РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„19"
червня 2007р.                                                                                м.  Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати                     в
цивільних справах Апеляційного суду

Івано-Франківської області в складі:

головуючого                                                       Беркій
О.Ю.

суддів                                                                   Мелінишин
Г.П.,  Девляшевського В.А.

секретаря            Сем'янчук
СИ.

адвокатів                                                             ОСОБА_1.,  ОСОБА_2

розглянувши  у відкритому судовому засіданні  справу за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна спільної
власності,  з участю: ОСОБА_4. ,  ОСОБА_3

встановила:

В травні
2006 року ОСОБА_3. звернувся в суд до ОСОБА_4.
про поділ житлового будинку,  як
майна спільної власності посилаючись на те,
що в період зареєстрованого шлюбу вони побудували житловий будинок в с Соколівка
Косівського району. Оскільки спільне життя з відповідачкою не склалося,  ними в 1973 році було укладено договір про
встановлення порядку користування частинами житлового будинку. На даний час він
має намір використовувати свою частину будинку ,  а тому просив виділити йому в натурі частину
житлового будинку з лівої сторони і яка складається з кімнати,  кладовки
і веранди.

Рішенням
Косівського районного суду від 2 березня 2007 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково,  виділено йому в будинку,  що знаходиться в АДРЕСА_1 приміщення,  що розміщені з лівої сторони від парадного
входу в жилий будинок,  а саме:
приміщення 1 веранда площею 7, 4 кв.м.
вартістю 8 760 грн.34 коп.,
приміщення 2а коридор площею 4, 0 кв.м. ,  вартістю 4 735 грн.32 коп.,  приміщення 3 кімната 12, 7 кв.м.  вартістю 15 034 грн.64 коп.,  приміщення 4 кімната-кладовка 6, 1 кв.м.  вартістю 7 221 грн.36 коп.,  що становить разом 30, 2 кв.м.  вартістю 35 751 грн.66 коп.

Виділено
ОСОБА_4.  приміщення 26 коридор площею 5,
8 кв.м.  вартістю 6 866 грн.21 коп.,  приміщення 5 кухня 9, 3 кв.м.  вартістю 11 009 грн.62 коп.,  приміщення 6 кімната 17, 8 кв.м.  вартістю 21 072 грн.17 коп.,  що становить разом 32, 9 кв.м. ,  вартістю 38 948 грн.

При
даному варіанті поділу для ізоляції приміщень в будинку А між сторонами
необхідно позивачу вийняти дверне полотно дверей Д-3 і замурувати дверний отвір
дверей Д-3 і входить в свою частину будинку через двері Д-1. Відповідачка
виймає дверні полотна дверей Д-4, Д-5 і замуровує ( заставляє) дверні отвори
дверей Д-4,  Д-5 і входить в свою частину
будинку через двері Д-2.

Зобов'язано
ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4.  8 845 грн.
різниці вартості між теперішнім станом будинку і станом будинку на 1973 рік.

Справа №
22-ц-634/2007р.                               Головуючий
у 1 інстанції Крилюк М. І.

Категорія
5                                                        Доповідач
Беркій О.Ю.

2

Додатковим
рішенням Косівського районного суду від 9 березня 2007 року стягнуто з ОСОБА_3
710 грн. недоплаченого державного мита в дохід держави та 17 грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення.

На дане
рішення ОСОБА_4  подала апеляційну скаргу
у якій посилається на те,  що рішення
суду є незаконним,  оскільки в судовому
засіданні не було доведено обставини,  що
мають значення для справи та судом невірно застосовано норми матеріального та
процесуального права. Так,  в лютому 1989
року їй було видано свідоцтво на право особистої власності на спірний жилий
будинок. Дане свідоцтво та рішення селищної ради не оскаржувалося
позивачем,  а тому у суда не було підстав для
задоволення позову. Зазначає,  що судом
не враховано,  що шлюб з позивачем
фактично було припинено в 1973 році,
коли було укладено договір співвласників спільного будинку про
встановлення порядку користування частинами будинку в натурі від 19 березня
1973 року. Свідоцтво про розірвання шлюбу вона отримала тільки в травні 1979
року,  а тому позивачем пропущено строк
звернення до суду і з заявою про поновлення такого строку він не звертався.
Крім того,  судом не враховано того,  що позивач частину будинку передав в рахунок
оплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки. Також судом не
враховано,  що вони розлучилися,  коли будинок не був добудований і не прийнятий
в експлуатацію,  позивачем фактично було
надано тільки будівельні матеріали-дерево,
яке він перевіз з с.  Соколівка,  де проживав раніше і не мав жодного документа
на цей будинок,  а тому він може
претендувати на кошти від вартості його часток в будівництві хати,  а не на частину житлової площі,  оскільки будівництво вона завершувала без
його участі. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення,  яким в позові відмовити.

