Справа № 22-а - 2507 /
2007 р.                      Головуючий у 1-й
інстанції Войнаренко Л.Ф.
Категорія                                                         Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11
жовтня 2007 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Київської області в складі:

Головуючого -
Мережко М.В.,

Суддів             -
Голуб С.А., Коцюрби О.П.

При секретарі - Колесник Н.І.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Вишгородського районного суду Київської
області від 23 травня 2007 р..
по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3до приватного підприємця ОСОБА_1, 3 - я
особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

Встановила:

У грудні 2006 р. позивачі звернулися суд з позовом про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Свої вимоги
обґрунтовували тим, що 22 вересня 2006 року , близько 20.00 години, на 39 км
траси Київ - Овруч сталася ДТП,
учасниками якої були ОСОБА_2,
який рухався на автомобілі ВАЗ- 21043 дз НОМЕР_1, який належить на праві
власності ОСОБА_3 , та ОСОБА_4, який рухався на автомобілі Форд-Транзит дз
НОМЕР_2, який
працював к приватного
підприємця ОСОБА_1 водієм. В результаті ДТП ОСОБА_2 та його малолітній брат
ОСОБА_5 отримали тілесні пошкодження , автомобіль був пошкоджений.

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 06 листопада
2006 року ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП.

Відповідно висновку автотоварознавчого дослідження від 20 жовтня 2006 року
матеріальний збиток, нанесений власнику автомобіля ВАЗ 21043 , дз НОМЕР_1 ,
пошкодженого при ДТП ,
складає 18 836 грн 52 коп.

Крім того, позивачі просили стягнути з відповідача моральну шкоду на
користь ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 , яку оцінили в 5000 грн кожному, а також на користь ОСОБА_3 5 000 грн
. Моральна шкода полягає в фізичному болю та стражданнях, необхідності
змінювати спосіб життя.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області
від 23 травня 2007 р. позов ОСОБА_3 задоволений частково. Стягнуто з
відповідача матеріальну шкоду в сумі 18 836 грн, в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав
апеляційну скаргу , в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на його
незаконність, та справу направити на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Апеляційна
скарга підлягає  задоволенню частково з
таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції 22 вересня 2006 року , близько 20.00
години, на 39 км траси Київ - Овруч сталася ДТП, учасниками якої були ОСОБА_2, який рухався на
автомобілі ВАЗ- 21043 дз НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_3 ,
та ОСОБА_4, який рухався на автомобілі Форд-Транзит дз НОМЕР_2, який працював к приватного
підприємця ОСОБА_1 водієм. В результаті ДТП ОСОБА_2 та його малолітній брат
ОСОБА_5отримали тілесні пошкодження , автомобіль був пошкоджений.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 керував автомобілем , який належав
на праві власності ОСОБА_6

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 06 листопада
2006 року ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП.

Відповідно висновку автотоварознавчого дослідження від 20 жовтня 2006 року
матеріальний збиток, нанесений власнику автомобіля ВАЗ 21043 , дз НОМЕР_1 ,
пошкодженого при ДТП ,
складає 18 836 грн 52 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд
виходи в з того, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_1, і відповідно до ст.. 1172 ЦК України ОСОБА_1
має відшкодувати шкоду, завдану його працівником.

Однак з такими
висновками суду погодитись не можна.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України у п.3
постанови № 6 від 27 березня 1992 р.( зі змінами, внесеними постановами від 08
липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 р. № 11, від 25 травня 1998 р. № 15, від
24 жовтня 2003 р. № 9) " Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди", питання про відповідальність за шкоду,
заподіяну автотранспортними засобами при їх зіткненні, кожного з їх володільця
перед іншими вирішується за правилами ст. 440 ЦК України: шкода, заподіяна одному з володільців з вини
іншого, відшкодовується винним.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності,
інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України ( в ред.
2003 p.)
майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона
доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як вбачається з матеріалів справи , ОСОБА_4 керував автомобілем Форд
-Транзит дз НОМЕР_3 на підставі
довіреності , виданою ОСОБА_6, яка є власником вказаного автомобіля.

Відповідно до ст..
10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин
справи, роз"яснює особам, які беруть участь у справі ,їх права та
обов"язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд належним чином
не перевірив , хто є власником джерела підвищеної небезпеки, який повинен
нести відповідальність за завдану шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі неодноразово змінювали підстави
своїх позовних вимог, однак суд, в порушення вимог ст.. 33 ЦПК України
не вирішив питання про притягнення ОСОБА_6 до участі у справі, а також не
вирішив питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача
ОСОБА_4 і не роз"яснив позивачам зміст ст.. 33 ЦПК України.

Як  вбачається
з   постанови Іванківського районного
суду Київської області від 06

листопада   2006   року      про   притягнення
ОСОБА_4.   до   адміністративної

відповідальності   та протоколу про адміністративне
правопорушення від 22 вересня 2006 року місце роботи ОСОБА_4, вказано - ПП „
ОСОБА_1 „.

Разом з тим , згідно довідки Іванівського районного центру
зайнятості Київського обласного центру зайнятості від 05 січня 2007 року № 2 ,
трудовий договір між ОСОБА_1. та ОСОБА_4 не зареєстрований.

Таким чином, судом не перевірені належним чином доводи апеляційної скарги
про те, що ОСОБА_4 перебував з ОСОБА_1.   у трудових відносинах.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України рішення суду
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив
питання про права та обов"язки осіб, які не брали участь у справі.

Оскільки суд при поставленні рішення не з"ясував обставин ,що мають
значення для вирішення спору, не залучив до участі у справі осіб, інтересів
яких безпосередньо стосується спірне питання, рішення суду не можна вважати
законним та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий
судовий розгляд до суду першої інстанції, оскільки встановлені порушення
процесуального права перешкоджають суду апеляційної інстанції дослідити нові
докази, чи обставини які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді справи слід врахувати наведене , більш повно
з"ясувати обставини справи, права та обов'язки сторін та вирішити спір
відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 311, 313-315, 317,319 ЦПК України , колегія суддів , -

У хвалила:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 - задовольнити частково. Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 23 травня 2007 р . -скасувати. Справ/цаправити на новий
судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала  набирає:
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців/в касаційному порядку до Верховного Суду України.