УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

„10"
вересня 2007р.                                                                                    м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючого             Бойчука І.В.,

суддів                         Соколовського В.М.,
Матківського Р.Й.,

секретаря                   Юрків І.П.,

з
участю:                    ОСОБА_1.,ОСОБА_2.,
ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Кадобнянської с/ради, Калуської
районної ради та районної адміністрації про визнання незаконним розпорядження
№103 від 04.04.23006р., визнання недійсним свідоцтва про право власності на
будинковолодіння і визнання права власності на 1/2 будинку в с.Кадобна за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 06 червня
2007 року,-

встановила:

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 червня 2007 року відмовлено
ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_1., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7.,
Кадоб"янської сільської ради, Калуської районної ради та районної держадміністрації
про визнання незаконними розпорядження райдержадміністрації від 04.04.2006р.
№109 „Про внесення змін до рішення Калуського райвиконкому від 14.02.1990р.
№17, частково недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частину
будинковолодіння по АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1. вказала, що рішення суду не
відповідає вимогам ст.215 ЦПК України, побудовано на припущеннях з невірною
оцінкою доказів. її батьки, як ч.1ени колгоспного двору, повинні б мати частки
у спірному будинку.

Суд прийняв до уваги розпорядження про надання дозволу ОСОБА_6. для
будівництва, яке не завірено печаткою і у 1955 році не могло бути видано.

Крім того, суд не прийняв до уваги рішення суду 80-х років, де ОСОБА_6
звертався до суду з позовом про виселення її батьків з дітьми і у позові було
відмовлено, оскільки двір був зазначений як „колгоспний".

Станом на 1990 рік у будинковолодінні були зареєстровані її батьки та брат,
тому і на них має бути видано свідоцтво про право власності.

Справа №
22-ц-936/2007р.                                           Головуючий
у І інстанції Бейко М.А.

Категорія
5                                                                        Доповідач
Бойчук І.В.

При будівництві між сторонами була укладена усна угода, згідно якої після
одруження її матері відбувся виділ з колгоспного двору і утворився робітничий
двір.

Не звернув уваги суд на ту обставину, що свідоцтво про право власності,
видане у 2007р. сім"ї ОСОБА_6 включає в себе осіб, які на день його видачі
померли - це ОСОБА_6. та ОСОБА_8, а ОСОБА_7 проживає у власному будинку окремо.

Просить рішення
суду скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду апелянтка ОСОБА_1. та ОСОБА_2. підтримали
доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених у скарзі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що спірне будинковолодіння АДРЕСА_1
було зареєстровано в погосподарських книгах Кропивницької сільради з 1955 року,
як колгоспний двір, ч.1енами якого були ОСОБА_6, ОСОБА_12 - дружина та четверо
їх дітей. Будинок побудовано ОСОБА_6. на підставі рішення Кропивницької
сільради від 03.05.1955р. та дозволу №158 Калуського райвиконкому від
07.12.1955р. Двір складався з житлового будинку площею 83,4кв.м. та господарських
споруд, зазначених у свідоцтві про право власності на майно колгоспного двору,
видане голові двору ОСОБА_6. Кропивницьким сільвиконкомом 10.08.1990р. та
свідоцтвом про право спільної часткової власності на дане будинковолодіння
сім"ї ОСОБА_6. Спірний будинок побудовано у 1955 році сім"єю ОСОБА_6.
за фінансової допомоги його брата ОСОБА_9., на прохання якого в цей будинок
поселилася ОСОБА_10, а в 1957р. - ОСОБА_1., який одружився з нею. Сім"я
ОСОБА_1 проживала у кімнаті площею 11 кв.м., була прописана у будинку, але
участі у створенні майна колгоспного двору не брала, в колгоспі не працювала, а
вела окреме робітниче господарство, в якому була зареєстрована тільки земельна
ділянка площею 0,25га, що стверджується записами в погосподарських книгах з 1958р.
(а.с.15) та поясненнями свідка ОСОБА_11. Крім того про непричетність їх
сім'ї" до колгоспного двору ОСОБА_6 категорично стверджували ОСОБА_1 та
ОСОБА_1 в позовних заявах та суді першої інстанції.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку
про відсутність у позивача права на частку в майні колгоспного двору, а тому
відсутні підстави для визнання незаконними розпорядження Калуської
райдержадміністрації від 04.04.1990р. та рішення Калуського райвиконкому від
14.02.1990р. згідно якого співвласниками майна колгоспного двору визнано:
ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_7.

Належну правову оцінку суд першої інстанції дав і доводам ОСОБА_1 та
ОСОБА_1щодо інших підстав набуття права власності на половину будинковолодіння,
зокрема, внаслідок права забудівника.

Позивачем не представлено суду жодних доказів про те, що його мати -
ОСОБА_10 була співзабудовником будинку і нею з ОСОБА_3 створювалася спільна
власність. На час будівництва будинку його мати не була одруженою, ще не
працювала, перебувала під опікою бабусі та дядька ОСОБА_9., власного майна не
мала і участі в будівництві не приймала.

Посилання
позивача та відповідачки ОСОБА_1на те, що їх сім"я приймала участь в
будівництві погреба та побудувала кормокухню, на яку ОСОБА_1. згодом було
видано будівельний паспорт, не заслуговує на увагу так як не є підставою для
визнання права власності на будинок, оскільки, як роз"яснив Верховний Суд
України в постанові Пленуму від 4.10.1991р. „Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий
будинок" ( з послідуючими змінами), інші

особи при відсутності угоди про створення
спільної власності , яка відповідає законодавству, не набувають права власності
на будинок навіть при умові їх участі в будівництві господарських споруд, а
будівельний паспорт на господарську споруду -кормокухню, є документом
технічним, а не правовстановлюючим.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції
постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права,
тому підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Калуського міськрайонного
суду від 06 червня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців у касаційному
порядку з часу вступу в законну силу.