Справа № 22-2718 / 2007
р.                                          Головуючий
у 1 інстанції: Матяш О.В.
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2007 року                                                                                                  м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:
Бєлки В.Ю.

суддів :                Боєвої В.В., Глазкової О.Г.,

при
секретарі:    Степановій Н.О.

розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
цивільну справу за апеляційною

скаргою              ОСОБА_1                                          на
рішення Ленінського районного суду м.

Запоріжжя від 07
червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2до

ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2007
року ОСОБА_2. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1. про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП
.

Позивач
посилався на те, що був учасником ДТП
29.09.2004 р. та знаходився
в

автомобілі
ЗАЗ-1102 "Таврія", держномер НОМЕР_1, який належить йому на праві

власності.
Рухався по греблі ДГЕС у напрямку до площі Леніна м. Запоріжжя. В

протилежному
напрямку, керуючи автомобілем "КІА Шума",
держномер НОМЕР_2,

ОСОБА_1.       виїхала на зустрічну смугу та скоїла
наїзд на його автомобіль та на

автомобіль ЗАЗ 110303
"Славута", реєстраційний номерНОМЕР_3, який належить на праві
приватної власності ОСОБА_3.
Внаслідок ДТП було ушкоджено
автомобіль та йому самому спричинені тілесні ушкодження, які потягли за собою
встановлення 3-ї групи інвалідності, тому просив стягнути з відповідача на його
користь матеріальну шкоду у розмірі 16204 грн. та у відшкодування моральної
шкоди суму у розмірі 50000 грн.

У ході судового
розгляду справи, позивач змінив свої позовні вимоги, оскільки матеріальна шкода
була відшкодована страховою компанією, і просив суд стягнути з ОСОБА_1. тільки
моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2007 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з
ОСОБА_1. на користь ОСОБА_225000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. зазначає, що постановлене рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи,
просить змінити рішення в частині суми, належної стягненню у рахунок
відшкодування моральної шкоди, зменшивши її до 6 000 грн.

Дослідивши
обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

2

Пунктом 3) частини 1
статті 307 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити
рішення.

Відповідно до п.
3) ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Так, суд першої
інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2., вірно керувався
вимогами ст. 1167 ЦК України,
стягнувши з ОСОБА_1. на користь позивача моральну шкоду. Проте, при вирішенні
питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди суду першої
інстанції слід було враховувати положення ст. 23 ЦК України.

Так, частиною 3
статті 23 ЦК України
передбачено, що розмір грошового відшкодуванняморальної шкоди визначається
судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

З огляду на
обставини даної справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, хоч і
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2частково, проте, стягнувши з відповідача
25000 грн. моральної шкоди, ухвалив рішення без урахуванням інших обставин, які
мають істотне значення та принципів розумності і справедливості.

Доводи позивача ОСОБА_2щодо неможливості в зв*язку з
інвалідністю заробляти собі на життя за спеціальністю водія, спростовуються
такими доказами: водій - це одна з декількох спеціальностей, які має ОСОБА_2.
(а. с. 19-21), з листопада 2002 року по день ДТП ОСОБА_2. взагалі не працював
(а. с.21), після ДТП він отримує пенсію по інвалідності, працює сторожем - з
01.06.2006 р. (а. с.22) та продовжує керувати автотранспортом (а. с.75). Судова
колегія вважає, що при вирішенні цього питання слід враховувати фактичні
обставини справи, а саме - що дорожньо-транспортна пригода сталася з
необережності ОСОБА_1., умислу на скоєння злочину та спричинення шкоди ОСОБА_2
вона не мала. Крім того, ОСОБА_1. не працює в зв*язку з тим, що має
неповнолітнього сина, який страждає тяжкими хронічними захворюваннями, потребує
уваги та догляду з боку матері, на його лікування витрачаються значні кошти (а.
с. 56-61, а чоловік відповідачки, хоч і зареєстрований як приватний
підприємець, теперішнього часу його валовий доход (за довідкою ДПІ у
Ленінському районі м. Запоріжжя від 31.07.07 р. № 10353/10/17) складає лише
1200 грн.

Враховуючи
вищевикладене, судова колегія вважає, що в частині визначення розміру
відшкодування моральної шкоди судове рішення не відповідає обставинам справи і
підлягає зміні, а саме, належить зменшити розмір відшкодування моральної шкоди
на користь позивача до 15000 грн., що не суперечить принципам розумності і
справедливості.

Керуючись ст.ст.
307, 309, 314,317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2007 року по цій справі
змінити.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000
(п*ятнадцять тисяч) грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Верховного
Суду України протягом двох місяців.