Справа №22-1586 2007р.
Доповідач Юхименко А.Г.
РІШЕННЯ

іменем України

16 липня
2007 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

Головуючого: Юхименка
А.Г. Суддів : Литвинова
О.М.  ,
Шандри М.  М.   При секретарі: Жовнір 0.3. З участю:
апелянта розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Львові цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 29 квітня 2004 року;

встановила:

В
листопаді 2003 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Відділу приватизації житла
Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права
власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 23, 5 кв.м.   з кухнею без вигод,  яка належала її тітці ОСОБА_2  померлій ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона є спадкоємцем
після смерті тітки по її заповіту,
фактично спадщину прийняла та оплачує комунальні послуги,  але не може отримати відповідне свідоцтво про
право власності на квартиру,  т.я. відділ
приватизації не видає нотконторі свідоцтво про право власності на квартиру на
ім"я тітки,  покликаючись на те,  що розпорядження про приватизацію квартири
видано 14 серпня 2002 p.,  тобто після смерті ОСОБА_2. Такі дії вважала
незаконними,  тому просила задовольнити
позов.

Рішенням
Галицького райсуду м.  Львова від 29 квітня 2004 року в позові
відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних вимог,
оскільки суд не врахував,  що
право на приватизацію квартири було реалізовано тіткою за її волевиявленням та
знайшло своє відображення у відповідному розпорядженні райадміністрації і
свідоцтві про право власності на квартиру,
яке неправомірно було відкликане відповідачем з нотконтори,  куди вона своєчасно звернулась з заявою про
прийняття спадщини.

Вислухавши
доповідача,  перевіривши матеріали справи
і доводи скарги,  колегія суддів
вважає,  що рішення суду слід скасувати
та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог,  виходячи з наступного.

Відмовляючи
в позові,  суд зробив висновок,  що позивач ОСОБА_1 не набула права власності
на квартиру в порядку спадкування за заповітом,
оскільки (дослівно) „до виходу розпорядження" про приватизацію квартири
ОСОБА_2. померла.

Однак
такий висновок не відповідає суті позовних вимог,  оскільки позивач не оспорювала дії
нотаріальної контори у зв"язку з неоформлениям
конторою спадщини,  а вважала
незаконними дії відділу приватизації щодо відкликання свідоцтва про право
власності на квартиру на ім"я ОСОБА_2.

При
цьому суд не звернув уваги на те,  що на
день розгляду справи розпорядження Галицької районної адміністрації про
безоплатну приватизацію квартири в користь ОСОБА_2 та видане на його підставі
свідоцтво про право власності на квартиру за номером Г-25215 у встановленому
законом порядку не визнані недійсними,
відповідно до вказаного свідоцтва квартира зареєстрована на праві
приватної власності за ОСОБА_2. в Обласному комунальному підприємстві „Бюро
технічної інвентаризації та експертної оцінки" з виготовленням на квартиру
ще 6 серпня 2002 року технічного паспорту,
який є невід"ємною частиною вказаного вище Свідоцтва (а.с.  9, 30, 31).

Саме ці
документи були направлені в Першу Львівську державну нотаріальну контору,  куди у встановлений законом строк звернулась
з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1. (а.с.
20,  33).

Представник
відповідача в судовому засіданні ствердила,
що ОСОБА_2 скористалась своїм правом на приватизацію квартири і підстав
для відмови їй у цьому не було(а.с. 43-44).

Вказане
підтверджено письмовими заявами ОСОБА_2,
з яких вбачається,  що вона бажала
приватизувати квартиру задовго до своєї смерті,
це ж ствердили і свідки по справі.

Згідно  ст. 321 ЦК
України,  яка вже діяла на час розгляду
справи,  право власності є
непорушним.  Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач
у встановленому законом порядку не ставив питання про позбавлення ОСОБА_2.
права власності на квартиру,  тому суд,  повинен був визнати дії відповідача по
відкликанню з нотаріальної контори правоустановлючих документів неправомірними
та відповідно захистити право позивача на оформлення спадщини по заповіту.

З
офіційної довідки Львівського ОКП „Бюро технічної інвентаризації та експертної
оцінки" вбачається,  що спірна
квартира на день розгляду апеляційної скарги зареєстрована на праві приватної
власності за ОСОБА_2. на підставі Свідоцтва про право власності № Г-25215,  тому,
враховуючи,  що ОСОБА_2
померла,  судова колегія з метою захисту
прав спадкоємця,  вважає,  що слід визнати,  що ОСОБА_2 мала право власності на спірну
квартиру на день смерті,  а відповідно
ОСОБА_1 мала право звернення до нотаріальної контори за оформленням
спадщини,  а відділ приватизації не мав законних
підстав їй в цьому перешкоджати шляхом відкликання чинних правоустановлючих
документів.

Оскільки
по справі немає потреби встановлювати інші обставини чи збирати додаткові
докази,  враховуючи,  що висновки суду їм не відповідають та
суперечать нормам матеріального права,
рішення слід скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Керуючись  ст. 321 ЦК
України,   ст.  ст. 307,
309 ЦПК України,  колегія суддів;

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Галицького районного суду м. Львова від 29 квітня 2004 року скасувати та
ухвалити нове,  яким позов ОСОБА_1 до
Відділу приватизації Галицької районної адміністрації Львівської міської ради
задовольнити частково.

Визнати,  що ОСОБА_2 мала на день смерті право
власності на квартиру АДРЕСА_1

Визнати
за позивачем ОСОБА_1. право звернення до нотаріальної контори за оформленням
права на спадщину після смерті ОСОБА_2.

Відділу
приватизації державного житлового фонду Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради направити Першій Львівській державній нотаріальній
конторі Свідоцтво про право власності №Г-25215 від 14.08.2002 року на квартиру
АДРЕСА_1 на ім"я ОСОБА_2.,  яке було
відкликане з нотконтори листом Відділу 22 квітня 2003 року.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.