Справа  22-ц-3355/2007 року Головуючий
1 ін ст.  - Маслов М. І.
спадкові правовідносини Суддя-доповідач - Кругова С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

30 липня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого-судді
- Кіся П.В.,

Суддів -
Кругової С. С,  Пилипчук Н.П.,  при секретарі - Бирченко Г.Б.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду в місті ХаХаркова від 28.04.2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2,  четвертої Харківської
державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадкування
частково недійсним,  визнання права
власності на 1/4 частину будинку в порядку спадкування за законом,  -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2006
року ОСОБА_1.3вернувся до суду з позовом до ОСОБА_2.,  четверркові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на
рішення Орджонікідзевського районного суду м.
тої Харківської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва
про право на спадкування частково недійсним,
визнання права власності на 1/4 частину будинку в порядку спадкування за
законом.

Свої
позовні вимоги,  ОСОБА_1. обґрунтовував
тим,  що коли його батько помер 07.06.85
року і відкрилася спадщина,  він відбував
покарання в місцях позбавлення волі. Звільнився лише у 2001 році. Вважав,  що будинок належить Матері і тільки після її
смерті у 2006 році дізнався,  що 1/4
частина будинку належала батьку і право власності на неї оформив у 1992 році в
порядку спадкування брат ОСОБА_3.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 28.04.2007 р. позовні вимоги ОСОБА_1.3адоволені.

Поновлено
ОСОБА_1. строк на прийняття спадщини,
після смерті батька ОСОБА_3,  що
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.,  визнано пропуск строку з повалених причин.

Визнано
частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті
ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2.,  що видане 9-ю
Харківською міською нотаріальною конторою від 23.05.1992 р.

Визнано
за ОСОБА_1. право власності на 14 частину житлового будинку з надвірними
спорудами ,  розташованого за адресою
АДРЕСА_1,  в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_3

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2. просить рішення Орджонікідзевського районного суду
м.  Харкова від 28.04.2007 року
скасувати,  справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу,  ОСОБА_2. посилається
на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає,  що у судовому засіданні не було доведено та
надано документи,  які б підтвердили ту
обставину,  що позивач не знав про
відкриття спадщини свого померлого батька.
t

Звертає
увагу,  на те,  що позивач у своїй позовній заяві
зазначив,  що спадкодавець обіцяв на його
ім'я залишити заповіт на частину домоволодіння,
тому після смерті спадкодавця мав перевірити цей факт,  щоб не пропустити строк прийняття спадщини.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді -
доповідача,  пояснення осіб,  що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної
скарги,  вважає що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Доводи
апеляційної скарги є суттєвими,  і дають
підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
які призвели до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи
позов ,  суд першої інстанції виходив з
того,  що ОСОБА_1. був позбавлений
можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі за місцем відкриття
спадщини в 1985 році після смерті батька ОСОБА_3,  оскільки відбував покарання в місцях
позбавлення волі,  звільнився в 2001
році. Про те,  що відкрилася спадщина на
будинок,  він дізнався в 2006 році,  після смерті матері ОСОБА_4,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Резван
був засуджений 19.05.82 року,  а потім
05.09.91 року,  а звільнився з місць
позбавлення волі в 2001 році,  що
підтверджується копією вироку і довідкою про звільнення з місць позбавлення
волі.

З таким
висновком суду,  судова колегія не
погоджується з наступних підстав.

Як
свідчать матеріали справи позивач був засуджений у 1982 році і звільнився з
місць позбавлення волі 30.03.83 року з обов'язковим притягненням до праці.
Остаточно відбув покарання у 1987 році (а.с. 13),  а не в 2001 році,  як зазначив суд у своєму рішенні.

Вдруге
позивач був засуджений у 1991 році строком на 10 років і звільнився у 2001
році(а.с. 14-16).

Таким
чином,  при розгляді даної справи
місцевий суд належним чином не з'ясував та не перевірив доводи кожної сторони.
Доводи та докази,  на які посилався
позивач як на підставу свого позову,
детально не перевірені судом і не мають відповідної оцінки.

Відповідно
до п.2 ,  п.3 ч.1  ст.
309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції
є недоведеність обставин,  що мають
значення для справи,  які суд вважав
встановленими і невідповідність висновків суду обставинам справи.

З огляду
на це,  рішення суду підлягає скасуванню
з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Судовим
розглядом встановлено,  що будинок
АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 і ОСОБА_4. в
рівних частинах по 1/2 частині.

07.06.85
року ОСОБА_3 помер.

Після
йогб смерті спадкоємцями були його діти : три сини ОСОБА_1.,
ОСОБА_2
і ОСОБА_3.

