Справа № 2-4087/07 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М
Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

13 грудня  2007 року
Ялтинський міський суд АРК

у складі:                                головуючого судді
-        Білюнас
В.Ю.

при секретарі             -         Стенька М.П..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Ялтинського міського
суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1до ОСОБА_2про захист честі, гідності
та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А
Н О В И В :

Позивач звернувся до Ялтинського міського суду з зазначеним позовом в
порядку вимог цивільного судочинства і просить суд визнати неправомірними дії
відповідача щодо розповсюдження про нього недостовірних відомостей які
паплюжать його честь, гідність та наносять
шкоду діловій репутації, заборонити йому і в подальшому вчиняти такі
дії, також зобов'язати відповідача спростувати недостовірні відомості  шляхом звернення з відповідним листом на ім'я
прокурора м. Ялта, а також виступити з визнанням своїх неправомірних дій щодо
розповсюдження недостовірних відомостей на загальних зборах персоналу санаторію
«Прикордонник». Стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної
шкоди, завданої поширенням неправдивої інформації, 1699 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_2безпідставно стверджує, що
він, разом з начальником установи довів до самогубства ОСОБА_3. і тому його
потрібно притягнути до кримінальної відповідальності. Зазначеними відомостями
поширена недостовірна  інформація
стосовно позивача, чим порушується його право на повагу
до честі, гідності та недоторканність ділової репутації. Крім того, на думку
позивача, порушенням права на повагу до честі,
гідності та недоторканність ділової репутації йому, як фахівцю в галузі права,
завдана невиправна шкода, яку він  просить відповідно відшкодувати грішми.

Відповідач і його представник заперечували проти позову, зазначивши, що
позивач дійсно звертався до правоохоронних органів і ці його дії носять
правомірний характер, що також підтверджується і висновком Конституційного Суду
України. На думку відповідача та його представника, звернення до прокуратури по
факту самогубства ОСОБА_3. і можливості причасністі до цього позивача, не
повинно викликати з його боку обурення чи незадоволення, оскільки заява до
прокурора також торкалося особистості перевірки цього факту. Будь-які поширення образливих відомостей  щодо особистості позивача не здійснював.

Вислухавши позивача,
відповідача та його представника, з'ясувавши обставини справи та дослідивши
відповідні докази, суд вважає, що позов є необґрунтованим і задоволенню не
підлягає. Вирішуючи  спір, суд виходив з такого.

Позивачем
заявлений позов про захист права на повагу до честі та гідності,
недоторканність ділової репутації від порушень внаслідок поширення
недостовірної  інформації.

Відповідно
до ст. 34 ЦК України гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен
має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію
усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до
статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі,
гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Крім того, статтею 299 ЦК
України встановлюється, що фізична особа має право на недоторканність своєї
ділової репутації і має право звернутися до суду з позовом про захист її
гідності та честі, а також права на недоторканність ділової репутації, що порушуються
поширенням недостовірної інформації.

Способами
захисту порушених прав на повагу до честі та гідності, недоторканність ділової
репутації, зокрема, є спростування поширених відомостей негативного характеру
та відшкодування моральної шкоди.

Статтею 10
Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом
України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод  людини 1950 року,  Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та
11 до Конвенції”, передбачено, що кожен має право на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і
передавати інформацію та ідеї без втручання
органів державної  влади і
незалежно  від кордонів.

Здійснення цих
свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може
підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що
встановлені  законом в інтересах
національної  безпеки, територіальної цілісності
або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для
охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для
запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання
авторитету і безсторонності суду і є необхідними в демократичному суспільстві.

Судом
встановлено, що відповідач звертався до
прокурора
м. Ялта з заявою по факту перевірки обставин
зв'язаних с фактом самогубства ОСОБА_3. і можливості
причастністі до цього позивача яка містить викладення
оцінок відповідача з наведенням
конфліктних відносин між  ОСОБА_1. і померлим. Позивач не зазначив, які
саме вислови з цієї заяви містять неправдиву інформацію, проте, автор
послідовно виклав у заяви можливість допиту конкретних свідків.

Суд
проаналізував зміст позовних вимог і наданих письмових доказів по справі відповідно
дійшов до висновку, що вони безумовно не являють собою прикладу
подачи образливої інформації, це звернення жодним чином не спрямовано
на паплюжання
честі, гідності та недоторканність ділової репутації, не направлялися для.поширення недостовірної інформації, зважаючи на те,
що  подача інформації у зазначеної заяви за своїм загальним змістом була надана з метою безперечно перевірити
правоохоронним органом значимих на думку
відповідача
питань, які виражалися в його погляду на
обставини,  які у зв'язку з фактом
самогубства. Оскільки  в заяві вказані
лише деякі обставини, яки необхідно було перевірити, а ні є безапеляційним
твердженням відповідача.

Також
зважаючи на практику Європейського суду з прав людини слід розрізняти  факти і оціночні судження, оскільки існування
фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає
доведенню, вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою і
порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальним частиною права,
захищеного статтею 10 Конвенції.

Статтею
47-1 Закону України „Про інформацію” також встановлено, що оціночними
судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер. Оціночні судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Беручи до
уваги викладені вимоги практики Європейського суду з прав людини та норм
національного законодавства, суд не встановив факту поширення саме фактичних
даних, які стосуються позивача.

Суд також приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від
10.04.03 року, який вказав, що звернення громадян до правоохоронного органу, що
містять пені відомості про недодержання законів посадовими або службовими
особами. Передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до
громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це
законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом ч.1 ст.7 ЦК
не можуть вважатися пощиренням відомостей, які порочать честь, гідність чи
ділову репутацію або завдають шкоди посадової чи службової особи
правоохоронного органу. Водночас наявність у зверненнях до правоохоронного
органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну,
цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з
законодавством України.

З огляду на таке, суд дійшов
висновку, що необхідність обмеження права на свободу  вираження поглядів з усією переконливістю
перед судом не підтверджена (§ 55 Рішення ЄСзПЛ у справі ОСОБА_4),
а тому позов про спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує
право на повагу до честі, гідності та недоторканність ділової репутації,
задоволенню не підлягає, а зважаючи на те, що судом при розгляді позову в межах
заявлених вимог не встановлено протиправності в діях відповідача, не може бути
задоволена і вимога про відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного і
керуючись ст. ст. 1, 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних
свобод, ратифікованої Законом України “Про ратифікацію Конвенції про захист
прав і основних свобод  людини 1950 року,
Першого  протоколу та протоколів № 2, 4,
7 та 11 до Конвенції”, ст. ст. 23, 277, 280, 297, 299 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 5, 10, 11, 15, 60, 61, 158 ч. 1, 179, 209, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

На підставі викладеного та  керуючись
ст..ст.32,68 Конституції України,  ст.
ст.4, 10, 60, 212, 215 ЦПК України та ст. ст.13,23, 275, 277,280,297,299 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 28 вересня 1990 року №
7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності та
ділової репутації громадян та організації», суд,

В И Р І Ш И В:

У
задоволені позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_2про захист честі, гідності й
відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в Апеляційний суд АРК через Ялтинський міський суд у строки
та порядку, передбаченому ст. ст. 294, 296 ЦПК України.     .

Суддя   -