Справа №2-1905/06
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 січня 2007 року
Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Горбань
Н.І.

при секретарі
Цуранову А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ДП "Ярославъ",
Головного управління транспорту, зв'язку та інформатизації Київської
міської державної адміністрації, третя особа: Головна державна інспекція на
автомобільному транспорті про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2005р.
позивач звернувся до суду з позовом до відповідача АТП "Ярославъ" про
відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000
грн., мотивуючи тим, що 16.12.2003р. о 16-20 год. він, інвалід першої групи по зору, разом із
супроводжуючим, також інвалідом ОСОБА_2 зайшов до мікроавтобусу маршруту № 172
на кінцевій зупинці "Ленінградська площа". Водій та кондуктор,
дізнавшись, що супроводжуюча теж пільговик, стали вимагати, щоб хтось із них
залишив салон автобуса, посилаючись на те, що в салоні є один пільговик. Водій
та кондуктор стали їх ображати, принижувати людську гідність. На зупинці
автостанція "Південна", де вони мали, виходити, кондуктор вдарила
його по шиї.

Зазначив, що
5.05.2004р. відбулася аналогічна пригода на тому ж 172 маршруті. Після 16-20 год. він сам сів
у автобус державний номер НОМЕР_1
на зупинці "Ленінградська площа", повідомивши водія ОСОБА_3 та
кондуктора ОСОБА_4, що він інвалід. За час проїзду водій та кондуктор
звинувачували його в тому, що насправді він не сліпий, а лише прикидається.
Дуже часто на автобусному маршруті № 172 він постійно отримує нервовий стрес,
від якого погіршується стан його здоров'я. За нанесені образи та приниження
людської гідності просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює
в 10000 грн.

5.04.2005р.
позивач доповнив свої позовні вимоги, посилаючись на ще одну подію, яка сталася
2.04.2005р. о 10-30 год. на
автобусному маршруті №
172 (державний номер НОМЕР_2) на
зупинці "Березняки". На його запитання, чи візьмуть вони сліпого
інваліда, отримав відмову, тоді він та супроводжуючий були вимушені оплатити
проїзд.

2

В той же день 2.04.2005р. він із
супроводжуючим об 11-45
год. на зупинці "Торговий центр" знову отримали відмову кондуктора у
безкоштовному проїзді на маршруті №
172 (державний номер НОМЕР_3) і він
був вимушений оплатити проїзд за себе та супроводжуючого. Розмір моральної
шкоди обґрунтовує тим, що постійно зазнає принижень від перевізника. Ці кошти
дали б йому можливість наймати таксі від свого дому на Теремках - 2 до місця роботи
на вул. Фанерній 4 в м.
Києві, що приблизно коштує 60
грн. в день, за місяць 1200
- 1300 грн., а за рік близько 10000 грн. (а. с. №> № 32,33 т. 1).

В червні 2006р.
позивач уточнив свої позовні вимоги, визначивши відповідачами по справі ДП
"Ярославъ" та Головне управління транспорту, зв'язку та
інформатизації Київської міської державної адміністрації, конкретизуючи позовні
вимоги щодо кожного з відповідачів. Зазначив, що замовник - Головне управління
зв'язку та інформатизації Київської міської державної адміністрації та
перевізник не виконали вимоги ст. 38-1 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні". Бездіяльність замовника
спонукає перевізника до порушень Закону щодо пільгового перевезення Інвалідів.
Зазначив, що відповідно до ст. 543 ЦК України відповідачі повинні нести
солідарну відповідальність, тому залежно від вини кожного з відповідачів
просить стягнути з них моральну шкоду по 5000 грн. (а. с. № № 198-200 т. 1).

В судовому
засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги і просять суд
їх задовольнити, стягнувши з кожного відповідача на користь позивача по 5000 грн.

Представник
відповідача ДП "Ярославъ"
в судовому засіданні позов не визнала і пояснила суду, що водій ОСОБА_3 та
кондуктор ОСОБА_4 не перебували в трудових відносинах з ДП "Ярославъ". Транспортний
засіб за державним номером НОМЕР_1 не
належав ДП "Ярославъ".
Квитки, придбані позивачем за 2
квітня 2005р., неможливо перевірити на предмет їх відповідності номерам,
які були видані водію на маршрут, так як їхня реєстрація здійснюється лише з
жовтня 2006р. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної
шкоди. В задоволенні позову просить відмовити.

