Справа № 22-1436/2007 рік                               Головуючий
інстанції   Бондарьова Г.М.
Категорія   21                                                              Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2007 року.                                                                   м. Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області   у складі:

головуючого
судді - Костюченко Н.Є.

судців  - Осіяна О.М., Басуєвої Т.А.,

при секретарі           - Качур Л.В.,

розглянувши
апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Петропавлівському районі Дніпропетровської області

на рішення
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2006
року за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області про стягнення
недоплаченої страхової виплати одноразової допомоги, -

встановила:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду із позовом в якому
вказував на те, що він тривалий час працював на підприємствах ВАТ
"Павлоградвугілля". За час роботи він одержав травму, про що був
складений акт №90 від 18.10.1998 року, а згідно із актом розслідування
хронічного професійного захворювання від 06.05.2006 року, одержав професійне
захворювання -радикулопатія, періартроз, деформуючий артроз ліктьових та
колінних суглобів. За висновком первинно-повторної МСЕК від 06.06.2006 року
йому встановлено 55 % втрати професійної працездатності
(5% травма та 50% професійне захворювання) і третю групу інвалідності.
Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Петропавлівському районі від 07.07.2006 року №705 йому була нарахована
одноразова допомога за збільшення проценту втрати стійкої професійної
працездатності у зв'язку із повторним ушкодженням здоров'я у розмірі 131927
гривень та обмежено до виплати чотирикратним розміром граничної суми заробітної
плати, з якої справляються внески до Фонду - 19 840 гривень. Оскільки ст. 34
п.2 абз.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"
сума одноразової допомоги не повинна обмежуватись чотирикратним розміром, тому
він просив стягнути із відповідача недоплачену суму одноразової допомоги - 112
087 гривень.

Рішенням
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2006
року позов задоволено. Стягнуто із відповідача на користь позивача 112 087
гривень недоплаченої страхової виплати.

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області
ставить питання про зміну рішення суду та відмову в задоволенні позову,
оскільки суд не врахував норми матеріального права, а саме те, що відповідно до
ст.34 ч.2 п.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" одноразова допомога потерпілому
виплачується в розмірі не більше чотирикратного розміру граничної суми
заробітної плати(доходу), з якої стягуються внески до Фонду. Ця норма закону є
загальною та застосовується до всіх випадків виплати одноразової допомоги. Крім
того, по окремих справах щодо

2

аналогічних
спорів, суди застосовували обмеження розміру виплат.

Перевіривши
матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без
змін з наступних підстав.

Приймаючи
рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що позивач за час
роботи одержав виробничу травму, про що був складений акт №90 від 18.10.1998
року, а згідно із актом розслідування хронічного професійного захворювання від
06.05.2006 року, отримав професійне захворювання - радикулопатія, періартроз,
деформуючий артроз ліктьових
та колінних суглобів. За висновком
первинно-повторної МСЕК від 06.06.2006 року йому встановлено 55 % втрати
професійної працездатності (5% травма та 50% професійне захворювання) і третю
групу інвалідності.

Постановою
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у Петропавлівському
районі від 07.07.2006 року №705 йому була нарахована одноразова допомога за
збільшення проценту втрати стійкої професійної працездатності у зв'язку із
повторним ушкодженням здоров'я у розмірі 131927 гривень та обмежено до виплати
чотирикратним розміром граничної суми заробітної плати, з якої справляються
внески до Фонду - 19 840 гривень.

Оскільки
відповідно до ст.34 ч.2 абзац 1 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" при
подальших обстеженнях МСЕК та у разі встановлення вищого ступеня стійкої втрати
професійної працездатності обмеження одноразової допомоги потерпілому не
передбачено, то суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із
відповідача недоплаченої суми одноразової допомоги в розмірі 112 087 гривень.

Безпідставними є
доводи апеляційної скарги про те, що положення ст.34 ч.2 абзац 1 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" є загальною нормою, оскільки відповідач не взяв до уваги,
що такі обмеження виплат передбачені у цьому абзаці були введені в дію згідно
Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове
страхування..." №2272-111 від 22.02.2001 року та стосувалися саме випадку
вперше встановленого факту стійкої втрати професійної працездатності, а
положення абзацу другого при цьому змінені не були.

В зв"язку
із чим, немає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 307, 308,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області
відхилити.

Рішення
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
моменту її проголошення.