АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
МСП,  вул.  Володимирська,  15
Справа№22-18                                                                   Головуючийу
1-й інстанції-СаприкінаІ.В.
Доповідач                                                                                                                     -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

26 червня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду міста
Києва в складі: головуючого - судді  Карпенко СО.

суддів
Волошиної В.М. ,  Наумчука М. І.,

при
секретарі          Татарчук К.М. ,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

ОСОБА_2 в своїх інтересах

та в інтересах малолітнього ОСОБА_3,

ОСОБА_4

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01.07.05 року

в справі за позовом ОСОБА_5

до ОСОБА_6

про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

встановила:

Рішенням
Шевченківського районного суду міста Києва від 01.07.05 року позов ОСОБА_5. задоволено.

Визнано
дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  який відбувся 09.06.04 року між ОСОБА_2. як
продавцем та ОСОБА_5. як покупцем.

Визнано
за ОСОБА_5. право власності на квартиру АДРЕСА_1 і стягнуто з ОСОБА_2. державне
мито на користь держави в сумі 1 700 грн.

У
поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7.,
діючи в інтересах ОСОБА_1.,
просила рішення суду скасувати ї направити справу на новий розгляд,  посилаючись на те,  що квартира є спільною сумісною власністю
подружжя,  проте дозволу на відчуження
квартири ОСОБА_1. не давав.

Під час
апеляційного провадження,  а саме
ІНФОРМАЦІЯ_1,  ОСОБА_1. помер і з його
смертю представництво його інтересів ОСОБА_7. припинено.

Відповідно
до правил процесуального правонаступництва до участі у справі як спадкоємці
ОСОБА_1. вступили ОСОБА_1.,  ОСОБА_2. в
своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3.,  і ОСОБА_4

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2.,  діючи в
своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3.,  апеляційну скаргу підтримала і просила її
задовольнити.

ОСОБА_7.,  діючи в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_2.,  підтримала апеляційну скаргу з підстав,  викладених у ній,  і просила апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_1.
підіримала апеляційну скаргу і пояснила,
що батько не давав матері згоди на продаж квартири АДРЕСА_1,  тому рішення має бути скасоване.

ОСОБА_8 -
представник ОСОБА_2. - апеляційну скаргу підтримав також і просив направити
справу на новий розгляд.

Колегія
суддів,  перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції,  дійшла висновку,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлено,  що ОСОБА_9. та ОСОБА_1. 30.10.81 року уклали
шлюб,  від якого мають дочку ОСОБА_1.

Стаття
44 КпШС України,  який діяв на час
розлучення ОСОБА_2. та ОСОБА_1.,
визначала,  що шлюб вважається
припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів
громадянського стану.

Зі
свідоцтва про розірвання шлюбу,  виданого
ОСОБА_6. 06.10.06 року вбачається,  що
шлюб між ОСОБА_9. та ОСОБА_2. розірвано,
про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий
запис за № 456 від 03.09.02 року. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_6.
присвоєно прізвище ОСОБА_6.

13.09.94 року
ОСОБА_9. придбала квартиру АДРЕСА_1.

Частина
перша  ст. 22 КпШС України,  який діяв на час придбання квартири,  встановлює,
що майно,  нажите подружжям за час
шлюбу,  є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,  користування і розпорядження цим майном.

Рішенням
Шевченківського районного суду міста Києва від 01.07.05 року визнано дійсним
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
який відбувся 09.06.04 року між ОСОБА_2. як продавцем та ОСОБА_5. як
покупцем і право власності на вказану квартиру визнано за ОСОБА_5.

Враховуючи
презумпцію права спільної сумісної власності на майно,  придбане подружжям в період шлюбу,  все майно,
придбане подружжям ОСОБА_1. і ОСОБА_6. в період з 30.10.81 року до
03.09.02 року,  в тому числі квартира
АДРЕСА_1,  є їх спільним сумісним майном
з рівними правами кожного з них щодо володіння,
користування і розпорядження цим майном.
Проте ОСОБА_1. до участі у справі притягнутий не був.

Пункт
четвертий частини першої  ст. 311 ЩЖ
України безумовною підставою для скасування рішення з направленням справи на
новий розгляд передбачає вирішення судом питання про права та обов'язки осіб,  які не брали участь у справі.

Так як
ОСОБА_1. був співвласником квартири АДРЕСА_1,
суд,  визнавши дійсним договір
купівлі-продажу між ОСОБА_5. І ОСОБА_6,
вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_1.,  особи,
яка участі у справі не брала.

За таких
обставин колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції як таке,  що вирішує питання про права та обов'язки
особи,  що не брала участі у справі,  підлягає скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 311, 314,  315 ЦПК
України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2 в своїх
інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення
Шевченківського районного суду міста Києва від 1 липня 2005 року скасувати з
направленням справи на новий розгляд.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили до Верховного Суду
України шляхом подання до цього суду касаційної скарги.