УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12 »  вересня  2007 р.                                                                                                  м.
Чернівці

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької
області у складі: головуючого: Чміля І.Х. суддів: Одинака О.О., Перепелюк Л.М.
при секретарі: Скрипник С.В.

за участю: ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2 розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 липня 2007 року,
-

ВСТАНОВИЛА:
В травні 2007 року позивачка звернулася в суд з вказаним позовом до
відповідача.

Посилалась на те, що у зв"язку з поганим станом
здоров"я та похилим віком (71 рік) потребувала стороннього догляду.
Відповідач погодився доглядати її за умовою оформлення на нього її житлового
будинку. її привезли до нотаріуса, де батько відповідача наказав їм розписатися
на якомусь документі, що вона і зробила. Відповідач не виконує умов договору і
не доглядає її.

19.12.2006 року в Хотинському КР БТІ дізналася, що
28.10.2004 року, вона уклала не договір довічного утримання, а договір
дарування. Внаслідок юридичної необізнаності, поганого стану здоров"я та
неписьменності вона помилково підписала договір дарування, а тому просила визнати
його недійсним з підстав, передбачених ст..
229 ЦК України
(вчинення правочину під впливом помилки).

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 липня 2007
року в позові відмовлено за його безпідставністю.

На дане рішення суду ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на предмет його
скасування з постановлениям
нового рішення по суті позовних вимог.

Справа № 22ц-645
2007 р.                                      Головуючий
у 1 інстанції: Владичан А.І.

Категорія: 11/13                                                                        Доповідач:
Чміль І.Х.

Посилається на те, що суд упереджено підійшов до розгляду справи, взявши до
уваги тільки покази свідка-нотаріуса.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а
рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 суд першої інстанції повно
встановив обставини, що мають значення для вирішення справи, визначив
законодавство, яке повинно застосовуватись у даному випадку та у відповідності
із вимогами закону вирішив цей спір.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно ст.. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення
має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких
властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість
використання за цільовим призначенням.

Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків,
встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови № 3 від 28 квітня 1978
року „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними"
роз"яснив, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття
стороною суб"'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинули на
її волевиявлення, за відсутністю якого за обставинами справи можна вважати, що
угода не була б укладена.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те,
що наявними доказами підтверджується, що ОСОБА_3 достовірно знала і
усвідомлювала, який договір вона уклала. Після укладання договору дарування
позивачка віддала ключі від будинку відповідачу, який є онуком її рідної сестри,
та перейшла проживати до сестри.

Свідок ОСОБА_4 показав, що посвідчуючи, як державний нотаріус, договір
дарування будинку він детально пояснив позивачці наслідки укладеної угоди, про
перевагу договору довічного утримання над договором дарування, однак позивачка
наполягала на укладенні договору дарування, що ним і було посвідчено.

Свідки ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 показали в судовому засіданні суду першої інстанції, що від ОСОБА_3 їм
стало відомо про те, що свій будинок

вона подарувала
ОСОБА_1 і перейшла проживати до своєї сестри.

Згідно ст.. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В суді першої інстанції позивачка не надала доказів, які
б підтверджували її доводи про те, що правочин укладено під впливом помилки, а
наведені нею доводи стосуються мотивів укладеного договору.

Доводи апеляційної скарги про упередженість суду та
порушення її процесуального права є надуманими і будь-якими доказами не
підтверджені.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення
місцевого суду і ухвалення нового рішення.

Керуючись
ст..ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 липня

2007 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 2-х місяців до Верховного Суду України.