки,
що слідував з міста Одеса до міста Красноперекопськ, в результаті
дорожньо-транспортної події отримала тілесні ушкодження. Після чого, в грудні
2003 року, вона звернулась до суду з позовом до відповідача з вимогами про
відшкодування матеріальних витрат, понесених нею на лікування, а також
моральної шкоди, пов'язаної з фізичними та моральними стражданнями з приводу
ушкодження здоров'я. Згідно з умовами мирової угоди, затвердженої
Красноперекопським міськрайонним судом 04.06.2004 року, відповідачем сплачено
на користь позивачки у відшкодування матеріальної та моральної шкоди 5000 грн.
Звернення позивачки до суду з даним позовом обумовлене тим, що негативні
наслідки ушкодження здоров'я продовжуються для неї і на теперішній час і вона
несе витрати на лікування.

Як вбачається з
матеріалів справи, факт спричинення позивачці тілесних ушкоджень у результаті ДТП 27.07.2003 року
не оспорюється сторонами, а крім того ці обставини встановлені ухвалою
Красноперекопського міськрайонного суду від 04.06.2004 року, яка набрала
законної сили, у зв'язку з чим вони не підлягають доказуванню на підставі ч.3
ст.61 ЦПК України.

Згідно з ч.2
ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодується
особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Відповідно до
роз'яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992 року №6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або
майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її
заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (
ст.450 ЦК України 1963 року).

За змістом
вищенаведених положень закону для покладення обов'язку по відшкодуванню шкоди,
спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно встановити наявність таких
умов: наявність шкоди; протиправна поведінка спричинителя шкоди; наявність
причинного зв'язку між протиправною дією та шкодою. Встановлення вини
спричинителя шкоди закон не вимагає, тобто особа, яка спричинила шкоду при

використанні джерела підвищеної небезпеки, відповідає і
за випадкове її спричинення ( без вини).

Доводи апелянта
про те, що судом першої інстанції не встановлено протиправних дій ні з його
боку, як власника транспортного засобу, ні з боку водія автобуса, є такими, що
не заслуговують на увагу, оскільки сам факт дорожньо-транспортної події, яка
сталася внаслідок діяльності по використанню транспортного засобу, що є
джерелом підвищеної небезпеки, в якій постраждала позивачка, підтверджує
наявність дій, спрямованих на порушення її прав.

Посилання в
апеляційній скарзі на те, що дорожньо-транспортна подія сталася з вини
дорожньо-експлуатаційної служби, яка і має нести відповідальність, є
необгрунтованими, оскільки за правилами відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, встановлення вини не є обов'язковою
вимогою.

Колегія суддів
вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що теперішній стан здоров'я
позивачки є наслідком отримання нею травм у ДТП 27.07.2003 року, і її вимоги
про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 2049 грн., які вона понесла у
продовж лікування в 2006 році, підлягають задоволенню.

Між тим, з
рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди по даній справі колегія не
погоджується, оскільки за наслідки ДТП перед потерпілою, яка зазнала моральних
і фізичних страждань, ОСОБА_2 вже поніс відповідальність і сплатив їй в 2004
році грошову суму на відшкодування моральної шкоди, з якою вона погодилась і
одержала гроші.

Діючим
законодавством України не передбачено за наслідки однієї і тієї ж події
відшкодування моральної шкоди по декілька разів.

Оскільки
позивачка бажає отримати відшкодування моральної шкоди за наслідки однієї і
тієї ж дорожньо-транспортної події і за результатами звернення до суду в 2006
році, то судова колегія вважає її вимоги такими, що не підлягають задоволенню,
як безпідставні.

З урахуванням
наведеного та керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319,
325 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Красноперекопського
міськрайонного суду АР Крим від 26.01.2007 року скасувати в частині стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 1500 грн. і в цій частині
ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.