Справа №22-561/2007 р.                     Головуючий
у 1 -ій інстанції Кузьмін О.В.
23.                                         Судця
- доповідач Дяченко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 липня 2007
року.

Колегія судців
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючої -
Песоцької Л.І.

Суддів                                                 -
Дяченко В.М., Трушкова М.М.

При
секретарі - Жило І.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Маріуполі справу зд позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на
рішення Волноваського районного суду Донецької області від 16 квітня 2007 року,
-

ВСТАНОВИЛА:

У червні
2006 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3.

У
листопаді 2006 року позивач змінив свої позовні вимоги і пред'явив зазначений
позов також до ОСОБА_2.

Вказував,
що на праві приватної власності йому належить автомобіль „Вольво-850",
реєстраційний номер НОМЕР_1. 12 липня 2005 року, приблизно о 14.15 год., керуючи цим
автомобілем він рухався по автошляху Слав*янськ-Донецьк-Маріуполь в напрямку м.
Маріуполя. На 179 км автошляху в Волноваському районі Донецької області, з вини
ОСОБА_3, який керував автомобілем ВАЗ-21063 реєстраційний номер НОМЕР_2, що на
праві приватної власності належить ОСОБА_2, сталося зіткнення цих автомобілів.
Внаслідок цього він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, з місця
дорожньо-транспортної пригоди був госпіталізований, а його автомобіль був
технічно пошкоджений, чим йому було завдано майнову шкоду в сумі 96765,75 грн. У
зв'язку з цим відносно ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу за ознаками
злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, провадження по якій на підставі
акту амністії було закрито, а обвинувачений від кримінальної відповідальності
звільнений. Вважає, що крім майнової шкоди йому завдано і моральну шкоду,
оскільки він майже місяць знаходився на стаціонарному лікуванні, переносив
фізичну біль і страждання, його самопочуття погіршилося, був порушений
нормальний уклад його життя.

У
зв'язку з тим, що відповідачі в добровільному порядку відшкодовувати завдану
шкоду відмовляються, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь
на відшкодування майнової шкоди 96765 грн. і моральної шкоди - 20000 грн.

За
клопотанням позивача ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від
2 березня 2007 року його позовна заява в частині позовних вимог про
відшкодування шкоди до ОСОБА_3 була залишена без розгляду.

Рішенням
Волноваського районного суду Донецької області від 16 квітня 2007 року позов
задоволено частково і з відповідачки ОСОБА_2
на користь позивача на

відшкодування
майнової шкоди стягнуто 55754,73 грн., а також стягнуто судовий збір на користь
держави у сумі 557,54 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не
погоджуючись з цим рішенням в частині покладання на неї обов'язку відшкодувати
майнову шкоду та сплатити судовий збір і посилаючись в апеляційній скарзі на
неповне з*ясування судом обставин, які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права, відповідачка ОСОБА_2 просить апеляційний
суд в оскаржуваній частині змінити рішення суду першої інстанції.

Заслухавши
суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_4 і ОСОБА_5,
які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1, який заперечував
проти скарги, перевіривши матеріали справи у межах апеляційного оскарження і
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції -скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з таких підстав:

Згідно
зі ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з*ясування судом
обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального
або процесуального права.

Як
вбачається із матеріалів справи, правильно встановивши обставини справи, суд
першої інстанції, в частині покладання відповідальності за спричинення майнової
і моральної шкоди на ОСОБА_2, в своєму рішенні дійшов висновків, які не
відповідають цим обставинам, що, відповідно до ст. 309 ЦПК України, є підставою
для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Колегією
суддів встановлено, і це підтверджується матеріалами справи та не заперечується
сторонами, що автомобіль ВАЗ-21063 реєстраційний номер НОМЕР_2 на праві
приватної власності належить ОСОБА_2 Але під час скоєння ДТП цим автомобілем в
її присутності керував її батько - третя особа ОСОБА_3, який мав посвідчення на
право-керування транспортним засобом.

За
висновком судово-автотехнічної експертизи ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 10.1,10.3
Правил дорожнього руху України, а позивач порушив вимоги п.п. 12.3,12.6,12.9(6)
цих Правил, внаслідок чого сталася ДТП.
Обидва водія мали технічну можливість запобігти даному ДТП і їх неправомірні
дії знаходяться у причинному зв*язку з настанням даної події.

Внаслідок
ДТП були
технічно пошкоджені автомобілі, а позивачу також були завдані тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

За
порушення зазначених пунктів Правил дорожнього руху України ОСОБА_3 був
притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 286 ч.1 КК України, але на
підставі п. "г" ст. 1 Закону України "Про амністію" від 31
травня 2005 року провадження у справі було закрито і ОСОБА_3 звільнено від
кримінальної відповідальності. Відносно позивача в порушенні кримінальної
справи за ст. 286 ч.1 КК України було відмовлено на підставі ст.6 п.2 КПК
України, оскільки тілесні ушкодження він отримав і за своєї вини.

Згідно
зі ст. 1167 ч.1
ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно
зі ст.ст. 1187 ч.2, 1188 ч.1 п.п.1,3 ЦК
України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом; а шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно
до п. 4 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992
року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" (в редакції станом на 24 жовтня 2003 року), під
володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

У
відповідності з вимогами п. 2.2 Правил дорожнього руху України, власник
транспортного засобу може передавати у своїй присутності керування транспортним
засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування
транспортним засобом відповідної категорії.

З
урахуванням наведеного, колегія суддів надходить висновку, що відповідачка ОСОБА_2 і її батько -
третя особа ОСОБА_3, на момент скоєння ДТП
обоє були володільцями джерела підвищеної небезпеки, оскільки володіли
автомобілем на відповідній правовій підставі.

Але
оскільки ОСОБА_3 і позивач, керуючи автомобілями обидва порушили вимоги Правил
дорожнього руху України і в результаті цього сталася ДТП, внаслідок якої
завдана майнова і моральна шкода позивачу, то колегія суддів вважає, що на
підставі ст. 1188 ч.1 п.3 ЦК
України, відповідачка ОСОБА_2
має бути звільнена від відшкодування цієї шкоди тому, що її вини в скоєні ДТП не вбачається,
оскільки відсутній причинний зв'язок між її діями та їх шкідливими наслідками.

У
зв*язку з тим, що за заявою позивача його позовна заява в частині позовних
вимог про відшкодування шкоди до ОСОБА_3 була залишена без розгляду, то колегія
суддів вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог позивача до
відповідачки ОСОБА_2 про
відшкодування майнової і моральної шкоди відмовити.

Згідно
зі ст. 79 ч.ч.1,3 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та
витрат, пов'язаних з розглядом справи і до останніх, зокрема, належать витрати
на інформаційно-технічне забезпечення, на правову допомогу і витрати сторін та
їх представників, що пов'язані з явкою до суду.

Оскільки
колегія суддів надходить висновку про відмову в задоволенні позову, то, згідно
зі ст.ст. 88 ч.ч.5,1 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати
відшкодуванню не підлягають.

На
підставі ст.ст. 1167,1187,1188 ЦК
України, керуючись ст.ст. 303,307,309, 313,314 ЦПК України, колегія суддів
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення
Волноваського районного суду Донецької області від 16 квітня 2007 року
скасувати.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
протягом двох місяців з цього моменту шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.