Справа № 22-ц - 2290/2007 р.                                         Головуючий
Категорія    поновлення на роботі                                  Доповідач                   Луспеник Д.Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2007
року

Судова
колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого     -     судді Луспеника Д.Д.,

суддів                                              -                Яцини
В.Б.,  Швецової Л.А.,

при
секретарі    -                                              Шевченко
О.Б.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою директора спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат для розумово відсталих дітей-сиріт та
дітей,  позбавлених батьківського
піклування м.  Куп'янськ Харківської
області комунальної власності

на
рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня
2007 року

по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат для
розумово відсталих дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування м.
Куп'янськ Харківської області комунальної власності (надалі
-школа-інтернат) про поновлення на роботі,
скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  третя особа -
ОСОБА_2,

встановила:

28 квітня 2004 р. ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,  20 липня 2004 р. звернулася із
позовом про скасування наказу від

10.09.2003           р. про
накладення дисциплінарного стягнення,  а
у грудні 2005 р.
уточнила

позовні вимоги. Ухвалою суду від 21.06.2006
р. позовні вимоги об'єднані в одне

провадження.

В
обґрунтування позовних вимог позивач зазначала,
що з вересня 1998
р. працювала у відповідача кухарем.
Наказом директора школи-інтернат від 10.09.2003 р. №
335 їй оголошено догану за видачу учням порцій обіду,  що не відповідають нормі,  а наказом від

30.03.2004           р. № 20 її звільнено з
роботи на підставі п.3  ст.  40
КЗпП України за систематичне

невиконання без поважаних причин трудових обов'язків,  а саме за повторну видачу учням

порцій сніданку,  що не відповідають
нормі. Вважає застосовані заходи стягнення

незаконними,  оскільки порушення
трудової дисципліни не допускала.

Позивач
вказувала,  що наказ про оголошення
догани їй не повідомлявся,  підпис під
наказом їй не належить,  порушена
процедура накладення стягнення,  так як у
неї не зажадали письмового пояснення до застосування дисциплінарного стягнення.
Крім того,  сам факт порушення трудової
дисципліни,  який начебто мав місце 09.09.2004 p.,
оформлено невірно,
оскільки не доведено обставини невідповідності порцій нормам,  перевірка проводилась без її присутності.
Вважає,  що порушення трудової дисципліни
24.03.2006 р.,  за що її звільнили,  не було,
так як учням молодших класів вона видавала менші порції,  а учням старших класів - більші
порції,  а внутрішніми документами не
передбачено,  яким саме чином вона
повинна зважувати та видавати порції їжі учням.
Крім того,  для вчинення цих дій немає
часу і не

2

було
відповідної ваги,  тобто їй не створили
умови для якісного виконання нею своїх трудових обов'язків,  через що 10 контрольних порцій учням виявилися меншими передбаченої
норми.

З
урахуванням наведеного позивач просила скасувати наказ про накладення на неї
дисциплінарного стягнення,  поновити її
на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У
судовому засіданні суду першої інстанції позивач та її представник позовні
вимоги підтримали,  представник
відповідача позов не визнав,  пояснивши,  що звільнення позивача відбулося з
дотриманням усіх вимог трудового законодавства. Справа була розглянута за
відсутності третьої особи,  яка
підписувала оскаржені накази,  на даний
час вона звільнена з посади директора школи-інтернат,  повідомлялася про дату судового засідання
належним чином.

Рішенням
Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2007 р. позов ОСОБА_1
задоволений. Суд поновив її на роботі кухарем у відповідача,  стягнув на її користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 10263,
65 грн. Рішення в межах дозволеного допущено до негайного виконання.

В
апеляційній скарзі директор школи-інтернат Пушкар Н.Б. просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_1,  вважаючи,  що висновки суду не відповідають встановленим
обставинам справи,  судом порушені норми
процесуального права.