23
травня 1992 року відповідач ОСОБА_2.3вернувся до нотаріальної контори з заявою
про видачу свідоцтва про право на спадщину,
зазначивши що він фактично прийняв спадщіну,  оскільки весь час проживав у спірному
будинку. В той же день йому було видано свідоцтво про право на спадщину 1/2
жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Заяв про
прийняття спадщини від інших спадкоємців ні в установлений законом 6 місячний
строк ні на протязі більш ніж 10 років до нотаріальної контори не надходило
(а.с. 28).

Згідно
ч.1  ст.
550 ЦК України
(1963 року) строк прийняття спадщини може бути продовжено судом,  якщо він визнає причини пропуску строку
поважними.

Згідно  ст.  60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

При
цьому,  позивач не надав суду доказів
наявності поважних причин пропуску строку прийняття спадщини.

В
позовній заяві він зазначив неправдиві данні щодо звільнення з місць
позбавлення волі у 2001 році. Це твердження спростовується матеріалами справи і
його поясненнями у суді апеляційної інстанції.

Будучи
звільненим на підставі акту про амністію у 1983 році і відбуваючи покарання до
1987 року з обов'язковим залученням до праці у Хмельницькій області,  він мав можливість приїздити до матері і
брата,  про що свідчить лист на а.с.  86. Сам позивач у суді апеляційної інстанції
не заперечував,  що він неодноразово
приїздив в м.  Харків до батьків і
дружини,  яка проживала разом з його
матір'ю і братом ОСОБА_2.

Судова
колегія вважає,  що ніяких перешкод
звернутися до нотаріальної контори у 1985 році після смерті батька у позивача
не було. Він не був позбавлений можливості направити листа з Хмельницької
області,  або по приїзді власноруч
звернутися з заявою до ноторіальної контори,
або уповноважити свою дружину.

З 1987
року до 1991 року позивач знаходився на волі і йому було достовірно відомо
,  що його батько помер ще в 1985
році,  але ніяких заходів щодо оформлення
спадщини він також не вживав.

Крім
цього,  після засудження позивача
ОСОБА_1. у 1991 році,  за зґвалтування
неповнолітньої доньки своєї дружини ОСОБА_5,
1979 року народження,  який він
скоїв у 1985 році,  його мати і брат
перешкоджали його дружині ОСОБА_6. проживати разом з ними у спірному будинку
,  оскільки вважали її також винною в
тому ,  що позивач тривалий час вчиняв
злочинні дії відносно її дитини,  яка
скаржилася матері,  але остання не
вживала ніяких заходів (ас.  14-16).

ОСОБА_6. -дружина
позивача зверталася до суду з позовом про поновлення порушеного права і
вселення в спірний будинок,  посилаючись
на те,  що ОСОБА_4.,  ОСОБА_2.

і
ОСОБА_7.  перешкоджають їй проживати з неповнолітньою донькою
ОСОБА_8,  1985 року народження..

Відповідачі
в свою чергу наполягали на тому,  що
позивач недбало ставилася до своєї старшої доньки ОСОБА_8,  яка стала потерпілою від злочину,  що скоїв ОСОБА_1.,  тому вони залишили проживати з ними
дитину,  а її мати з молодшою донькою на
їх думку не може жити разом з ними.

Суд
критично ставиться до пояснень позивача,
що йому було невідомо про судовий процес між його батьками про поділ
житлового будинку у 1984 році і визнання за кожним по 14 частині домоволодіння
(а.с. 33),  а також про розгляд справи за
позовом його дружини,  у 1992 році де в
матеріалах справи наявні документи про право власності на спірний будинок в
цілому за ОСОБА_2. . В рішенні суду від 07.07.92 року зазначено,  що спірний будинок АДРЕСА_1 належав по 14
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (після смерті батька з травня 1992 року). ОСОБА_4. подарувала
02.06.92 року ОСОБА_2. -14 частину домоволодіння,  (а.с. 75).

За таких
обставин ,  судова колегія вважає,  що позивач не довів суду свої позовні вимоги
і р ішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в
задоволенні позову.

Що
стосується доводів апеляційної скарги про залучення до участі у справі брата
сторін по справі ОСОБА_3,  то судова
колегія вважає,  що відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_1. ніяким чином не вирішує питання про права і
обов'язки ОСОБА_3.

Керуючись  ст.
550 ЦК України
(1963 року),   ст.  10,
11,  60,  213,
215,  303,  304,
307,  п.2,  п.3 ч.1 309,     ст. 314 ,
316 ,  317,  319 ЦПК України ,  судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 -задовольнити частково. Рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 28.04.2007 року -скасувати.

В
задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2,
четвертої Харківської державної нотаріальної контори про визнання
свідоцтва про право на спадкування частково недійсним,  визнання права власності на 14 частину
будинку в порядку спадкування за законом,
-   відмовити.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна
скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.