Справа № 22ц-1285/07                               Головуючий у 1 -й інстанції Андрощук В.В.
14                                                 Доповідач
апеляційного суду Славгородська
РІШЕННЯ

Іменем України

12 червня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі: головуючого - СлавгородськоїН.П.,  суддів: Мурлигіної О.Я.,  Козаченка В.І.,  при секретарі Бобуйок І.Ф.,  за участю:

·
позивача ОСОБА_2,
його представника ОСОБА_3,

·
відповідачки ОСОБА_1 ,
її представника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу

за  апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського
районного суду м.  Миколаєва від 6
квітня 2007 року за  позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання

і зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання права власності на частину квартири,  визнання частково недійсним свідоцтва про
право власності на квартиру,  припинення
дії договору довічного утримання в частині,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні
2006 р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1  про розірвання договору довічного
утримання,  зняття з реєстрації права
власності на квартиру на ім'я відповідачки та реєстрації права власності за
ним.

В якості
третьої особи притягнуто комунальне підприємство Миколаївське міжміське бюро
технічної інвентарізації.

Позивач
зазначав,  що 14 листопада 2000 р. між
ним,  його дружиною та відповідачкою був
укладений договір довічного утримання,
який був посвідчений приватним нотаріусом.  Відповідно до умов договору відповідачка
зобов'язана забезпечувати його харчуванням,
одягом,  доглядати за ним,  надавати необхідну грошову та іншу
допомогу,  підтримувати житлове
приміщення в належному стані,  а він
зобов'язався передати їй у власність свою квартиру АДРЕСА_1. Після смерті
дружини,  яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1,
він залишився один. Відповідачка не виконує свої
зобов'язання за договором.  За останні
декілька місяців навіть не заходить до його помешкання,  не цікавиться станом здоров'я.

У
березні 2007 р.ОСОБА_1  пред'явила
зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання права власності на Vi
частину спірної квартири за померлоюОСОБА_5,  визнання частково недійсним свідоцтва про
право власності на квартиру,  видане 31
серпня 1995 р. на ім'я ОСОБА_2,
припинення дії договору довічного утримання в частині зобов'язань перед
ОСОБА_5  в зв'язку з їх виконанням та
смертю останньої.

ОСОБА_1  посилалася на те,
що спірна квартира
набута під час шлюбу ОСОБА_2
і ОСОБА_5 ,  свідоцтво про право
власності було видано
на ім'я ОСОБА_2,  як члена житлово-будівельного
кооперативу,  дружина мала право на 'Л частину
цієї квартири,  а тому подружжя удвох
уклало з нею договір довічного утримання,
відносно ОСОБА_5  вона виконала
свої зобов'язання за договором і в цій частині договір припиняється у зв'язку
зі смертю останньої.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 6 квітня 2007 р. в позові
ОСОБА_2 відмовлено,  а зустрічний позов
задоволено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2,  посилаючись
на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм
матеріального права,  просить рішення
скасувати,  справу в частині зустрічних
позовних вимог закрити,  в частині його
позовних вимог ухвалити нове рішення,
яким їх задовольнити.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  їх представників,  дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи
в позові ОСОБА_2,  суд першої інстанції
виходив з того,  щоОСОБА_1  належним чином виконувала свої обов'язки за
договором довічного утримання і позивачем не надано переконливих доказів
наявності підстав для розірвання договору.

Однак,  з таким висновком суду погодитись не можна.

У
відповідності до п. 1 ч. 1  ст.  755 ЦК
України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду
на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем
своїх обов'язків,  незалежно від його
вини.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що між ОСОБА_2,  його дружиною ОСОБА_5  та ОСОБА_1 був укладений договір довічного
утримання,  який був посвідчений 14
листопада 2000 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 ,  за умовами якого
ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1
належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1,  а остання зобов'язалась довічно повністю
утримувати ОСОБА_2 та його дружину ОСОБА_5
(а.с. 5). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
померла. З липня 2006 р.ОСОБА_1
не виконує своїх обов'язків за договором довічного утримання,  оскільки ОСОБА_2 відмовляється приймати від
неї допомогу. 29 грудня 2006 р. ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7  (а.с. 95).

Оскільки
виконання ОСОБА_1 своїх обов'язків за договором відносно ОСОБА_2 Стало
неможливим,  то враховуючи вимоги діючого
законодавства є підстави для розірвання договору довічного утримання,  укладеного між ним та ОСОБА_1

Згідно
ч. 1  ст.
756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку
з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором,  відчужувач набуває право власності на
майно,  яке було ним передане,  і має право вимагати його повернення.

Однак,  стороною в договорі довічного утримання разом
з ОСОБА_2 була його дружина ОСОБА_5
відносно якоїОСОБА_1  виконала
взяті на себе зобов'язання і поховала її. Укладений між ними договір не
оспорювався.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_5  під час сумісного проживання в
зареєстрованому шлюбі. Оскільки ОСОБА_2 був членом житлово-будівельного
кооперативу,  то свідоцтво про право
власності на квартиру було видано 31 серпня 1995 р. на його ім'я.

Тому у
відповідності до статей 22,  28 КпШС
України вказана квартира була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_5  і частка останньої складала Уг частину
квартири.

Крім
того,  ч. 2  ст.
756 ЦК України
передбачено,  що у разі розірвання
договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з
підстав,  що мають істотне значення,  суд може залишити за набувачем право
власності на частину майна,  з
урахуванням тривалості часу,  протягом
якого він належно виконував свої обов'язки за договором.

За
такого колегія суддів вважає,  що договір
довічного утримання,  укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1,  підлягає розірванню
та визнання за останньою права власності на ХА частину спірної квартири.

Задовольняючи
зустрічні позовні вимоги про визнання свідоцтва про право власності на
квартиру,  видане на ім'я ОСОБА_2
частково недійсним,  суд першої інстанції
не зазначив якими нормами матеріального права він керувався.

Тоді
як,  з матеріалів справи не вбачається
правових підстав для визнання вказаного свідоцтва недійсним,  оскільки воно було видано у встановленому
порядку.

Так не
було правових підстав і для визнання за померлою права власності на Уг частину
квартири,  оскільки тільки ОСОБА_5  могла заявити позов про поділ спільної
сумісної власності подружжя. Крім того,
ОСОБА_5  розпорядилася своєю
часткою,  уклавши договір довічного
утримання.

Припиняючи
дію договору довічного утримання,
укладеного між ОСОБА_5  та
ОСОБА_1,  суд першої інстанції керувався
ч. 2  ст.
755 ЦК України.
Тоді як,  ОСОБА_5  померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
а ЦК України,  на норми
якого послався суд,  набрав чинності з 1
січня 2004 p.,  а тому дія його не розповсюджується на правовідносини в
цій частині договору.

Посилання
апелянта на те,  що до участі в справі не
була залучена приватний нотаріус ОСОБА_6 ,
не має правового значення,
оскільки судом не розглядався позов про визнання недійсним договору
довічного утримання.

Оскільки
судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права,  то у відповідності до п. 4 ч. 1  ст.
309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню та ухваленню нового
рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та відмові в зустрічному позові
ОСОБА_1

Керуючись
статтями 303,  309,  316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 6 квітня 2007 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Розірвати
договір довічного утримання,  укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,  посвідчений 14
листопада 2000 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6  за реєстровим НОМЕР_1

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на х/г частину квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1  відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але протягом двох місяців з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду
України.