Апеляційна
скарга мотивована тим,  що суд не зважив
на положення Закону України „Про охорону дитинства". Декларації прав
дитини,  оскільки в школі-інтернат
навчаються розумово відсталі діти-сироти та діти,  що позбавлені батьківського піклування і
встановлено,  що позивачка,  працюючи кухарем,  неодноразово порушувала трудові обов'язки і
видавала учням порції їжі,  що не
відповідали нормі,  за що притягалась до
дисциплінарної відповідальності з дотриманням процедури накладення стягнення,  на роботі появлялася в брудному одязі та
неохайному вигляді,  збирала харчі з
їдальні та вивозила додому,  а все це
порушує права обездолених дітей і є аморальним.
Про неможливість виконання своїх трудових обов'язків адміністрації
школи-інтернат не повідомляла.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  обговоривши підстави апеляційної скарги
відповідно до вимог  ст.  303
ЦПК України,  вважає,  що вона підлягає задоволенню.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1,  районний суд виходив з
того,  що вона була звільнена
незаконно,  наказ від 10.09.2003 р. про
оголошення догани прийнятий з порушенням процедури притягнення до
дисциплінарної відповідальності,  так як
не отримано попередньо пояснення позивача,
а тому і подальше звільнення за систематичне невиконання трудових
обов'язків неправомірне,  в наказі не
було посилання на попередній наказ про стягнення. Крім того,  суд послався на те,  що відповідач не довів обставин того,  на яких вагах зважувались контрольні порції
їжі та достовірність ваги.

Проте
погодитися з такими висновками районного суду не можна,  оскільки вони не відповідають обставинам
справи,  судом неправильно застосовані
норми матеріального права,  тому рішення
суду з підстав,  передбачених пунктами 1,
4 статті 309
ЦПК України,  підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Відповідно
до вимог  ст.   ст.  213,
215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим,  а за змістом має містити
встановлені судом факти і відповідні їм

3

правовідносини.
При встановленні фактів суд оцінює належність,
допустимість і достовірність кожного доказу окремо,  а також достатність і взаємозв'язок доказів у
їх сукупності.

Судовим
розглядом встановлено,  що позивач
ОСОБА_1 з вересня 1998 р. працювала
у відповідача кухарем.  Наказом директора
школи-інтернат від 10.09.2003
р. № 335 їй
оголошено догану за видачу учням порцій обіду,
що не відповідають нормі,  а
наказом від 30.03.2004 р. № 20 її звільнено з
роботи на підставі п. 4  ст.  40 КЗпГІ України за
систематичне невиконання без поважаних причин трудових обов'язків,  а саме за повторну видачу учням порцій
сніданку,  що не відповідають нормі (т.1,  а.с.  21,
22, 25).

Протоколом
№ 11 від 11.06.2004 р. профспілковим
комітетом дана згода адміністрації на звільнення позивача з роботи. На
засіданні була присутня позивач,  яка
ніяких заперечень не надала (т.1,
а.с.  66-67).

Враховуючи,  що процедура звернення до профспілки та
мотивувальна і резолютивна частина рішення профкому не відповідали вимогам закону,  апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 9  ст.  43 КЗпП України
рекомендував адміністрації школи-інтернат повторно звернутися до профспілки для
отримання згоди на звільнення позивачки. Згідно з протоколом № 5 від 3.05.2007 р. профспілковий
комітет відповідача надав згоду на звільнення позивачки з роботи з підстави
п.3  ст.
40 КЗпП
України (т.З,  а.с.  165-166).

Відповідно
до п.3  ст.  40
КЗпП України,  а також з урахуванням
роз'яснень,  даних в пп. 22 і 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України №
9 від 6.11.1992 р. (з
відповідними змінами) „Про практику розгляду судами трудових спорів"
трудовий договір може бути розірваний у випадку систематичного невиконання
працівником без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку,  якщо до працівника
раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При
цьому з'ясованню підлягають,  в чому
конкретно проявилось порушення,  що стало
приводом до звільнення,  чи могло воно
бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,
4,  7,  8  ст.  40 і п.1  ст.  41 КЗпП,  чи додержані власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147-1,  148,
149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних
стягнень,  зокрема,  чи не закінчився встановлений для цього
строк,  чи не застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення,  чи
враховувались при звільнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна
шкода,  обставини,  за яких вчинено проступок,  і попередня робота працівника.

Судова
колегія вважає,  що суд першої інстанції
неправильно оцінив надані відповідачем докази відповідності звільнення позивача
вимогам трудового законодавства.

Відповідно
до пунктів 2.1,  3.3 посадової інструкції кухаря
основними напрямками його діяльності є приготування доброякісної їжі та видача
дітям відповідно з нормами харчування,
тобто з нормами закладених продуктів на дитину (т.1,  а.с. 61-63). Відповідні меню-вимоги на видачу
продуктів харчування затверджені керівництвом школи-інтернат (т.1,  а.с. 64-65) на підставі Інструкції
Міністерства освіти та науки України „Сучасні вимоги до організації харчування
вихованців інтернатних закладів різного профілю".

