Справа № 22-866/2007
рік                      Головуючий суддя
1 інстанції: Бердій М.А.
Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
вересня 2007 року                                                                         м.
Рівне

Колегія  суддів
судової  палати  у
цивільних  справах  апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого
судді : Василевича B.C. суддів :
Гордійчук C.O., Шимківа С.С при секретарі
:Чалій Н.О.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.Рівному цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 19 червня 2007 року в
справі за позовом Рівненського транспортного прокурора в інтересах Державного
територіально-галузевого об'єднання „Львівська залізниця" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів,-

встановила :

Рішенням
Рівненського міського суду від 19 червня 2007 року позов Рівненського
транспортного прокурора в інтересах Державного територіально-галузевого
об'єднання „Львівська залізниця" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь відокремленого підрозділу „Рівненської дирекції
залізничних перевезень" Державного територіально-галузевого об'єднання
„Львівська залізниця" 7 603 грн. 16 коп. матеріальної шкоди та 500 грн.
судових витрат.

В решті позовних
вимог відмовлено.

В
поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність,
оскільки суд не врахував, що він є неналежним відповідачем і не може нести
матеріальну відповідальність за шкоду заподіянуОСОБА_2, який перебував у
трудових відносинах з ОСОБА_3 і вчинив ДТП
під час виконання свої трудових обов'язків. Суд не врахував, що згідно
договору від 27.11.2002 року він передав автомобіль „Мерседес-Бенц 410" у
володіння підприємцю ОСОБА_3

Просить
рішення скасувати, справу повернути до суду першої інстанції на новий розгляд.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги апеляційний суд вважає, що скарга підлягає до задоволення частково з
таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 як власник автомобіля
„Мерседес-Бенц 410" повинен нести матеріальну відповідальність

за шкоду заподіянуОСОБА_2, оскільки між ними був укладений договір
підряду на перевезення пасажирів.

Проте з таким
висновком суду погодитись не можна.

Відповідно
до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року з
послідуючими змінами „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Із
матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору №781 від 27 листопада
2002 року підприємцю ОСОБА_3, як „Перевізнику" надано право на перевезення
пасажирів на маршруті Рівне-Здолбунів мікроавтобусом „Мерседес-Бенц 410" №
585-80 РВ, на підставі цього договору, ліцензії №230508, ліцензійної карти,
доручення на право користування маршрутом №131, дозволу на перевезення
пасажирів виданих на ім'я ОСОБА_3 органами ДАІ УМВС були змінені номерні знаки
на номерні знаки НОМЕР_1 та виданий тимчасовий реєстраційний талон, де
власником мікроавтобуса зазначено ОСОБА_3(а.с. 65).

Таким
чином, підприємець ОСОБА_3 являється володільцем джерела підвищеної небезпеки,
оскільки автомобіль „Мерседес-Бенц 410" був переданий йому для здійснення
пасажирських перевезень і перебував у повному господарському відданні.

За таких
обставин, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди до власника
автомобіля ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Не
вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим водій ОСОБА_2, оскільки він управляв автомобілем на
підставі трудових відносинах із підприємцем ОСОБА_3 і шкоду заподіяв у зв'язку
з виконанням трудових обов'язків, що стверджується дорожнім листом №032052.

Враховуючи
на ведене апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Що
стосується позовних вимог в частині про відшкодування шкоди до підприємця
ОСОБА_3, то справа
підлягає закриттю провадженням, так як вона не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки із матеріалів справи вбачається, що спір має
місце між юридичними особами.

Керуючись
ст.ст.307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Рівненського міського суду від 19 червня 2007 року скасувати.

В
задоволенні позову Рівненського транспортного прокурора в інтересах Державного
територіально-галузевого об'єднання „Львівська залізниця" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовити за безпідставністю.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним чинності.