Справа
№22Ц-4313/2005                                 Головуючий
44                                                       Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого
Юровської Г.В.,

суддів: Поліщука
М. А.,  Данілова О.М. ,

при
секретарі Якимець Ю.В. розглянула у відкритому судовому засіданні в м.  Києві цивільну справу за апеляційною скар­гою
державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі на рішення
Києво-Свя-тошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2005 року
у справі за позовом державної податкової інспекції у Києво-Святошинському
районі до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Заслухавши
доповідача,  перевіривши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги,  ко­легія суддів

встановила:

В травні
2005 року
державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі звернулась до суду з
вказаним позовом,  вимоги якого
обґрунтовувала тим,  що станом на бе­резень
2005 року
ОСОБА_1 мала податковий борг у розмірі 6181
гривні 31 копійки.

У
зв'язку з цим 2 лютого
та 22 серпня 2002 року надіслала
відповідачці дві податкові вимоги,  які
остання проігнорувала,  податковий борг
не погасила.

З огляду
на це,  державна податкова інспекція у
Києво-Святошинському районі просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 6181 гривню 31 копійку
податкового боргу.

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду від 19
жовтня 2005 року у
задово­ленні заявленого позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі
просить рішення суду скасувати,  ухвалити
нове,  яким заявлений нею позов
задовольнити.

Посилається
на те,  що,  вирішуючи спір,  суд припустився помилки у застосуванні п.п. 11 та 12 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян",  у відповідності до яких доходи громадян,  одержувані ними від підприємств,  установ,
організа­цій і фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності не за місцем основної роботи,  в тому числі за сумісництвом,  за виконання разових та інших робіт,  здійснюваних на основі договорів підряду та
інших договорів цивільно-правового характеру підлягають оподатку­ванню поряд з
доходами громадян,  одержуваними ними за
місцем основної роботи.

У
зв'язку з цим,  дійшов хибного висновку
про відсутність підстав для задоволення по­зову.

На
наведений довод апеляційної
скарги ОСОБА_1 свої заперечення до апеля­ційного суду не подала.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено,  що протягом 2001-2003 років,  тобто часу,
за який позивач просить стягнути податковий борг,  ОСОБА_1 працювала викладачем в Київському
техніку­мі готельного господарства.

Свою
діяльність за місцем основної роботи вона суміщала з викладанням у ВЗО „Київ­ський
інститут туризму,  економіки і
права".

У 2001 році сума
доходу,  нарахованого їй не за місцем
основної роботи,  склала 18519 гривень 85 копійок,  у 2002
році - 23760 гривень 70 копійок,  а в 2003
році - 23838 гривень 90 копійок.

За
правилами  ст.  ст.  10,
12 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий пода­ток
з громадян" з доходів громадян,
одержуваних ними від підприємств,
установ,  організацій і фізичних
осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності не за місцем основної роботи,  в тому числі за сумісництвом,  податок обчислюється за ставкою,  наведеною у пункті 3 статті 7 цьо­го
Декрету,  тобто,  в розмірі 20%.

Обов'язок
перераховувати до бюджету суми нарахованого і утриманого з громадян
прибуткового податку покладається саме на ці підприємства,  установи та орагнізації усіх форм
власності,  фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

З
довідок ВЗО „Київський університет туризму,
економіки і права" (а.с.  10,  15
та 23) вбачається,  що у 2001
року з ОСОБА_1 було утримано 3703
гривні 97 копійок
при­буткового податку з громадян,  в 2002 році - 4752 гривні 14 копійок,  а в 2003
році - 4767 гри­вень
78 копійок
прибуткового податку з громадян.

Розміри
наведених грошових коштів відповідали 20%
доходів,  нарахованих відповідач­ці у
ВЗО „Київський університет туризму,
економіки і права" протягом 2001-2003
років. Обов'язок перерахування до бюджету суми нарахованого та утриманого з
відповідачки при­буткового податку ВЗО „Київський університет туризму,  економіки і права" виконав.

Підстави
для стягнення з ОСОБА_1 прибуткового податку з доходів,  отрима­них не за місцем основної роботи,  відсутні.

У
зв'язку з цим,  колегія суддів
погоджується з висновком суду про відсутність у відпо­відачки податкового боргу
за 2001-2003 роки,  відмову у задоволенні заявленого позову вва­жає
законною та обгрунтованою.

Доводи,  які навів позивач в поданій ним апеляційній
скарзі,  наведений висновок суду не
спростовують,  інші - апеляційний суд
у виконання ч.ч.1 та 3  ст. 303 ЦПК України у судо­вому засіданні не
досліджував.

Інструкція
про прибутковий податок з громадян,
затверджена наказом Головної дер­жавної податкової інспекції України №12 від 21 квітня 1993 року,  в частині,
що стосується нарахування та стягнення з громадян прибуткового податку
не за місцем їх основної роботи (п.п.7.3, 11
та 12),  відповідає
ст.  ст. 7, 10-12 наведеного вище
Декрету.

Тому
посилання державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі про
нарахування прибуткового податку за цієї Інструкцією,  яка запроваджує інший,  ніж Декрет Кабінету Міністрів України „Про
прибутковий податок з громадян",
порядок нарахування та стягнення з громадян прибуткового податку
оцінюється критично.

Керуючись  ст.
ст. 303,  304,
п.1 ч.1  ст.
307,   ст.  ст. 308,
313-315,  317 та 319 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі відхилити.

Рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2005 року залишити
без змін.

Ухвала
суду може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
моменту її проголошення.