УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

"03" травня 2007 року                          Колегія судців судової
палати в цивільних

справах апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

Головуючого
Фащевської Н.Є. Суддів Шевчук Г.М., Дикун СІ. при секретарі Любчик Л.В. з
участю адвоката ОСОБА_3., відповідача ОСОБА_2. та його представника ОСОБА_4.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09 лютого 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання недійним договору позики,

ВСТАНОВИЛА:

ПредставникОСОБА_1. звернувся
із апеляційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09 лютого 2007 року, яким у
задоволенні його позову до ОСОБА_2. про визнання недійсним договору позики
відмовлено.

Апелянт просив скасувати рішення суду та постановити нове рішення про
задоволення позову. При цьому зазначив, що суд безпідставно відмовив у позові
про визнання недійсним оспорюваного договору позики грошей, не зауваживши, що
коштів від ОСОБА_2. він не отримував, а договір підписав вимушено внаслідок
обману та психічного насильства відповідача.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представникОСОБА_1. підтримав
вимоги апеляційної скарги, відповідач та його представник апеляційної скарги не
визнали.

Судом встановлено, що 16
жовтня 2003 року між
сторонами укладено договір позики грошей за умовами якогоОСОБА_1позичив у
ОСОБА_2. 10000 грн на
строк до 31 грудня 2004 року. Зазначений
договір посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального
округу та зареєстровано в реєстрі за №12547.

Справа №22а- 413                                       Головуючий
у 1 -й
інстанції - Хома
М.В.

Категорія - 18                                               Доповідач
- Дикун СІ.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07 червня 2006 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2006 року зОСОБА_1. стягнуто
на користь ОСОБА_2. 10000
грн боргу за вказаним договором позики.

Колегія суддів, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає,
що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до норм ст.ст. 230,
231 ЦК правочини визнаються судом недійсним у випадках, якщо
одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу); а також, якщо правочин, вчиненний особою
проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного
тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

Згідно із ст. 234 ЦК
якщо правочин вчинено без наміру створення правових наслідків, обумовлених
ним, такий правочин визнається судом недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним
оспорюваного договору позики грошей з підстав, передбачених ст. ст. 230,231, 234 ЦК, суд
виходив з тих обставин, що позивачем не доведено і у суді не встановлено, що
оспорюваний договір укладений ОСОБА_1.
під впливом помилки чи насильства, а також, що даний правочин вчинено без
наміру створення правових наслідків.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду, як із таким, що
відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Посилання апелянта, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову не
зауваживши, що коштів від ОСОБА_2. він не отримував, а договір підписав
вимушено внаслідок обману та погроз відповідача внести негативні записи в його
трудову книжку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені
обставини не були доведені ні у суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Підстав до скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній
скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст.307; 308; 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 09
лютого 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців.