Справа № 2773/07                                                       Головуючий
у 1 їй інстанції- Мороз В.П.
Категорія - 29                                                                                     Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 квітня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Гайдук В.І.

суддів - Дерев'янко О.Г., Красвітної Т.П.

при секретарі - Кочковій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну
скаргу    ОСОБА_1, представника ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська
від 26 січня 2007 року

по цивільній справі за позовом
виконавчого комітету Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: комунальне виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району м.
Дніпропетровська, орган опіки та піклування Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради, про визнання втратившими право користування жилим
приміщенням та виселення, -

встановила:

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, ставить питання про скасування рішення
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2007 р.
вказуючи на те, що розглядаючи спір, суд
порушив норми матеріального та процесуального права, оскільки не встановив
правовідносини, що виникли між сторонами, не дав належної оцінки наданим
доказам та дійшов до неправильного висновку, і просила постановити нове
рішення, яким в позові відмовити.

Рішенням
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2007 року
визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 такими, що втратили

2.

право користування
жилим приміщенням
в квартирі АДРЕСА_1 та  виселені  із
цієї  квартири ОСОБА_7, ОСОБА_2,
ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. без надання іншого жилого приміщення.

Задовольняючи
позов, суд виходив з того, що відповідачі ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13
після закінчення бронювання спірної квартири в 2001 р. до квартири не
повернулися і без поважних причин в ній не проживають у зв'язку з чим втратили
право користування жилим приміщенням, а відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_2,
ОСОБА_7ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. вселилися в спірну квартиру самовільно в
2004 р.

Розглянувши
матеріали    справи,                       перевіривши    законність    та

обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування рішення суду.

З'ясувавши в
достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши
доводи і давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам
закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями сторін.

Приведені в
апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці.

Наймач спірної
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 з членами сім'ї, відповідачами по справі ОСОБА_4.,
ОСОБА_12, ОСОБА_13,
у зв'язку з виїздом на роботу в райони Крайньої Півночі двічі бронювали цю
квартиру. 16 липня 1998 р. ОСОБА_3. в останнє було видано охоронне свідоцтво на
дану жилу площу до 01 липня 2001 року (а.с.3-5). Після спливу 6-ти місяців з
часу закінчення строку дії броні ні сама ОСОБА_3, ні члени її сім'ї не
повернулися в заброньоване житлове приміщення.

Згідно положень
ст.71 ЖК України, право користування жилим приміщенням зберігається за
відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, передбаченого
статтею.

Тому, відповідно
до ст.76 ЖК України та п.13 «Правил бронювання жилих приміщень в Українській
РСР», договір найму зазначеного жилого приміщення
підлягає розірванню. Відповідачі ІНФОРМАЦІЯ_1 втратили право на спірну
жилу площу.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_8., ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11. вселилися на спірну жилу площу не в установленому законом порядку -
без ордеру. Проживають в квартирі без реєстрації,
договір найму з ними на цю квартиру не укладався. Тому права на проживання
в ній вони не придбали і суд обґрунтовано дійшов висновку про їх виселення без
надання іншої жилої площі.

3.

Доводи відповідачів в скарзі на те, що вони з 2001 року
проживають в спірній квартирі з дозволу ІНФОРМАЦІЯ_1 не можуть бути підставами
для скасування рішення суду і відмови в позові, оскільки особи, які вселилися
на спірну жилу площу не в передбаченому
законом порядку не набувають права користування нею, незалежно від
тривалості часу проживання. Згода ж на вселення їх з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 видана в
2004 році (а.с. 14,15), не має правового значення, оскільки на цей час
ІНФОРМАЦІЯ_1 самі втратили право користування спірною квартирою і не могли
вселяти в неї інших осіб.

Рішення суду
відповідає матеріалам справи і вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про
те, що для пред'явлення позову по даній справі сплинув 3-х річний строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України, необгрунтовані, оскільки зазначений строк на спірні правовідносини
не поширюються.

Керуючись
ст.ст.218, 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, відхилити.

Рішення
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.