РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
травня 2007 р.                                                                                    м.  Івано-Франківськ

Колегія
судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                              Девляшевського
В.А.

суддів:                                         Горблянського
Я.Д.,  Соколовського В.М.

секретаря                                   Логажевської
М. Б.

з
участю:       позивача              ОСОБА_1 та її представника-ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою директора
приватного підприємства "Ізотерм" на рішення Івано-Франківського
міського суду від 27 лютого 2007 р., -

встановила:

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 27.02.2007 р. частково задоволено позовні
вимоги ОСОБА_1: визнано незаконним наказ №19 від 30.06.2005 р. про її
звільнення з роботи з 21.06.2005 р. за прогул; ОСОБА_1  поновлено на посаді офіс-менеджера ПП
"Ізотерм" з 21.06.2005 р.;
в її користь з підприємства стягнуто: 3605 грн. за час вимушеного
прогулу,  617 грн. заборгованості по
зарплаті; 150 грн. за період тимчасової непрацездатності; 1021 грн. 25
коп.3аборгованості по оплаті допомоги по догляду за дитиною та 2000 грн.
заподіяної моральної шкоди.

Місцевий
суд дійшов до висновку про те,  що
ОСОБА_1  було незаконно звільнено за
прогул,  оскільки в дійсності власник
підприємства створив їй перешкоди у доступі до робочого місця,  крім того не виплатив їй заборгованість по
зарплаті,  допомогу на час
непрацездатності та на період догляду за малолітньою дитиною. Крім того,  на думку суду 1-інстанції,  відповідачем незаконними діями спричинено
ОСОБА_1  моральну шкоду в сумі 2
тис.  грн.

В
апеляційній скарзі директор ПП "Ізотерм" посилається на те,  що рішення по даній справі постановлено з
порушенням норм процесуального і матеріального права,  не грунтується на об"єктивних доказах.

Апелянт
зазначає,  що суд 1-інстанції розглянув
справу з участю неналежного відповідача,
оскільки позов був пред"явлений не до підприємства,  а до ОСОБА_3 На думку директора ПП
"Ізотерм",  місцевий суд,  постановивши рішення про поновлення ОСОБА_1
на займаній раніше посаді і стягнувши в її користь заборгованість по зарплаті
за 2004 рік,  вийшов за межі позовних
вимог,  порушивши  ст.
ст.  11; 31 ЦПК України. Скаржник
зазначає,  що суд не звернув увагу та не
дав належну оцінку документальним доказам допущення ОСОБА_1  прогулів,
зокрема актам; на те,  що вона з другого
кварталу 2006 року працювала і отримувала зарпалату в іншій установі-в
Івано-Франківській філії "Гаразд фінанси". Він вважає,  що суд 1 -інстанції помилково і безпідставно
застосував до     спірних     правовідносин      ст.
184     КЗпП     України.     Крім
того,      вказує

Справа
№22-ц-517/2007 р.                            Головуючий
у 1 інстанції Островський Л.Є.

Категорія
40                                                    Доповідач
Девляшевський В.А.

2

на те,   що  невиплачена позивачці  заборгованість  за час
тимчасової непрацездатності становить не 150 грн. як помилково вважав
суд,  а 129 грн. 78 коп. У зв"язку із
викладеним апелянт просить оскаржене рішення,
як незаконне і необгрунтоване,
скасувати,  постановивши нове
рішенян,  яким відмовити у позові ОСОБА_1

В
засіданні Апеляційного суду 17.05.2007 р. директор ПП "Ізотерм" після
оголошення на його клопотання перерви не з"явився,  хоч був повідомлений про час і місце розгляду
даної справи. Однак,  він підтримував
апеляційну скаргу і давав пояснення по суті спору в судовому засіданні
11.05.2007 р.. За наведених
обставин є підстави для розгляду справи у його відсутності.

Відповідачка-ОСОБА_1  та її представник доводи апеляційної скарги
визнали частково. ОСОБА_1
підтвердила,  що з 11.05.2006 р.
працює в іншій установі-'Таразд фінанси" і отримує там заробіток,  який істотно перевищує її місячну зарплату у
відповідача. Тому не заперечує,  що
стягнення коштів за вимушений прогул їй слід зменшити.

Вислухавши
суддю-доповідача,  пояснення ОСОБА_1 та
її представника,  дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Твердження
апелянта про те,  що даний спір
розглянутий з участю неналежного відповідача,
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки суперечать матеріалам справи.

Так,  з тексту позовної заяви ОСОБА_1 (а.с.  4) видно,
що її вимоги про поновлення прав,
передбачених законодавством про працю,
були пред"явлені саме до ПП "Ізотерм",  хоч у цій заяві й зазначався директор
названого підприємства. З матеріалів справи вбачається,  що в судових засіданнях ОСОБА_3 приймав
участь в якості представника ПП "Ізотерм".

Іншою
ухвалою від 16.06.2006 р. суддя зобов"язав не ОСОБА_3.,  а ПП "Ізотерм" надати суду
документальні докази по цій справі (а.с.
156).

Висновок
суду 1-інстанції про незаконність звільнення ОСОБА_1 з посади офіс-менеджера ПП
"Ізотерм" є правильним,
оскільки відповідає встановленим обставинам справи і грунтується на
нормах чинного законодавства про працю.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_1  не допустила прогулу,  оскільки її невихід на роботу з 21.06.2005
року був викликаний неправомірними діями адміністрації відповідача щодо неї.
Дана обставина підтверджена наказами по цьому підприємству за №15 і 18 від
21.06.2005 р. (а.с.  159-160),  якими позивачці були створені перешкоди у
доступі до її робочого місця. Цим документальним доказам,  як і актам про відсутність ОСОБА_1 на
роботі,  суд дав належну оцінку.

Крім
того,  навіть за умови скоєння позивачкою
прогулу,  вона згідно  ст.
184 КЗпП України,  як мати,  що виховує дитину віком до 3-х років,  не могла бути звільнена з ініціативи
адміністрації,  крім випадку ліквідації
підприємства.

Приймаючи
до уваги наведене,  суд 1-інстанції
обгрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_1 про визнання наказу №19 від 30.06.2006
р. про її звільнення незаконним,
поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральну шкоду. Саме такі
вимоги пред"явила позивачка до ПП "Ізотерм" (позовна
заява-а.с.  2) і підтримувала під час
розгляду справи. Тому твердження апелянта про те,  що місцевий суд,  поновивши ОСОБА_1  на роботі і стягнувши втрачений заробіток і
моральну шкоду,  вийшов за межі її
позовних вимог,  є безпідставними.

Оскільки
в засіданні Апеляційного суду ОСОБА_1
підтвердила факт влаштування на іншу роботу з 11.05.2006 p.,
тобто до завершення розгляду даної справи,  і пред"явила свою трудову книжку із
відповідним записом,  колегія суддів
вважає,  що відповідно до ч.2  ст.
235 КЗпП України середній заробіток за вимушений прогул позивачці слід стягнути
тільки за період з часу звільнення і по 11.05.2006 p.,
тобто по день працевлаштування на іншу роботу. За цей час
втрачений ОСОБА_1  заробіток становить
1720 грн. При розрахунку апеляційний суд виходив з того,  що місячний посадовий оклад позивачки з часу
звільнення і по червень 2006 р. періодично збільшувався з 155 грн. до

3

175 грн. (відомості
наведені у довідці-а.с.  174). Враховуючи
наведене,  суму коштів,  стягнуту в користь позивача за вимушений
прогул,  необхідно зменшити з 3605 грн.
до 1720 грн.

Розмір
іншої заборгованості відповідача перед ОСОБА_1
(невиплачену зарплату; невиплачену допомогу по догляду за дитиною та за
час тимчасової непрацездатності),  розмір
моральної шкоди місцевий суд визначив і стягнув правильно. Обгрунтованість цих
стягнень доведена позивачкою документально і підтверджена,  зокрема,
актом перевірки Головного управіління правової роботи та внутрішньої
політики обласної державної адміністрації (а.с.
187); актом перевірки відділу виконавчої дирекції Івано-Франківського
обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності (а.с.  185-186); заключениям аудиторської
фірми (а.с.  188).

У
зв"язку з наведеним та керуючись
ст.  ст.  307; 309; 319; 325 ЦПК України,  колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну
скаргу директора приватного підприємства "Ізотерм" задовольнити
частково.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2007 року змінити: стягнення з
приватного підприємства "Ізотерм" коштів за час вимушеного прогулу в
користь ОСОБА_1 зменшити з 3605 грн. до 1720 (одна тисяча сімсот двадцять) грн.

В решті рішення
місцевого суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили негайно,  однак
може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України на протязі двох місяців після дня його проголошення.