Представник
відповідача Головне управління зв'язку та інформатизації Київської міської
державної адміністрації в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що
замовник не може відповідати за дії перевізника, обов'язок якого перевозити
пільгові категорії пасажирів відповідно до ст. 36 Закону України "Про
автомобільний транспорт". Пільгові перевезення здійснюються пасажирськими
перевізниками усіх форм власності. Види та обсяги пільгових перевезень
встановлюються державним замовленням, в якому визначається порядок компенсації
пасажирським перевізникам збитків від цих перевезень. Бюджетом на 2005 та 2006р.р. не
передбачено   компенсацію   збитків
від   перевезень   пільгових • категорій

3

пасажирів на
автобусних маршрутах, які працюють в режимі маршрутного таксі. За період
відсутності механізму компенсації та самої компенсації перевізники здійснюють
перевезення обмеженої кількості пільгових категорій пасажирів за власний
рахунок в обсязі не менше 10% від кількості місць для сидіння транспортного
засобу за один рейс. Вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння йому
моральної шкоди та причинного зв'язку між шкодою та бездіяльністю Головного
управління транспорту, зв'язку та інформатизації КМДА. Позивач не звертався до
органів, які уповноважені здійснювати перевірку перевізника та в разі виявлення
порушення законодавства про автомобільний транспорт притягнути його до
відповідальності. Позивачем не обґрунтовано завдану йому моральну шкоду в
розмірі 5000 грн., а
також не надано доказів на підтвердження факту заподіяння такої шкоди внаслідок
бездіяльності Головного управління транспорту, зв'язку та інформатизації. В
задоволенні позову просить відмовити.

Представник
третьої особи - Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та
зв'язку України в судовому засіданні позов не підтримала, пояснила, що не
вбачає підстав для участі в справі в якості третьої особи, оскільки контроль за
пільговими перевезеннями не відноситься до їхньої компетенції, вони здійснюють
контроль за безпекою руху.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, їх представників та представника третьої особи, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з підстав.

В судовому
засіданні достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом першої групи по зору.

Відповідно до
ст. 38-1 Закону
України "Про основи- соціальної захищеності інвалідів в Україні"
транспортне обслуговування інвалідів здійснюється на пільгових умовах.

Згідно протоколу
№ 4 засідання
тимчасового конкурсного комітету по підготовці та проведенню конкурсу щодо
визначення перевізників автомобільним транспортом у м. Києві КМДА від
27.04.2000р. за ДП "Ярославъ"
закріплено таксомоторний маршрут №
172 за зобов'язано організувати щоденну роботу рухомого складу з 6-00 до 24-00 год.,
встановивши тарифи на проїзд, та забезпечити безкоштовний проїзд пільгових
категорій громадян згідно з чинним законодавством України (а. с. № 5 т. 2).

Відповідно-до п.
2.3.14 договору
№ 208 на
перевезення пасажирів на міських та приміських автобусних маршрутах загального
користування м. Києва від 1.08.2002р., укладеного між Головним управлінням
транспорту КМДА та ДП "Ярославъ",
забезпечено безкоштовний проїзд пільгових категорій громадян та виділено не
менше 30% місць
(а. с. № № 6, 7).

4

Згідно п. 24.2 Рішення від 10 липня 2003р. №
587/747 "Про затвердження Умов організації та проведення конкурсу на
перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в
м. Києві" обсяг перевезень пасажирів пільгових категорій, які претендент
пропонує безкоштовно здійснювати за рахунок власної господарської діяльності,
без бюджетної компенсації. Дія даного підпункту (як одна з переваг претендента)
поширюється в першу чергу на претендентів, які пропонують забезпечити
безкоштовне перевезення наступного мінімального переліку пільгових категорій
пасажирів в обсязі не менше 10% від загальної кількості пасажирів.

Відповідно даних
УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 1.03.2005р. транспортний засіб
"Фольксваген-Транспортер" державний номер НОМЕР_1 в період часу з
19.03.2002р. по 25.11.2004р. був зареєстрований на праві власності за
підприємством ЗАТ "ІНФАРМА ВЕСТ", яке займається роздрібною торгівлею
фармацевтичними товарами; від 5.05.2005р. автобус "Богдан" державний
номер НОМЕР_2 з 25.02.2004р. та автобус "Богдан" державний номер
НОМЕР_3 з 24.02.2004р. зареєстровано за ТОВ "Ярослав-Авто" (а. с. № №
20, 47, 54).

Оглянуті в
судовому засіданні оригінали квитків на проїзд у маршрутних таксі № 172
державні номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3 за 2.04.2005р. (копії в матеріалах справи №
31 т. 1) неможливо ідентифікувати з квитками, які видавалися водіям на маршрут
№ 172 відповідачем, оскільки, як пояснила представник відповідача в судовому
засіданні, реєстрація квитків почала здійснюватися лише з жовтня 2006р.

Відповідно до п.
З Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з
Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001р., під моральною
шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.
4 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України позивач повинен навести
докази на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди, а п. 9
цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, в
судовому засіданні було встановлено, що позовні вимоги позивача по стягненню моральної
шкоди з відповідачів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Зазначені позивачем транспортні засоби за державними номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 на момент
подій, а саме: 5.05.2004р. та 2.04.2005р., не належали відповідачеві ДП "Ярославъ" на відповідній
правовій підставі. Надані позивачем квитки

5

неможливо
перевірити на відповідність їх квиткам, які були видані відповідачем
2.04.2005р. на маршрут №
172, через відсутність їх реєстрації на той час у відповідача. За таких обставин
суд не знаходить підстав для задоволення позову.

На підставі
викладеного, ст. ст. 23,
1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11,
57,60, 88,212 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до ДП "Ярославъ", Головного управління транспорту,
зв'язку та інформатизації Київської міської державної адміністрації про
відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати
компенсувати за рахунок держави.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна, скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.