УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 серпня 2007 року                                                                               м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                 Пнівчук О.В.

суддів                           Бойчука І.В., Матківського Р.Й.

секретаря                      Самуляк О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною скаргою ТзОВ "Приват Кредит" на рішення Калуського міськрайонного суду від 22 травня 2007
року,-

встановила:

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 травня 2007 року задоволено частково позов ОСОБА_1. Поновлено його на роботі з
24.07.2006 року на посаді торгового представника ТзОВ "Приват Кредит".

Стгянуто із ТзОВ "Приват Кредит"
на користь ОСОБА_1. 6358 грн. середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та 600 грн. моральної шкоди 51 грн. держмита в дохід
держави та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи.

На дане рішення ТзОВ "Приват Кредит"
подало апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що поновляючи на роботі позивача, суд першої інстанції
виходив із того, що ТзОВ "Приват Кредит" звільнив його, застосувавши положення п.1
ст. 41 КЗпП України, які на нього не
поширюються. Однак, поза увагою суду залишилась та обставина, що наказом від
21.03.2007 року виданим ТзОВ "Приват Кредит"
внесено зміни в наказ про звільнення ОСОБА_1. з роботи, де підставою
завільнення зазначено п.4 ст. 40 КЗпП України, тобто за прогули.

Апелянт вважає також, що суд незаконно стягнув на користь ОСОБА_1. середній
заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки він
весь цей час працював за основним місцем роботи ТОВ
"Карпатнафтохім", та отримував заробітну плату. Необгрунтовано також
стягнуто і моральну шкоду. Судом допущено і порушення норм процесуального
права.

При фіксуванні судового процесу технічними засобами вийшли із ладу
мікрофони, однак в журналі судового засідання це не відображено, а в матеріалах
справи є протокол судового засідання від 17.05.2007 року, хоча такий не
вівся.

Посилаючись на викладені обставини, апелянт просив рішення суду
скаскасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволення з наступних підстав.

Справа №22-ц-874/2007 р.                                                    Головуючий у І інстанції Якимів Р.В.

Категорія 40                                                                          Доповідач: Пнівчук О.В.

2

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1. про поновлення його на роботі на ТзОВ "Приват Кредит", суд першої інстанції правильно виходив із того, що звільнення
позивача з роботи проведено з порушенням норм трудового законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював торговим представником ТзОВ "Приват Кредит" в м. Калуші. На зазначену посаду прийнятий
відповідно до наказу ТзОВ "Приват
Кредит" від 03.04.2006 року.

Наказом від 24.07.2006 року ОСОБА_1. звільнено із займаної посади з
24.07.2006 року відповідно до п.1 ст. 41 КЗпП України.

Визнаючи незаконним звільнення позивача за п.1 ст. 41 КЗпП України суд правильно
зазначив, що ОСОБА_1 не може бути звільненим з
роботи з даних підстав, так як не належить до кола працівників яких
може бути звільнено за п.1 ст. 41 КЗпП України.

Посилання апелянта на те, що наказом ТзОВ "Приват Кредит" від 21.03.2007 року внесено зміни
в наказ про звільнення позивача в частині підстави звільнення, а саме за прогули, тобто за ч.4 ст. 40 КЗпП України не є доказом
того, що позивача відповідно до чинного законодавства звільнено з роботи.

Даний наказ винесено через вісім місяців після фактичного звільнення
позивача, апелянтом не подано доказів
допущення ОСОБА_1 прогулів, за вказаний період позивачу нараховувалась
заробітна плата. Апелянтом не представлено також доказів яким чином вівся облік робочого часу ОСОБА_1., та як відповідно проводилось
нарахування заробітної плати. Будь-які пояснення з приводу
прогулів у позивача не відібрано.

За таких обставин, звільнення
позивача за п.4 ст. 40 КЗпП України є незаконним.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо необґрунтованості рішення
суду в частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Та обставина, що ОСОБА_1 перебуває в трудових правовідносинах із ТзОВ "Карпатнафтохім" не є підставою для відмови в
задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Апелянтом не наведено порушень судом першої інстанції норм процесуального
права, що відповідно до норм ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального
та процесуального права, а тому підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ТзОВ "Приват Кредит" відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 22 травня 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців.