інстанції - Кулігіна Т.Д.
40 (4)                                                        Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року червня
05 дня колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого -
Неклеси В.І.

Суддів:                              - Карнаух В.В., Михайлів Л.В.

При секретарі -
Бондаренко І.В. За участю : позивачкиОСОБА_1 та її представників - ОСОБА_2,  ОСОБА_3

представника
відповідача - Злобенець І.П. розглянула у відкритом судовому засіданні в м.Кривому
Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого
районного суду м.Кривого Рогу від 02 жовтня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до
Криворізького технікуму економіки та управління ( в теперішній час Криворізький
коледж економіки та управління Державного навчального закладу Київський
національний економічний університет ім.Вадима Гетьмана) про поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди;

ВСТАНОВИЛА:

З серпня
2004 рокуОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Криворізького технікуму
економіки та управління про поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу,  відшкодування моральної
шкоди,  посилаючись в обгрунтуванні своїх
вимог на те,  що вона з 29.08.1981 року
працювала на посаді викладача математики Криворізького гірничо-економічного
технікуму,  який відповідно до наказу №
238 від 23.06.1998 року переіменовано на Криворізький технікум економіки і
управління.

Наказом
№ 93 від 12.07.2004 року була звільнена з роботи з 03.07.2004 року на підставі
п. 3 ст 41 КзпП України за скоєння робітником,
виконуючим виховні функції,
аморальних вчинків,  не сумісних з
продовженням даної роботи.

Позивач
вважає наказ про звільнення незаконним,
оскільки не вчиняла вчинків,  що
на думку відповідача є аморальними.

На
протязі багатьох років вона сумлінно виконувала обов'язки викладача,  має кваліфікаційну категорію «спеціаліст
вищої категорії»,  за час роботи мала
близько 50 подяк.

Просила
поновити її на роботі,  стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
виходячі із середньомісячної заробітної плати 482 грн.45 коп.,  відшкодувати моральну шкоду у сумі 50000 грн.

Рішенням
Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 02 жовтня 2006 року в задоволенні
позовуОСОБА_1 про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не
погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,  в якій ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному
обсязі. При цьому вказує на порушення судом норм матеріального і процесуального
права. Суд не визначився,  хто в данному
випадку є відповідачем,  оскільки
Криворізький технікум економіки реорганізований у Криворізький коледж економіки
і управління,  який приєднано до
Київського національного економічного університету,  як відокремлений структурний підрозділ.

Суд допустив невідповідність
висновків фактичним обставинам справи,
висновок суду щодо аморальності її поведінки не відповідає матеріалам
справи і не знайшов підтвердження в судовому засіданні.

Вона
звільнена з посади 03.07.2004 року у її неробочий день,  на що суд не звернув уваги.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог,  колегія суддів
дійшла висновку,  що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи
рішення про відмовуОСОБА_1 в задоволенні позову,  районний суд погодився з рішенням
адміністрації технікуму про звільненняОСОБА_1 за вчинення нею аморальних
проступків і виходив із того,  щоОСОБА_1
на протязі квітня-липня 2004 року своїми діями,
небажанням конструктивно спілкуватись загострила конфлікт та вдалася до
таких антипедагогічних проявів,  як
помста студентам за непокору,  що
відповідач кваліфікував як аморальний вчинок,
оскільки її дії виходили за межі моральних принципів. Всі факти,  на які протягом певного часу адміністрація
учбового закладу реагувала різними можливими заходами,  мали місце.

А позивач не
довела суду обставини,  на які
посилається в позові.

Проте
зазначені висновки суду не відповідають вимогам закону та не грунтуються на
матеріалах справи.

Як
вбачається із матеріалів справи,
позивачОСОБА_1 з 01.09.1981 року знаходилась у трудових відносинах з
Криворізьким гірничо-економічним технікумом,
який наказом № 238 від 23.06.1998 року переіменовано в Криворізький
технікум економіки та управління,  про що
свідчить запис у трудовій книжці.

Згідно наказу №
93-к від 12.07.2004 року вона звільнена з посади викладача на підставі п.3
ст.41 КзпП України за вчинення працівником,
який виконує виховні функції,
аморальних проступків,  не
сумісних з продовженням роботи,  а саме:

1. За
створення на протязі 2002-2004 років умов,
за яких навчальний процес засвоювався студентами недостатньо,  використання свого домінуючого над студентами
положення викладача та залежний від неї стан студентів,  своїми діями,
словами,  поведінкою сформувала у
студентів психотравмуюче уявлення про їх нездатність засвоїти учбовий матеріал
без її допомоги,  неможливість успішного
складання іспиту з математики. Тому студенти повинні виконувати її вимоги,  в тому числі про здавання коштів для надання
благодійної допомоги дитячому будинку №2 та підписання листа подяки їй
особисто.

п.2 - за
організацію збору коштів зі студентів в порушення наказу директора від
25.12.2002 року за №203:

п. 3 -
за організацію студентів гр.БС-03 1/д та їх батьків на підпис листа-подяки
працівникам технікуму та їй особисто ;

п.4 - за
зневажливе ставлення до колег,  ухилення
від надання пояснень своїм вчинкам та визначення мотивів своєї поведінки,  невиконання розпоряджень керівництва
технікуму,  тобто діяння,  неприйнятні в суспільстві,  небажані в колективі,  неприпустимі для особи,  що виконує виховні функції,  несумісні з нормами моралі - аморальні.

Відповідно
до ст.41 п. 3 КзпП України трудовий договір з ініціативи власника,  або уповноваженого ним органу може бути
розірваний у випадку вчинення працівником,
який виконує виховні функції,
аморального проступку,  не
сумісного з продовженням даної роботи.

В пункті
28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року (зі
змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснюється
,  що звільнення за аморальний проступок
не може бути визнано правильним,  якщо
воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника,  не підтверджений конкретними фактами.

За своєю
природою ця норма (ст.41 п. 3 КзпП) є спеціальною,  а тому її не можна тлумачити поширено. В разі
вчинення інших правопорушень особа,  яка
виконує виховні функції,  може бути
звільнена на загальних підставах.

Аналіз
наказу про звільненняОСОБА_1 та доказів по справі,  досліджених в судових засіданнях,  не дає підстав колегії суддів погодитися з
висновком суду про вчиненняОСОБА_1 саме аморальних проступків,  не сумісних з продовженням педагогічної
роботи.

Так,  зміст п.1 наказу про звільнення не містить
конкретних фактів поведінкиОСОБА_1,  які
можна визнати аморальними.

Посилання
в наказі на створенняОСОБА_1 несприятливих умов на протязі 2002-2004 років для
засвоювання студентами навчального матеріалу,
зневажливе ставлення до колег,
невиконання розпоряджень керівництва технікуму,  використання методів роботи,  з якими частина студентів не погоджувалась,  та інше за текстом п.п.1.2 наказу може
свідчити про загальну оцінку поведінки позивача,  однак не про аморальні вчинки,  не сумісні з продовженням роботи викладача.

Не можна
визнати підставою для звільнення за п.3 ст.41 КзпП України факти,  наведені в п.З.4 наказу № 93 від 12.07.2004
року,  а саме: організація збору коштів з
студентів для благодійної допомоги дитячому будинку та організація студентів та
їх батьків на підпис листа-подяки працівникам технікуму та особисто позивачу і
зниження оцінки при здачі іспиту студентам,
батьки яких не підписали листа,
оскільки це є припущенням адміністрації і не доведено об'єктивними
доказами в суді.

Із
пояснень свідка ОСОБА_4 в суді першої інстанції вбачається,  що вона в 2004 році була присутня при здачі
іспитів в групіОСОБА_1,  діти відповідали
погано (а.с. 111-113 т. 3). Нічим не доведено в суді,  що позивач навмисно занижувала оцінки
будь-кому із студентів.

Встановлено,  що благодійною роботою в дитячому будинку № 2
м.Кривого Рогу,  викладачі технікуму,  в тому числі іОСОБА_1,  та студенти займаються багато років і форму
шефської допомоги обирали самі студенти. Колегія суддів вважає,  що це не суперечить закону і нормам моралі.

Факт
порушенняОСОБА_1 наказу №203 від 25.12.2002 року і організація коштів саме нею
в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Як
пояснив в судовому засіданні представник відповідача, ОСОБА_1 називала окремих
хлопців - учнів «стецьками»,
«тупими»,  що містить їх
емоціональну негативну оцінку,  однак на
думку колегії суддів,  такі дії не мають
аморального характеру.

Одже,  в судовому засіданні не доведений жодний
проступокОСОБА_1, який можна оцінити як аморальний. Постановляючи рішення,  колегія суддів враховує,  що звільнення за п.3 ст. 41 КзпП України є
крайньою мірою і повинно застосовуватися лише при доведеності факту аморального
проступка.

Відповідно
до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є:

п.2 -
недоведеність обставин,  що мають
значення для справи,  які суд вважав
встановленими;

п.З -
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Саме з
цих підстав рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення,  про часткове задоволення позовуОСОБА_1

Відповідно
до ст. 235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави,  або незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом,  який розглядає спір.

Проаналізувавши
всі докази по справі,  колегія
вважає,  що адміністрація без законної
підстави звільнилаОСОБА_1 з посади викладача за п.3 ст.41 КзпП України з
03.07.2004 року,  а тому вона підлягає
поновленню на попередній роботі.

Відповідно
до ч.2 ст.235 КзпП України оплата середнього заробітку за весь час вимушеного
прогулу понад один рік провадиться за умови,
що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в
цьому не було вини працівника.

Із
матеріалів справи не вбачається даних про зволікання розгляду справи
позивачем,  необгрунтованої неявки в
судове засідання на виклик суду,  тобто
винаОСОБА_1 в тривалому розгляді справи понад рік - відсутня.

Тому
колегія суддів стягує на її користь середній заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Розрахунок
колегія суддів проводить,  враховуючи
положення Порядку обчислення середньої заробітної плати,  затвердженого 08.02.1995 р. № 100 ( зі
змінами),  виходячи із заробітку за
останні два календарні місяці роботи позивача: травень і червень 2004 року.

Згідно
Правил внутрішнього розпорядку Криворізького технікуму економіки та
управління,  ухвалених Зборами трудового
колективу,  в технікумі встановлюється
для викладачів шестиденний робочий тиждень.

Тривалість
робочого дня викладача - 6 годин,  тижня
- 36 годин.

Враховуючи
це,  середньогодинна заробітна
платняОСОБА_1 на час звільнення складала 3 грн.50 коп. ( 449, 95 + 514, 95: 276
годин).

Весь час
вимушеного прогулу становить 5284,  8
годин і таким чином,  підлягає стягненню
за час вимушеного прогулу середня заробітна плата у сумі 18496, 80 грн (3.50 х
5284.8).

ВимогиОСОБА_1
про відшкодування моральної шкоди у сумі 50000 підлягають частковому
задоволенню. Колегія вважає,  що
звільнення позивача без законних підстав завдало їй моральних страждань.

Розмір
відшкодування моральної шкоди суд визначає з урахуванням характеру та обсягу
страждань,  яких зазналаОСОБА_1 ,  стану її здоров1 я,  тяжкості вимушених змін у її життєвих
стосунках,  часу та зусиль,  необхідних для відновлення попереднього
стану,  та виходить із засад
розумності,  виваженості та
справедливості і стягує на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі
2000 грн.

Середній
заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди суд
апеляційної інстанції стягує з юридичної особи - державного вищого навчального
закладу Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана,  враховуючи наступне.

Під час
розгляду справи Криворізький технікум економіки та управління реорганізований в
Криворізький коледж економіки та управління,
який приєднано до юридичної особи - державного навчального закладу
Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана ,  про що свідчать накази та реєстрація в
єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

Наказом
Київського національного економічного університету від 12.11.2004 року № 381-к
призначено в.о. директора Криворізького коледжу економіки та управління КНЕІ
Філевича Л.Г.,  який до цього був
директором технікуму,  а також ректором
КНЕУ затверджено Положення Криворізького коледжу економіки та управління на
підставі якого діє коледж і який не є юридичною особою. Правонаступником
Криворізького технікуму економіки та управління є університет.

Державний
заклад Київський національний університет імені Вадима Гетьмана як юридична особа фактично залучений судом
першої інстанції до участі по справі,
його інтереси за дорученням № 01/20-1683 від 07.07.2006 року
представляла Злобенець І.П. (а.с.34,
протоколи судових засідань),
давала пояснення по суті спору,
заявила клопотання,  виступала в
дебатах,  приймала участь при розгляді
справи в суді апеляційної інстанції.

Наказом
ректора університету на адміністрацію коледжу покладено обов'язок щодо
здійснення організаційних заходів щодо працевлаштування працівників у зв 'язку
з реорганізацією технікуму ( а.с. 31-32 п. 3).

На
підставі викладеного,  керуючись ст.ст.
303, 307, 309 пп.3, 4, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів-,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 02 жовтня 2006 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до Криворізького технікуму економіки та управління ( в
теперішній час - Криворізький коледж економіки та упраління Державного
навчального закладу Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана ) про
поновлення на роботі,  стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Визнати
незаконним наказ №93-к від 12.07.2004 року про звільнення ОСОБА_1 з посади
викладача з 03.07.2004 року за п.3 ст.41 КзпП України за вчинення працівником,  який виконує виховні функції,  аморального проступку,  не сумісного з продовженням даної роботи.

ОСОБА_1
поновити на роботі на посаді викладача Криворізького технікуму економіки та
управління ( в теперішній час - Криворізький коледж економіки та управління
Державного навчального закладу Київський національний економічний університет
імені Вадима Гетьмана)
з 03 липня 2004 року.

Стягнути
з Державного навчального закладу Київський національний економічний університет
імені Вадима Гетьмана
на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 18 496,
80 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн судовий збір на
користь держави в сумі 193, 46 грн.

Рішення
суду щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць
в сумі 482, 45 грн підлягає негайному виконанню.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржено в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту набрання ним
законної сили.