ОСОБА_3.
в апеляційній скарзі посилається на те,
що висновок суду про те,  що він
повинен оплати відповідачці різницю вартості теперішнього стану будинку є
невірним,  оскільки ще до одруження у
нього був повністю побудований будинок,
який був перевезений до відповідачки і в такому самому розмірі він
залишився. Тому,  якщо врахувати вартість
перевезеного будинку і вартість виділеної частини,  то виходить різниця в сумі 4 228 грн.,  а не 8445 грн. Крім того,  судом не враховано,  що крім перевезеного будинку,  ним разом з відповідачкою було викопано
траншеї на фундамент,  поставлено
будинок,  обмазано будинок зовні і в
середині,  зроблено столярні роботи,  крім підлоги,
викопано яму на підвал. Просить рішення суду в частині стягнення
вартості теперішнього стану будинку скасувати та постановити нове рішення по
суті позовних вимог.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_4  свою
апеляційну скаргу підтримала,  а
апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечила посилаючись на те,  що спірний будинок належить їй на праві
приватної власності і суд не мав підстав для його поділу.

ОСОБА_3.
апеляційну скаргу ОСОБА_4.
заперечив,  посилаючись на її
безпідставність,  а свою скаргу підтримав
з тих підстав,  що будинок було
побудовано у шлюбі,  стан його не
мінявся,  а тому немає підстав для
стягнення різниці вартості будинку.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши письмові матеріали справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга ОСОБА_4.  підлягає до задоволення,  а в задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити
з таких підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_3.
та ОСОБА_4  перебували в зареєстрованому
шлюбі з жовтня 1959 року по травень 1979 року. За час спільного проживання
сторонами було розпочато будівництво дерев'яного житлового будинку в селищі
Кути Косівського району.

19
березня 1973 року в Кутській селищній раді було зареєстровано договір про
встановлення порядку користування частинами будинку в натурі,  відповідно до якого в користування
ОСОБА_4.  переходила частина будинку,  яка складалася з однієї кімнати і кухні і
знаходилася з правої сторони парадного входу,
а в користуванні ОСОБА_3 залишалася одна кімната,  кладовка
і веранда,  які знаходяться з лівою
сторони парадного входу в дану частину будинку і свою частину будинку він
передав на вічне користування ОСОБА_4.  в
рахунок сплати аліментів на дочку ОСОБА_5. ,
а також

3

ОСОБА_4  зобов'язувалася виплатити ОСОБА_3 аліменти в
сумі 400 крб. на протязі п'яти років ,
які ним були сплачені до того часу.

Задовольняючи
позов частково,  суд першої інстанції
виходив з того,  що спірний будинок
побудований за час шлюбу і належить сторонам на праві спільної сумісної
власності. Беручи до уваги,  що сторони в
добровільному порядку уклали угоду про розподіл майна,  відповідно ОСОБА_3 підлягає виділенню частина
будинку згідно укладеної угоди.

Проте,  погодитися з таким висновком суду не
можна,  оскільки він не відповідає
фактичним обставинам справи.

Відповідно
до  ст.
22 КЗпШС України (в редакції 1970 року,
аналогічна норма міститься і в
ст. 69 СК України) майно,  нажите
подружжям за час шлюбу,  є їх спільною
власністю.

По суті
справи встановлено,  що сторони припили
шлюбні відносини в 1973 році,
ОСОБА_4  в спірний будинок
перейшла проживати в 1972 році,  а
ОСОБА_3. в ньому не проживав. Даний факт сторонами не заперечується.

Рішенням
Кутської селищної ради від 25 лютого 1989 року ОСОБА_4.  видано свідоцтво на право особистої власності
на спірний житловий будинок в цілому та за нею будинок зареєстрований в
Коломийському бюро технічної інвентаризації.

Оскільки
ОСОБА_4  є власником спірного
будинковолодіння в цілому і право власності на дане будинковолодіння ОСОБА_3.
не оспорювалося та не оспорюється на даний час,
підстав для поділу спірного будинку,
як майна спільної власності і виділення ОСОБА_3 лівої частини будинку у суда не було.

За
наведених обставин,  рішення суду першої
інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення,  яким в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4.  про поділ майна спільної власності та
виділення частини будинку слід відмовити.

У
зв'язку з цим,  до скасування підлягає і
додаткове рішення Косівського районного суду від 9 березня 2007 року.

На
підставі  ст.  ст. 22,
28,  29 КЗпШС України,  керуючись
ст.  ст.  307,
309,  313-316,  317 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 задовільнити,  а
апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Косівського районного суду від 2 березня 2007 року та додаткове рішення
Косівського районного суду від 9 березня 2007 року скасувати та постановити
нове рішення.

В позові
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна спільної власності відмовити.

Рішення
набирає законної сили з часу проголошення,
однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання ним законної
сили.