Справа №22-514/2007 р.                     Головуючий
у 1 -ій інстанції Богуславська І.А.
18.                                        Суддя
- доповідач Дяченко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 червня 2007
року.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючої -
Песоцької Л.І.

Суддів - Дяченко В.М., Козлова О.М.

При
секретарі - Жило І.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
"Авторадіатор" про визнання права кредитора та стягнення грошових сум
за договором поруки за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства
"Авторадіатор" на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від
19 червня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні
2006 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача.

Вказувала,
що за двома договорами поруки від 3 квітня і 31 травня 2006 року, укладеними
між нею, ТОВ "Банк "Фінанси і Кредит" - кредитором, і
відповідачем -боржником, вона, як поручитель, зобов*язалася перед кредитором
відповідати за своєчасне виконання боржником зобов*язань за договорами про
невідновлювані кредитні лінії №37/2005 від 7 квітня 2005 року і №147/2005 від
15 грудня 2005 року у обсязі : за договором від 3 квітня 2006 року у розмірі
186876,92 грн. і за договором від 31 травня 2006 року у розмірі 161550 грн. На
вимогу кредитора вона, як поручитель, виконала свої зобов*язання перед ним і 31
травня 2006 року сплатила йому грошові суми за зазначеними договорами з
урахуванням пені в загальному розмірі 292023,12 грн.

Вважаючи,
що оскільки вона, як поручитель, виконала за боржника частину його зобов* язань перед
кредитором, позивачка просила суд визнати за нею частину прав кредитора в межах
виконаного нею обсягу зобов'язань, визнати її кредитором відповідача і стягнути
з відповідача на її користь 292023,12 грн.

Ухвалою
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19 червня 2006 року за заявою сторін
була затверджена мирова угода за умовами якої відповідачем за позивачкою було
визнано право кредитора у межах сплаченої нею суми боргу і в рахунок
зобов*язання по боргу передано у власність позивачки нежитлове приміщення літ.
К-1 площею 220,5 кв.м, розташоване по АДРЕСА_1, яке сторони оцінили в 350000
грн., зі сплатою позивачкою банку за договором поруки від 31 травня 2006 року
57976,88 грн.

Не
погоджуючись з цією ухвалою і посилаючись в апеляційній скарзі на порушення
норм матеріального і процесуального права, а також, що оскаржувана ухвала
порушує законні права і інтереси товариства, відповідач просить апеляційний суд
скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої
інстанції для розгляду по суті.

Заслухавши
суддю-доповідача, представників відповідача ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які підтримали
доводи апеляційної скарги, позивачку ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4, які
заперечували проти скарги, перевіривши матеріали справи у межах апеляційного
оскарження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції -скасуванню, а справа
направленню у той же суд для розгляду по суті з таких підстав :

Згідно
зі ст. 312 ч.1 п.3 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої
інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд
до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його
вирішення.

Згідно
зі ст. 31 ч.4 ЦПК України, кожна із сторін має право вимагати виконання
судового рішення в частині, що стосується цієї сторони.

Відповідно
до ст. 175 ч.ч. 1,5,6 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та
обов*язків сторін та предмета позову. Якщо умови мирової угоди суперечать
закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє
ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Суд не
визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний
представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як
вбачається із матеріалів справи, договори про невідновлювані кредитні лінії
№37/2005 від 7 квітня 2005 року і №147/2005 від 15 грудня 2005 року були
укладені між ТОВ „Банк „Фінанси і Кредит" та відповідачем. Іпотечні
договори від 7 квітня 2005 року та 15 грудня 2005 року, за якими було передано
в іпотеку нерухоме майно, в тому числі і нежитлове приміщення літ. К-1, на яке
нотаріусом була накладена заборона відчуження, були укладені між відповідачем
та ТОВ "Банк "Фінанси і Кредит". Договори поруки від З квітня і
31 травня 2006 року, укладались між ТОВ "Банк "Фінанси і Кредит"
-кредитором, позивачкою - поручителем і відповідачем - боржником.

Тобто,
стороною за зазначеними договорами було ТОВ "Банк "Фінанси і
Кредит". Але, визнаючи мирову угоду, суд першої інстанції не з*ясував і не
перевірив чи не були її умовами порушені права і інтереси цього Банку, як
кредитора і іпотекодержателя, оскільки останній до участі у справі притягнутий
не був.

Крім
того, суд першої інстанції не з*ясував дійсну вартість приміщення літ. К-1 та
її відповідність розміру сплаченої суми боргу і залишку несплаченої суми, чи
зняті заборона на його відчуження і арешт, накладені нотаріусом на забезпечення
іпотечних договорів та постановою державного виконавця ВДВС у Жовтневому районі
м. Маріуполя від 22 березня 2006 року, копія якої залучена до матеріалів
справи.

За
змістом ст.ст. 31,175 ЦПК України мирова угода сторін може стосуватися лише їх
та спірних правовідносин, і її умови мають бути такими, щоб у разі відмови
сторони в наступному від мирової угоди, вона могла бути виконана примусово,
відповідно до ст. 368 ЦПК України.

Із умов
мирової угоди, визнаних в ухвалі суду, вбачається, що відповідач „згоден в
рахунок боргу передати у власність ОСОБА_1 нежитлове приміщення...в день
переходу до неї права власності..., який визначається як день реєстрації
приміщення у БТІ м. Маріуполя".

Тобто, в
мировій угоді йде мова про згоду на передачу у власність, а не про передачу у
власність нерухомого майна від юридичної особи - господарського товариства -
фізичній особі, яка повинна бути здійснена у відповідності із вимогами закону.

Ці
обставини не врахував суд першої інстанції, не витребував Статут відповідача,
не перевірив повноваження директора товариства на надання згоди на передачу у
власність позивачці нерухомого майна товариства та чи є умови мирової угоди
такими, щоб у разі відмови сторони в наступному від мирової угоди, вона могла
бути виконана примусово, відповідно до ст. 368 ЦПК України.

При
таких обставинах колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої
інстанції, як така, що постановлена з порушенням порядоку, встановленого для
його вирішення, підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої
інстанції для розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.
303,307,312,313,314 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного товариства "Авторадіатор"
задовольнити.

Ухвалу
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 19 червня 2006 року скасувати, а
справу направити у суд першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з цього моменту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.