Справа № 33ц-251/07                                            Головуючий
у І інстанції - Грицак P.M.
-12                                                           Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14
червня 2007 року.                                                      місто
Луцьк.

Колегія
суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Волин­ської
області в складі:

Лончука В.Г.,
Расевича С.І., Шевчук Л.Я.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - приватний нотаріус Тернопільського місько­го нотаріального округу ОСОБА_3,
про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 вересня 2005 року
та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 1 грудня 2005 року ,

встановила:

У листопаді
2004 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом в інтересах недієзда­тного ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В
обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 16 березня 2002 року між нею
і ОСОБА_4, ОСОБА_5
і ОСОБА_6, з однієї сторони, та ОСОБА_2, з другої сторони, було укладено
договір купівлі-продажу належної їм на праві власності квартири № АДРЕСА_1.
Даний договір посвідчений приватним нотарі­усом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєст­рі за № 1057. Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 2 липня 2004 року її чоло­вік ОСОБА_7
був визнаний недієздатним. Позивачка вважає, що на момент укладення зазна­ченого
договору купівлі-продажу ОСОБА_7 не міг розуміти значення своїх дій і керувати
ними, а тому просила визнати цей договір недійсним.

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 27 вересня 2005 року, залише­ним без
змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 1 грудня 2005 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення і направити спра­ву
на новий розгляд, посилаючись на те, що суди допустили порушення норм
процесуального права, поверхнево та односторонньо дослідивши наявні у справі
докази.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для скасування судових рішень відсу­тні,
виходячи з наступного.

Зі
змісту ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним,
коли дієздатна фізична особа у момент його вчинення не усвідомлювала значення
своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Судами
встановлено, що на момент вчинення оскаржуваного договору купівлі-продажу
ОСОБА_7 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відмовляючи
у задоволені позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеля­ційний суд,
всебічно і повно дослідивши всі обставини справи, прийшов до вірного висновку,
що підстави для визнання недійсним зазначеного договору купівлі-продажу
квартири відсут­ні.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею
335 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції не може вста­новлювати
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це стверджується матеріалами справи, що оскаржувані судові рі­шення ухвалено
з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відсутні перед­бачені
ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для їх обов'язкового скасування.

Керуючись ст.
ст. 332, 366 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 27 вересня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 1 грудня 2005 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.