УХВАЛА

Іменем   України

25 липня 2007
року

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого
- судді                                         Франовської
К.С.

суддів                                                                  Широкової
Л.В.

Товянської О.В.

при секретарі
судового

засідання                                                            Забеліній
О.О.

з участю

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1,  поданої на рішення Коростенського
міськрайонного суду від 05 березня 2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" та Локомотивного депо Коростень,  третя особа - відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Коростені,  про стягнення
середньої заробітної плати у зв'язку з переведенням на іншу нижче оплачувану
роботу за станом здоров'я,  зміну
формулювання підстав переведення на нижчеоплачувану роботу,  зазначених в наказі № 145/ОС від 29.06.2005 p.,
доплату різниці у заробітку у зв'язку з переведенням на
нижче -оплачувану роботу за станом здоров'я,
-

встановила:

У
листопаді 2006 р.
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом,  просив стягнути на його користь середню
заробітну плату у зв'язку з переведенням його на іншу нижчеоплачувану роботу за
станом здоров'я в розмірі 10977 грн. 76 коп.

Позивач
посилався на те,  що 12 жовтня 2003 року
в процесі виконання ним трудових обов»язків помічника машиніста тепловоза
локомотивного депо Коростень,  з ним
стався нещасний випадок - під час керування ним потягу,  на 7 км перегону Київ-Петрівка-Борщагівка
невстановлені особи кинули назустріч рухомому потягу камінь ,  в результаті чого було розбито скло,  і камінь потрапив йому у голову,  від чого він дістав закриту черепно-мозкову травму
та струс головного мозку. Позивач зазначав,
що внаслідок травми,  наказом від
29.06.2005 р. за станом здоров'я він був переведений на легшу нижчеоплачувану
роботу на посаду бригадира,  у зв»язку із
чим він має втрату у середньому заробітку 686грн. 11 коп. щомісячно.

Посилаючись
на  ст. 170 КзПП та  ст. 31 Закону «Про загальнодержавне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності» позивач
просив стягнути 10977грн.76 коп. різниці у зарплаті за період з 29 червня 2005
року (дати переведення на посаду бригадира).

Справа №
22ц/1385                                                        Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Лешко С. М.

Категорія
39                                                                    Суддя-доповідач
Франовська К.С.

06.12.2006 p.
ухвалою суду   в попередньому
судовому засіданні в якості третьої особи було притягнуто відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Коростені.

У січні
2007 р. позивач доповнив позовні вимоги,
просив суд змінити формулювання підстав переведення його на
нижчеоплачувану роботу,  зазначені в
наказі № 145/ОС від 29.06.2005 p.,  з «особиста
заява» на «з ініціативи роботодавця за станом здоров'я»,  постановити про доплату різниці у заробітку у
зв'язку з переведенням його на нижчеоплачувану роботу за станом здоров'я,  згідно діючих тарифів,  до його звільнення з роботи на
підприємстві,  та стягнути з відповідача
Локомотивне депо Коростень на його користь 100 грн. за надання правової
допомоги.

Рішенням
Коростенського міськрайонного суду від 05 березня 2007 р. позов ОСОБА_1про
стягнення середнього заробітку залишено без задоволення за безпідставністю
позовних вимог.

Додатковим
рішенням Коростенського міськрайонного суду від 03 травня 2007 р. в задоволенні
позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку,  зміну формулювання підстав переведення на
нижчеоплачувану роботу,  зазначених в
наказі 145/ОС від 29.06.2005 р. та доплату різниці в зарплаті у зв'язку з
переведенням на нижчеоплачувану роботу за станом здоров'я відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням Коростенського міськрайонного суду від 05 березня 2007 p.,
позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,  в якій просить рішення скасувати та ухвалити
нове,  яким позов задовольнити,  посилаючись на незаконність та необґрунтованість
рішення,  неправильне застосування судом
норм матеріального права,  неповноту
дослідження доказів,  неналежну оцінку
доказів.

Так,  зазначає апелянт,  переведення його 29.06.2005 р. на
нижчеоплачувану посаду бригадира відбулось не за його особистою заявою,  а на підставі висновку ЛКК від 19.11.2004 р.
з ініціативи роботодавця - Локомотивного депо Коростень. 02.06.2005 р. він
звертався до адміністрації підприємства з заявою про вирішення питання його
працевлаштування у зв'язку з рішенням ЛКК,
цією заявою він дав лише згоду на переведення його на легшу роботу
згідно ч.1  ст. 170 КЗпП України. Судом
першої інстанції не надано належної оцінки фальсифікації з боку адміністрації
підстав його переведення на нижче оплачувану роботу. При розгляді справи судом
не застосовано ч.1  ст. 170 КЗпП України
та п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду
судами трудових спорів".

