Справа № 2 -
РІШЕННЯ Ім'ям України

17 травня 2007 року
Бориспільській міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді:
Луценко М.О.

при секретарі:         Височин
В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Бориспіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування 1/2 частки квартири
від 15 січня 2007 року дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулась до суду з цією позовною заявою з тих підстав, що між ним та
відповідачем був укладений договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1,
в простій письмовій формі. Тобто, між сторонами по справі не було дотримано
вимог закону щодо форми правочину, а саме не посвідчення його нотаріально,
оскільки закон вимагає, що у разі укладання правочинів пов'язаних з відчуженням
нерухомого майна такі правочини підлягають нотаріальному посвідченню. Дану
обставину позивач обґрунтовує тим, що відповідач пояснив йому, що з 2007 року набув
чинності законодавчий акт, який передбачає, що нотаріальному посвідченню
підлягають договори відчуження нерухомого майна, площа якого складає більш ніж 100 кв. м. Тому,
відповідач переконав позивача про те, що у випадку відчуження 1/2 частки квартири,
площею 39,9 кв. м.,
нотаріальне посвідчення договору дарування не потрібно, оскільки площа квартири
пропорційно 1/2 частці
становить 19, 45 кв. м.
Вказаними вище діями відповідач фактично ухилився від нотаріального посвідчення
договору дарування нерухомого майна. Вказані вище обставини на думку позивача
дають підстави для Визнати дійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, укладеного 15 січня 2007 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, на умовах, які викладені в цьому письмовому договорі.

На попереднє
судове засідання позивач не з'явився. Однак з'явився його представник, ОСОБА_3,
якій в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 та просив
визнати дійсним договір дарування 1/2
частки квартири АДРЕСА_1,
укладеного 15 січня 2007 року.

Відповідач,
ОСОБА_2, на проведення попереднього судового розгляду не з'явилася, при цьому
про час та місце судового розгляду оповіщена в установленому порядку. Проте від
неї надійшла заява в, яких вона зазначила, що в повному обсязі визнає позовні
вимоги ОСОБА_1 та вважає за необхідне визнати дійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, укладеного 15 січня 2007 року, укладеного
між нею та позивачем.

При таких
обставинах, суд, заслухавши представника позивача, розглянувши письмову заяву
відповідача, який визнав позов ОСОБА_1 в повному обсязі, дослідивши матеріали
справи, прийшов до висновку про можливість, у відповідності до ст.ст. 130, 174 ЦПК України,
ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення, яким задовольнити
вимоги позивача повністю, з наступних підстав.

Судом
встановлено, що дійсно 15
січня 2007 року між
позивачем та відповідачем був укладений договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, в простій
письмовій формі.

У відповідності
до п. п. 1.1., 1.2. вказаного
вище договору дарування частки квартири, позивач безоплатно передав у власність
відповідачу 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1, загальна
площа якої складає 38,9 кв. м.
та належить Дарувальнику на праві приватної власності, згідно свідоцтва про
право власності на житло від 14
грудня 1999 року,
виданого відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації
на підставі розпорядження від 14
грудня 1999 року за № 2502, а також
зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації
прав власності на об'єкти нерухомості 26
червня 2000 року за № 5992.

Вказаний вище
договір дарування частки квартири не був посвідчений нотаріально в
установленому законом порядку, оскільки до укладання договору дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, відповідач
пояснив позивачу, що з 2007
року набув чинності законодавчий акт, який передбачає, що нотаріальному
посвідченню підлягають договори відчуження нерухомого майна, площа якого
складає більш ніж 100 кв. м.
Тому, відповідач переконав позивача про те, що у випадку відчуження 1/2 частки квартири,
площею 39,9 кв. м.,
нотаріальне посвідчення договору дарування не потрібно, оскільки площа квартири
пропорційно 1/2 частці
становить 19, 45 кв.м.

Однак, у
відповідності до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір
дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

У разі недодержання
сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, такий
договір є нікчемним.

При таких
обставинах, договір дарування 1/2
частки квартири АДРЕСА_1,
є нікчемним, тобто недійсним правочином, оскільки його недійсність прямо
встановлена законом.

Проте, у
відповідності до ч.2 ст. 220
ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Таким чином,
позивачем був наданий суду договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1
від 15 січня 2007 року, який
укладений в простій письмовій формі та підписаний сторонами, тобто позивачем та
відповідачем по справі.

Вказаний вище
договір дарування містить всі істотні умови та умови необхідні для договору
даного виду, які передбачені ч. 2
ст. 638 ЦК України
та ст. ст. 717 - 720 ЦК України,
зокрема сторони дійшли згоди щодо предмету договору, порядку та строку
передання нерухомого майна. Також, позивач та відповідач дотримались більшої
частини вимог, додержання яких необхідно для чинності правочину, що передбачено
ст. 203 ЦК України.

Зміст договору
дарування 1/2 частки
квартири від 15 січня 2007 року, не
суперечить актам цивільного законодавства. Як позивач так і відповідач, що
вчинили правочин, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності. Вказаний правочин
не порушує права інших осіб. Волевиявлення сторін договору дарування на момент
його укладання було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Як позивач так і
відповідач, укладаючи договір дарування спрямовували свої юридичні дії на
реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором, а саме
позивач дійсно мав реальний намір та волю до передання 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 у власність
відповідачу, а останній вчинив усі можливі дії щодо прийняття предмету
дарування.

Тобто, позивач
фактично передав відповідачу 1/2
частку квартири у власність на підставі договору дарування, однак за
обставин передбачених законом, правочин за яким було передано нерухоме майно є
нікчемним, а саме недійсність якого передбачена законом.

Таким чином,
відповідач помилково вважав, що договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 не підлягав
нотаріальному посвідченню, внаслідок чого своїми діями ухилився від його
посвідчення нотаріусом в установленому законом порядку.

При таких
обставинах, суд вважає, що на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України, є достатньо правових підстав для визнання
договору дарування дійсним, оскільки сторони домовились щодо всіх істотних умов
і відбулось повне його виконання, при цьому відповідач своїми діями ухилився
від нотаріального посвідчення договору дарування частки квартири.

Оцінюючи докази
по справі в їх сукупності, суд находить їх достовірними, а тому бере за основу
при вирішенні даного спору сторін.

Враховуючи те,
що рішення необхідно ухвалити на користь позивача, йому необхідно присудити з
відповідача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 7 грн. 50 коп.

На підставі
вищевикладеного та керуючись ст. 57,
58, 59, 130, 174, 209, 212 - 215, 367 ЦПК України, ст. 203, 220, 638, 717-720 Цивільного
кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Визнати дійсним
договір дарування 1/2 частки
квартири АДРЕСА_1, укладеного
15 січня 2007 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, на умовах, які викладені в цьому письмовому договорі.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі на
загальну суму 16 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд

Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення
суду протягом десяти днів з дня його

проголошення та подальшої подачі апеляційної скарги на рішення протягом
двадцяти днів після подання заяви про

апеляційне
оскарження.