АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем  України

22 травня 2007
року колегія судців судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючого -
судді                         Малахової
Н.М.

суддів:                                                Жизневської
А.В.

Матюшенка
І.В. при секретарі судового

засідання                                           Кульчицькій
І.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27
березня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до Малинського міськрайвідділу
Управління міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області,
виконавчого комітету Малинської міської ради про відшкодування вартості
квартири,

встановила:

У серпні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до
Малинського міськрайонного відділу УМВС України в Житомирській області, УМВС
України в Житомирській області про стягнення вартості трьохкімнатної квартири в
будинкуАДРЕСА_1, посилаючись на те, що у зв'язку зі знесенням житлового
будинку, який належав його матері, та в якому проживала його сім'я, між
сторонами 17 вересня 1991 року було укладено договір про надання трьохкімнатної
квартири у цьому будинку.

В процесі розгляду справи до участі у справі в якості співвідповідача
притягнуто виконавчий комітет Малинської міської ради та прийнято відмову від
позову до УМВС України в Житомирській області. Крім того, позивач уточнив свої
вимоги та просив стягнути на його користь з Малинського міськрайвідділу УМВС
України в Житомирській області вартість квартири в розмірі 155403 грн..

Рішенням Малинського районного суду від 27 березня 2007 року в задоволенні
позову відмовлено за безпідставністю.

У апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вказане
рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. Зазначає, що при
ухвалені рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та
процесуального права. Зокрема, на його думку, суд першої інстанції помилково
керувався нормами житлового, а не цивільного законодавства, при цьому не
врахував, що відповідач не виконав взяте на себе зобов'язання щодо надання йому
квартири.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 17 вересня 1991 року, між відділом
внутрішніх справ Малинського райвиконкому, як забудовником та власником домоволодінняАДРЕСА_1ОСОБА_2
(матір'ю позивача) було укладено договір про знесення домоволодіння та
вилучення земельної ділянки, згідно якогоОСОБА_2. та членам її сім'ї повинно
було бути виділено трьохкімнатну та однокімнатну квартири в побудованому
будинкуАДРЕСА_1 (а.с.11-13).

Крім того, на підтвердження цього договору 26 вересня 1991 року
адміністрація та профспілкова організація Малинського РВВС за погодженням з
головою виконкому Малинської міської ради видали позивачу гарантійне
зобов'язання про надання трьохкімнатної квартири на третьому поверсі першого
під'їзду будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

Забудовник частково виконав свої зобов'язання, компенсувавши витрати щодо
знесення житлового будинку, вилучення фруктових й плодово-ягідних насаджень та
надавши на період будівництва позивачу трьохкімнатну квартиру (будинок
АДРЕСА_2).

Будинок, в якому позивач повинен був отримати квартиру згідно договору,
було прийнято в експлуатацію 26 серпня 2003 року і 1 грудня 2003 року передано
на баланс Малинського ЖРЕП(а.с.83,85).

На час прийняття будинку в експлуатацію позивач та члени його сім'ї вже
були забезпечені житлом згідно черги за місцем роботи позивача в будинку
державного (громадського) житлового фонду.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Житловим
кодексом України.

У
відповідності до ст. 171 ЖК України у разі знесення житлових будинків, що є в
приватній власності громадян, у зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних
або громадських потреб зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим
громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими
нормами квартири в будинках державного або громадського житлового фонду.

З укладеного між сторонами договору від 17 вересня 1991 року вбачається, що
відповідачі не брали на себе зобов'язання щодо виплати позивачу компенсації за
втрачене житло.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач був
забезпечений житлом в будинку державного житлового фонду в 1997 році(а.с.
116-118), яке приватизував в 1999 році.

В суді апеляційної інстанції позивач підтвердив, що
квартиру АДРЕСА_2, яку він отримав на виконання умов договору від 17 вересня
1991 року, він здав в 1997 році та отримав чотирьохкімнатну на підставі рішення
виконавчого комітету Малинської міської ради від 6 лютого 1997 року № 25. У
зв'язку з забезпеченням сім'ї позивача житлом, позивач був знятий з квартирного
обліку, як не потребуючий його покращення.

З наведених вище
підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку , що вимоги
позивача про стягнення на його користь вартості квартири є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і
не впливають на обґрунтованість ухваленого судом рішення, оскільки положення
ст.ст.614, 623 ЦК України
не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Керуючись
ст.ст.303, 307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення Малинського районного суду Житомирської
області від 27 березня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців
безпосередньо до Верховного Суду України.