Крім
того,  на думку апелянта,  судом безпідставно застосовано  ст. 31 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" оскільки його було переведено
на легшу нижчеоплачувану роботу постійно,
а не тимчасово.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,  апеляційний суд
приходить до висновку про те,  що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Звертаючись
до суду із даним позовом ,  ОСОБА_1
обґрунтовував позовні вимоги тим,  що
його внаслідок виробничої травми,  за
висновком ЛКК переведено на нижчеоплачувану роботу,  у зв»язку з чим,  на підставі
ст. 170 КзПП за ним повинен бути збережений попередній середній
заробіток з моменту переведення,  а крім
того відповідне формулювання підстав переведення має бути зазначено і у наказі.

Вирішуючи
спір,  суд встановив,  що ОСОБА_1 з 1992 року працював помічником
машиніста тепловоза локомотивного депо
ст. Коростень і 12 жовтня 2003 року від удару сторонніми особами каменем
у скло тепловоза,  одержав
черепно-мозкову травму,  струс головного
мозку,  про що був складений акт ф.Н-1
(а.с. 5-7).

За
висновками ЛКК від 19 листопада 2004 року
внаслідок одержаної травми ОСОБА_1 визнаний непридатним до роботи
помічником машиніста тепловоза. Інвалідом ОСОБА_1 не визнаний.(а.с. 51).

За висновком
МСЕК від 27 січня 2005 року   позивачу
встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 5%, (а.с. 51),  а за висновком від 14.07.2005 року ступінь
втрати профпрацездатності збільшено до 20% з вказівкою на черговий переогляд
1.08.2007 року.

Також суд
встановив,  що 29 червня 2005 року за
заявою ОСОБА_1роботодавцем він був переведений на посаду бригадира (а.с. 9).

У зв»язку із
встановленням стійкої втрати працездатності на підставі Закону «Про
Лзагальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» ОСОБА_1 виплачується страхове
відшкодування ( одноразова страхова та щомісячні виплати,  а.с,
59).

Правовідносини,  що виникли,
регулюються Законом України « Про загальнообов»язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності» від 23
вересня 1999 року із змінами,  внесеними
Законом від 22.02.2001 року.

Статтею
31 даного Закону визначено,  що середній
заробіток за потерпілим,  переведеним
тимчасово на нижчеоплачувану роботу,
зберігається на строк,  визначений
ЛКК,  або до встановлення стійкої втрати
професійної працездатності.

ОСОБА_1
стійка втрата працездатності встановлена вперше за висновком МСЕК 27 січня 2005
року. Таким чином,  оскільки є такий
висновок,  то за Законом,  з цього часу потерпілому виплачується
страхове відшкодування відповідно до  ст.
34 цього Закону. Збереження середнього заробітку за попередньою посадою після
встановлення стійкої втрати працездатності законом не передбачено.

Що
стосується позовних вимог в частині зміни формулювання причин переведення
ОСОБА_1 на посаду бригадира,  то суд
першої інстанції дійшов правильного висновку про те,  що переведення мало місце на підставі заяви
ОСОБА_1і підстав для зміни формулювання та вказівки про переведення на
нижчеоплачувану посаду згідно з ініціативи роботодавця ,  за станом здоров»я,  відсутні. Крім того,  у справі відсутній належний висновок ЛКК
(МСЕК) про необхідність переведення ОСОБА_1 за станом здоров»я на легшу
роботу,  а висновок ЛКК про придатність
позивача до роботи бригадиром від 19.11.2004 ,
на який посилається позивач в обгрунтування позовних вимог,  є трудовою рекомендацією ЛКК,  а не є висновком у смислі  ст.
170 КзПП.

За таких
обставин   ухвалене судом рішення є
законним,  обгрунтованим,  підстав для його скасування апеляційний суд
не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  303-304,  307,
308,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1   відхилити . Рішення
Коростенського міськрайонного суду від 05 березня 2007 року      та додаткове рішення цього ж суду від 3
травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного
суду.