Справа № 33-ц-200/07                                                         Головуючий
у першій інстанції -
Категорія - 10                                                                       Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2007 року колегія
суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду
Волинської області в складі:

Подолюка В.А.,
Завидовської - Марчук
О.Г., Мудренко Л.І.

розглянувши в
попередньому судовому засіданні в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком і земельною ділянкою за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду від 17 листопада 2003 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 23 грудня 2004
року,

встановила:

У березні 2003 року
ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні будинком і земельною ділянкою.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 17 листопада 2003
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області
від 23 грудня 2004 року, в позові
відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1. посилається на
неповне з'ясування судами обставин справи, порушення норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових
рішень та направлення справи на новий розгляд.

Відповідно до Закону України « Про внесення
змін до Закону України «
Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних
справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V дана
справа 14 травня 2007 року була
передана до розгляду відповідно до глави 2
Розділу V Цивільного процесуального кодексу України апеляційному
суду Волинської області.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень
відсутні, виходячи з наступного.

Відмовляючи з задоволені позову, місцевий суд виходив з
того, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.04.1968року,
посвідченого Теребовлянського райдежнотконторою, у власність ОСОБА_1. перейшло
дві кімнати розміром 34 кв.м
жилої площі, тамбур дерев'яний сарай ¼  підвалу та
мансардна кімната предметом договору купівлі-продажу не були, атому відповідач
ОСОБА_2 приміщеннями користується правомірно, оскільки являється власником 2/3 частин
будинковолодіння, в тому числі й ½  частини підвалу
та мансардної кімнати.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції та
залишив його рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відсутні передбачені ч. 1
ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 332,
336 ЦПК України, колегія суддів з розгляду цивільних справ у касаційному
порядку апеляційного суду Волинської області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду від 17 листопада 2003 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 23 грудня 2004
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.