Актом
перевірки від 9.09.2003 р.
встановлено,  що нестача 10 готових порцій
для дітей,  наданих кухарем ОСОБА_1,  які були відібрані для контролю,  склала 33
гр. (т.2,  а.с. 41). Акт складений та
підписаний головним бухгалтером,
дієтсестрою та ОСОБА_1 Тому посилання позивача,  що перевірка проводилась у її відсутності,  а потім -
що такого факту взагалі не було,
безпідставні.

У своїх
поясненнях позивач вказаний факт визнала,
зазначивши,  що у неї не було часу
зважувати кожну порцію,  їжу клала „на глаз",  старшим учням давала більше,  а молодшим - менше їжі (т.2,
а.с.  124). Дані пояснення
датоване 9.11.2003 p.,  проте актом від

4

9.09.2003 p. встановлено,  що в поясненнях позивачки помилково
проставлено іншу дату,  їй було
запропоновано переписати пояснення,
однак вона відмовилась (т.2,  а.с.
127).

Судова
колегія погоджується з тим,  що була
помилка в проставленні дати під поясненням,
оскільки факт видачі порцій з порушенням норм був зафіксований саме 9.09.2003 p.,
під актом є підпис позивачки,  а 9.11.2003
р. ніякі перевірки роботи позивачки не проводились. Крім того,  на засіданні профспілкового комітету позивач
пояснила,  наказ про оголошення догани
підписувала (т.1,  а.с.  66-67).
Таким чином,  вимоги  ст.  149 КЗпП України
відповідачем виконані.

Доводи
позивачки про те,  що вона лише на
засіданні профспілкового комітету 11.06.2004
р. довідалась про оголошення їй догани спростовується її підписом під
наказом (т.1,  а.с. 25). Посилання
позивача,  що підпис їй не належить,  нею не доведений,  районному суду вона пояснювала,  що підпис погожий на її підпис,  або,
що то не її підпис (т.З,
а.с.  100). У трудових
правовідносинах відповідач повинен довести обставини дотримання трудового
законодавства,  а заперечення цих
обставин (у даному випадку те,  що підпис
їй не належить) повинен довести саме позивач,
проте вона не ставила питання про призначення та проведення
судово-почеркознавської експертизи.

З
матеріалів справи вбачається,  що 24.03. 2004 р. була
перевірка дотримання кухарем норми видачі учням сніданку і встановлено,  що позивач недодала продуктів харчування на
кожну з 10 вибраних
для контролю порцію (т.1,  а.с.  20,
24),  при цьому
позивач акт перевірки підписала і зауважень не мала. У своїх поясненнях
порушення не спростувала (т.1,  а.с. 27).

Ні в
одних з раніше написаних поясненнях,  ні
разу до пред'явлення позову позивач не посилалася на те,  що адміністрація школи-інтернат не створила
їй умови для належного виконання трудових обов'язків,  на відсутність ваги для зважування продуктів
харчування. Навпаки,  позивач при її
допиті 14.11.2006 р. районному
суду пояснила,  що вага була,  при ній вони перевірялись (т.3,  а.с. 99).
Це ж пояснила бухгалтер шкоди Сизонова Л.М. ,  що в їдальні були дві ваги,  вони регулярно перевірялись. Позивач свої дії
мотивувала тим,  що не було наказу для
неї про те,  щоб вона зважувала порції
їжі або,  що в неї для цього не було часу
(т.1,  а.с. 5,
т.3,  а.с.  99
зв.). Проте дані пояснення є неправомірними,  оскільки такий її обов'язок був безпосередньо
встановлений посадовими обов'язками.

Відповідно
до  ст.
139 КЗпП України
працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно,  своєчасно і точно виконувати розпорядження
власника,  додержуватися трудової і
технологічної дисципліни,  вимог
нормативних актів про охорону праці.

З
урахуванням наведеного судова колегія вважає,
що позивач була звільнена з роботи на підставі п.3  ст.  40 КЗпП України з
дотриманням відповідачем усіх вимог трудового законодавства.

Оскільки
немає підстав для скасування наказу про притягнення до дисциплінарної
відповідальності та для поновлення позивачки на роботі,  тому немає підстав і для стягнення на її
користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись  ст.
ст.  303,
304,  п. 2 ч. 1  ст.  307,
п.п. 1
і 4  ст.  309,
313,  316,  319 ЦГІК України,  судова колегія судової палати,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу директора спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат для розумово
відсталих дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування м.
Куп'янськ Харківської області комунальної власності задовольнити.

5

Ршення
Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2007 року скасувати.

Відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позову про поновлення на роботі,  скасування наказу про накладення
дисциплінарного стягнення,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення
апеляційної інстанції набирає чинності негайно,
однак може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двох  місяців з дня його проголошення безпосередньо
до Верховного Суду України.