Справа 22ц - № 532/07 Категорія 29
Головуючий першої інстанції Димитров В І
Суддя-доповідач апеляційною суду Базовкіма І М
УХВАЛА

Іменем   України

27 березня  2007
року                      колегія
суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Славгородської Н.П.,

судців:           Мурлигіної О.Я.,

Базовкіної Т.М.,

при секретарі судового засідання:                                                                                 Бобуйок
І.Ф.,

за участю
позивача ОСОБА_1, представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за

апеляційною
скаргою                      Миколаївського
Міського голови

на
рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2006 року, ухвалене
за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про
визнання права користування житловим приміщенням,

встановила:

В жовтні 2006
р. ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету
Миколаївської міської ради про визнання права користування житловим
приміщенням.

Позивач вказував, що з 10
вересня 2002 р.
постійно проживав в АДРЕСА_1 як член сім'ї наймачів: бабусі ОСОБА_4, дідуся
ОСОБА_5 та дядьки ОСОБА_6

Після смерті родичів: бабусі ІНФОРМАЦІЯ_1, дідуся ІНФОРМАЦІЯ_2 та дядьки ІНФОРМАЦІЯ_3 він залишився у
квартирі один.

Посилаючись, що він проживав у спірній квартирі як член
сім'ї наймачів, вів з ними спільне господарство, а його право на користування
житлом не було оформлено внаслідок смерті родичів, просив суд визнати за собою
таке право.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2006 року позов
задоволено.

Постановлено визнати за ОСОБА_1. право користування АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі Міський голова зазначає, що при ухваленні рішення
судом не враховано, що позивач є співвласником АДРЕСА_2, яка також є його
постійним місцем проживання, а тому просить рішення скасувати, ухвалити нове
про відмову у позові.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, позивача, його
представника, дослідивши матеріали справи, колегія судців дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Суд в межах заявлених вимог, на підставі наданих
сторонами доказів правильно встановив, що АДРЕСА_1 відноситься до державного
житлового фонду.

В даній квартирі були зареєстровані та проживали ОСОБА_7 (наймач квартири),
її чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_6

У вересні 2002
р. в спірну квартиру вселився за згодою наймача та членів її сім'ї як член сім'ї
ОСОБА_11 онук ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ОСОБА_1, якому на той час виповнилося 15 років і який
залишився без батьківської опіки. З того часу ця житлова площа стала для
позивача основним місцем проживання.

2

Після того як 9 серпня 2005 р. померла
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6,
позивач залишився проживати в АДРЕСА_1.

Такі обставини
підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судовому
засіданні (а.с. 23-25) та актом
від 4 травня 2006 р.

За таких
обставин та відповідно до вимог ст.
ст. 64, 65 ЖК України суд обґрунтовано визнав за позивачем право
користування вказаною квартирою.

Колегія суддів з
урахуванням конкретних обставин справи вважає, що прийняте судом рішення
повністю відповідає загальним засадам цивільного законодавства (справедливості,
добросовісності, розумності).

Щодо посилань
апелянта на те, що позивач є співвласником АДРЕСА_2, то суду не надано доказів
того, що дана квартира залишалась постійним місцем його проживання з 2002 р.

Не заслуговують
на увагу й доводи апеляційної скарги стосовно розгляду справи у відсутності
представника відповідача, оскільки, як вбачається з протоколу попереднього
судового засідання від 26
жовтня 2006 р. (а.с.
19-21), представник
виконавчого комітету брав участь у цьому судовому засіданні, в якому було
повідомлено про призначення розгляду справи на 23 листопада 2006
p., але в це судове засідання відповідач представника не
направив з невідомих причин.

Виходячи з
викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Миколаївського міського голови
відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді:

Згідно з оригіналом суддя
апеляційного Миколаївської області

підпис підписи Т.М.Базовкіна