УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 вересня 2007 року                                                           м. Вінниця

Колегія-еуддів Судової-палати з
цивільних справ апеляційного-суду

Вінницької області у складі:

головуючого: Пащенко
Л.В., суддів: Нагорняка В.А., Мартьянової Л.І.,

розглянувши у
попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДВЖРЕП №1,
виконкому Бердичівської міської Ради про стягнення збитків, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бердичівського міського суду від 24 листопада 2003 року та ухвалу
Апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2004 року,

встановила:

Рішенням
Бердичівського міського суду від 24 листопада 2003 року, залишеним без зміни
ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2004 року, в
позові ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі
ОСОБА_1 просить
судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд, посилаючись на
порушення норм процесуального права і невідповідність висновків суду вимогам
закону і матеріалам справи.

Колегія суддів
дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні, виходячи з
наступного.

Судами
встановлено, що ОСОБА_1 просив
відшкодувати заподіяні йому збитки на підставі ст. 440 ЦК України (1963
року), яка регулює правовідносини, що виникли із завдання позадоговірної шкоди.
Шкода, яка заподіяна позивачу, походить із договірних правовідносин, а саме: з
договору купівлі-продажу квартири від 11.04.1996 року, укладеного між ним та
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, який рішення Бердичівського міського суду від 13.01.2001
року був визнаний недійсним, а сторони повернуто в попередній стан.

Відмовляючи в
позові, місцевий суд, з врахуванням вищевказаних обставин справи, вірно виходив
з того, що позивач ОСОБА_1
вправі вимагати повернення всього одержаного за угодою на підставі
вищеназваного рішення суду і ст. 48 ЦК
України (1963 року).

Справа № 33ц-473кс/07             Категорія: 26           Головуючий у суді
першої інстанції: Олексієнко М.М.

Доповідач: Пащенко Л.В.

2

Апеляційний суд обґрунтовано погодився з таким висновком суду першої
інстанції та залишив його рішення без зміни.

Відповідно до
ч.2 ст.324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення
норм процесуального права.

Згідно ч.1 ст.335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що
не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення

ухвалені   з
додержанням   судами   першої
та   апеляційної   інстанцій
норм

матеріального
та процесуального права, а також відсутні передбачені ч.1 ст.338

Уісраіоттіідставитілях
обов'язкового корегування  судового
рішення

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 336 ЦПК України, підпунктом 2 пункту 3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про судоустрій України», колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського міського суду від 24 листопада 2003 року та ухвалу
Апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2004 року залишити
без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.