Справа № 22ц-4243   2007 рік                    Головуючий в 1 інстанції Зайченко С.В.
32                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

11
травня 2007 р.                  Апеляційний
суд Донецької області в складі

головуючого судді Пономарьової О.М.,

суддів  Сукманової
Н.В., Кіянової С.В.,

при секретарі Писаревої
Ю.Г.,

за участю
позивачки ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку

цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про захист права власності та визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням, -

встановив:

В
березні 2006 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачки і
зазначали, що 16 жовтня 2001 року ОСОБА_3 уклав шлюб з відповідачкою, після
чого вона була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1
народився син ОСОБА_6, якого також зареєстровано у спірній квартирі, але
відповідачка та дитина ніколи не проживали в цій квартирі, їх речей в ній
немає. Шлюб було розірвано, але відповідачка не бажає зніматися з реєстрації,
не бере участі в сплаті комунальних послуг. Позивачі не можуть розпоряжатися
спірною квартирою і, оскільки відповідачка не мешкає в спірній квартирі більше
шести місяців без поважних причин, просили усунути перешкоди в користуванні та
розпорядженні квартирою, що знаходиться у їх власності та визнати відповідачку
такою, що втратила право користування жилим приміщенням в цій квартирі.

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 26 лютого
2007 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3. до ОСОБА_4 про захист правіа
власності та визнання особи такою, що втратила право користування жилим
приміщенням, залишені без задоволення.

Позивачка
ОСОБА_1 звернулася до Апеляційного суду Донецької области з апеляційною
скаргою на зазначене рішення і просить скасувати його та ухвалити нове рішення
про задоволення її позовних вимог, оскільки судом першої інстанції неправильно
застосовані норми матеріального права, неправильно встановлені обставини і дана
неправильна правова оцінка цим обставинам.

В
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали
доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити .

Представник
відповідачки ОСОБА_5 просив відхилити апеляційну скаргу і решения суду залишити без
зміни.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивачки , її представника,
представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому  задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до вимог ст. 309 ч.1 п.4. ЦПК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи
в задоволенні вимог позивачів, суд виходив з того, що відповідачка фактично не
мешкала постійно в спірній квартирі з 2002 року, оскільки склалися неприязні
стосунки з позивачами, що суд визнав поважними причинами відсутності в спірній
квартирі більше 6 місяців і з посиланням на ст.ст. 71, 72 ЖК України відмовив в
задоволенні позовних вимог.

Висновок
суду про відмову в задоволенні вимог позивачів про визнання відповідачки такою,
що втратили право користування жилим приміщенням, апеляційний суд вважає
правильним, але обґрунтовуючи його, суд неправильно застосував норми
матеріального права.

Статті
71,72 ЖК України регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках
державного і громадського житлового фонду.

Суд
першої інстанції встановив, що квартира АДРЕСА_1, де зареєстрована
відповідачка, є сумісною власністю позивачів.

Відповідачка
є колишнім членом сім'ї позивача, оскільки перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ним.

Відповідно
до вимог ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку
/квартири/ не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про
безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються
правила, встановлені статею 162 ЖК України.

Як
вбачається з матеріалів справи, після припинення сімейних відносин з власником
квартири, договір найма між останнім та відповідачкою не укладався, плата за
користування жилим приміщенням не встановлювалась, а тому відповідачку не можна
вважати наймачем, що користується жилим приміщенням в квартирі, яка належить
громадянинові на праві приватної власності, а тому на неї не можуть бути
розповсюджені вимоги ст. 163 ЖК України.

Суд
встановив, що відповідачка не проживала в спірному квартирі постійно оскільки у
неї з позивачами склалися неприязні стосунки. Але при встановлених обставинах
позивачі не могли ставити питання про визнання позивачки такою, що втратила
право користування жилим приміщенням в квартирі на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК
України, оскільки на правовідносини, які склались між сторонами, ці норми закона не розповсюджуються.

Суд
правильно відмовив в задоволенні позовних вимог позивачів, але неправильно
застосував матеріальний закон.

Враховуючи
наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачам в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308,309, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну
скаргу частково задовольнити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 26 лютого
2007 року скасувати.

ОСОБА_1,
ОСОБА_3 відмовити
в задоволенні позову до ОСОБА_4 про захист права власності та визнання особи
такою, що тратила право користування жилим приміщенням .

Рішення
суду набирає законної сили з дня його проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.