Справа № 22Ц-11172007 р.              Головуючий в суді 1
інстанції   Рудніченко О.М.
26                                          Доповідач
у суді 2 інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 травня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого
судді   Яворського М.А. суддів:   Червінко К.С,  Голуб
С.А. при  секретарі  Турчиній
А.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою представника відповідачки ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, до апеляційної скарги приєднався ОСОБА_3, на рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2007
року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа
без самостійних вимог: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської
області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на
спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи без
самостійних вимог: ОСОБА_3, Ірпінська міська державна нотаріальна контора про
продовження строку на прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове
майно за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2006
року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог: Ірпінська державна нотаріальна контора Київської області, в
якому просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері
ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та
визнати за ним в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем першої черги,
право приватної власності на будинок АДРЕСА_1

Позивач зазначав, що ОСОБА_5 була власником вищезазначеного будинку.

На час смерті матері він проживав в спірному будинку, на
який відкрилась спадщина, утримував та доглядав будинок, але в установлений
законом строк не подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини в
силу юридичної необізнаності та в зв'язку з відсутністю спору з іншим
спадкоємцем.

При зверненні в даний час в нотаріальну контору за оформлення спадщини йому
було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з
наявністю заповіту від 12
травня 1981 року на
ім'я ОСОБА_1.

Оскільки його брат -
ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги та відповідачка ОСОБА_1, на яку
складено заповіт, в установлений законом строк спадщину не прийняли без
поважних причин, вважає, що свідоцтво про право на спадщину повинно бути видане
тільки йому.

ОСОБА_1, заперечуючи проти позову, пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_4,
треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3, Ірпінська міська державна
нотаріальна контора Київської області про

2

продовження
строку на прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за
заповітом.

ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її бабуся, з якою вона проживала
до реєстрації свого шлюбу.

15 серпня 1973 року ОСОБА_5
склала заповіт на її дошлюбне прізвище ОСОБА_6. Згідно даного заповіту бабуся
все своє майно заповіла їй.

В 1974 році, на вимогу
бабусі, вона повернула їй заповіт від 15
серпня 1973 року.

При спілкуванні після цього з нею ОСОБА_5 не повідомляла їй про наявність
на її ім'я другого заповіту від 12
травня 1981 року.

Після смерті бабусі спадкоємцями першої черги за законом були: позивач по
справі-ОСОБА_4 та її батько -
ОСОБА_3.

Ці спадкоємці першої черги повідомили їй, що бабуся не вчиняла ніяких
розпоряджень щодо належного їй на праві власності майна і, що все спадкове
майно належатиме ОСОБА_3, оскільки її батько на спадкове майно не претендує.

Напередодні 2006 року із
розмови з дочкою ОСОБА_3 -ОСОБА_7,
вона зрозуміла про наявність на її ім'я заповіту, який склала бабуся ОСОБА_5.

Від неї вимагали
відмовитись від спадщини.

22 серпня 2006 року вона
отримала дублікат заповіту від 12
травня 1981 року,
згідно якого ОСОБА_5 все належне їй майно заповіла їй - ОСОБА_1.

На день смерті спадкодавці їй належав житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на
земельній ділянці площею 0,5
га.

В цьому будинку на час смерті бабусі проживав її двоюрідний брат - ОСОБА_8, син
позивача.

ОСОБА_4 проживав у новому будинку, який він побудував на земельній ділянці
ОСОБА_5.

На даний час спірний спадковий будинок не придатний для проживання, так як
з часу смерті бабусі не проводився його ремонт.

ОСОБА_1 просила продовжити їй строк на прийняття спадщини, посилаючись на
те, що пропустила його з поважних причин, оскільки про наявність заповіту вона
дізналась напередодні 2006
року, а дублікат заповіту отримала лише 22 серпня 2006
року та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на будинок АДРЕСА_1

Рішенням Ірпінського міського суду від 11 січня 2007
року первісний позов ОСОБА_3 задоволено.

Постановлено встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_4право власності в порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері
ОСОБА_5, на будинок АДРЕСА_1

ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

3

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 115
грн. 37 коп.
державного мита.

В апеляційній скарзі представника позивачки ОСОБА_1 -ОСОБА_2, до якої
приєднався ОСОБА_3, ставиться питання про скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні первісного
позову ОСОБА_3 і задоволення зустрічного позову ОСОБА_1, з підстав неповного
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, не доведення обставин,
що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності
висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у
справі, що з'явились у судове засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню
з ухваленням нового рішення про часткове задоволення первісного і зустрічного
позовів.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_3, суд виходив з
того, що позивач, який є спадкоємцем першої черги за законом, прийняв спадщину,
оскільки фактично вступив в управління і володіння спадковим майном.

Спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_3 та
спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 відмовились від спадщини, оскільки в
установлений законом строк не вчинили жодної з дій, що свідчать про прийняття
ними спадщини.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд
вважав, що та обставина, що вона пізно дізналась про наявність заповіту
спадкодавця сама по собі не є підставою для продовження строку на прийняття
спадщини, оскільки не було перешкод для того, щоб дізнатись про заповіт
своєчасно.

Суд також зазначив у рішенні, що нині чинний Цивільний
кодекс України надає суду можливість за заявою спадкоємця, який пропустив строк
для прийняття спадщини з поважної причини, визначити йому додатковий строк для
подання ним заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини, а поважних
причин не встановлено.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються
на матеріалах справи і законі.

Вирішуючи спір і правильно встановивши обставини справи, суд першої
інстанції неправильно витлумачив норми матеріального права та допустив помилку
при визначеності правовідносин, що призвело до порушень норм матеріального та
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на час смерті
належав на праві приватної власності жилий будинок АДРЕСА_1

Згідно нотаріально посвідченого заповіту ОСОБА_5 від 12 травня 1981 року   все належне їй на день смерті   майно вона заповіла онуці - ОСОБА_1, яка про
наявність даного заповіту узнала лише в грудні 2006 року від дочки позивача - ОСОБА_7.

Спадкоємцями першої черги за законом на день смерті ОСОБА_5 були її
непрацездатні сини: ОСОБА_4 і ОСОБА_3, які відповідно до ст. 535 ЦК України 1963 року (оскільки
правовідносини виникли до 1
січня 2004 року)
успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, що
належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5, оскільки фактично
вступив в управління і володіння спадковим майном.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась та не видавалась по 31 грудня 1995 року.

11 березня 1998 року із запитом
від нотаріуса за виготовленням технічного паспорту на спірний спадковий будинок
в Ірпінське бюро технічної інвентаризації звернувся ОСОБА_4, якому був
виготовлений технічний паспорт, але оформити спадщину на весь спадковий будинок
перешкоджав заповіт на ім'я ОСОБА_1.

ОСОБА_3 не вчиняв жодної з дій, що свідчать про прийняття ним спадщини ( ст. 549 ЦК України) і
відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України 1963 року вважається
таким, що відмовився від спадщини.

ОСОБА_1, яка не відноситься до спадкоємців першої черги,
дізнавшись у грудні 1995
року про існування заповіту на її ім'я, починаючи з березня 2006 року почала
витребовувати від відповідних установ документи необхідні для одержання
спадщини.

22 серпня 2006 року ОСОБА_1
було видано дублікат заповіту від 12
травня 1981 року,
згідно якого її бабуся -
ОСОБА_5 заповіла їй все майно, що належало спадкодавці на день смерті.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 про
продовження строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 549 ЦК України 1963 року, підлягають
задоволенню відповідно до 550
даного Кодексу, оскільки причини його пропуску вважає поважними.

Суд другої інстанції враховує, що ОСОБА_1 не входить до
кола спадкоємців першої черги. Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не
заводилась і не відкривалась по 31
грудня 1995 року.
Про наявність заповіту відповідачка дізналась у грудні 2005 року, а його
дублікат змогла отримати лише 22
серпня 2006 року,
тобто по спливу строку встановленого для прийняття спадщини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позивач ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері,
але право позивач мав не на все спадкове майно, як вважав суд, а тільки на
обов'язкову частку, оскільки мався заповіт на все майно спадкодавці на ім'я
відповідачки ОСОБА_1.

Виходячи з вимог ст. 535
ЦК України 1963 року,
колегія суддів вважає, що частка позивача ОСОБА_3 в спадковому майні становить
13 частину будинку АДРЕСА_1, а
відповідачки ОСОБА_1 - 23
частини цього будинку.

5

Керуючись ст.ст. 303,
304, ст. 307, пп. 3,4
ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 -ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2007 року скасувати і
ухвалити нове рішення.

Первісний позов ОСОБА_3 і зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4після смерті матері ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_4право приватної власності в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері
ОСОБА_5 на 13 частину будинку АДРЕСА_1.

Продовжити
ОСОБА_1 строк на прийняття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності в порядку
спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
на 23 частини будинку АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців.