Справа № 22ц-870/07                                              Головуючий в 1-й інстанції: Савич Ю.М.
Категорія:                                                                         Доповідач: Борисов Є.А.
УХВАЛА

Іменем України

26 лютого 2007 року   Колегія суддів судової палати у цивільних
справах

апеляційного суду Луганської області
у складі:

головуючого - Борисова Є.А.

суддів - Пригорнєвої Л.І.,
Кравченко Н.В.

при секретарі - Годуновы К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  в м.  Луганську
цивільну

справу    за
апеляційною    скаргою    ОСОБА_1,

ОСОБА_2на   рішення
Кам'янобрідського

районного суду м. Луганська від 25
грудня 2006 року по справі за позовом

ОСОБА_3до    ОСОБА_1

ОСОБА_2про     стягнення     безпідставно

отриманого по недійсному правочину.

встановила:

Оскаржуваним
рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1.
та ОСОБА_2. про стягнення безпідставно отриманого
по недійсному правочину були задоволені в повному обсязі. А саме з ОСОБА_1. і ОСОБА_2. в солідарному порядку
було стягнуто на користь ОСОБА_3 30000 грн. як безпідставно набутих за недійсним (нікчемним) правочином -договором
довічного утримання від 17.11.2004
року, а також стягнуто судові витрати в сумі 180 грн.

В апеляційній скарзіОСОБА_1. таОСОБА_2 просять скасувати рішення Кам'янобрідського
районного суду м. Луганська і постановити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі. При
цьому апелянти посилаються на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам
справи.

В судовому засіданніОСОБА_1. іОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу.

ОСОБА_3апеляційну скаргу не визнала, просила залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

2

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на
які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Згідно з ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що встановлені судом обставини у повному
обсязі відповідають матеріалам справи. Так встановлено, що 17.11.2004 року сторони уклали в звичайній письмовій
формі договір довічного утримання, згідно з яким
позивачка передала відповідачам суму грошей в
розмірі 30000 українських гривень для придбання легкового автомобіля, щоб в процесі виконання договору довічного утримання відповідачі на вимогу позивачки та її померлої сестри
відвозили останніх у лікарню у випадку хвороби, а також
використовували автомобіль для задоволення інших можливих потреб
позивачки. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи,
(а.с. 7) Відповідачі, отримавши зазначену суму грошових коштів
придбали у власність автомобіль. Вказані обставини підтверджуються матеріалами
справи і не заперечуються самими відповідачами.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного
утримання (догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру, або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, яке має значну цінність взамін чого набувач
зобов'язується забезпечувати відчужувача
утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до
ст. 745 ЦК України
договір довічного утримання (догляду)
укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 4 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин
має вчинятися у формі встановленій законом.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що
вона одержала на виконання цього правочину, а в разі

3

неможливості такого повернення, зокрема
тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що одержано за
цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч.1
ст.220 ЦК України
у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Як вже
зазначалося вище, судом першої інстанції було встановлено, що сторонами було
укладено договір довічного утримання (догляду) у простій письмовій формі без
дотримання вимог закону про обов'язкове нотаріальне посвідчення договору, тому
суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вказаний договір є
нікчемним, а тому відповідачі зобов'язані повернути позивачці гроші в сумі
30000 грн., одержані по недійсному правочину - договору довічного утримання від
17.11.2004 року. З урахуванням вимог ч. З ст. 746 ЦК України суд
дійшов правильного висновку про необхідність стягнення зазначеної суми з
відповідачів у солідарному порядку.

Судова
колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги
доводи відповідачів про те, що вищезазначену суму коштів ім подарували
позивачка і її покійна сестра ОСОБА_4, оскільки відповідачі не надали будь-яких
доказів на підтвердження цих доводів. Між тим з матеріалів справи вбачається,
що саме позивачка одержала в Луганській обласній дирекції АППБ «Аваль»
16.11.2004 року, тобто напередодні письмового оформлення договору довічного
утримання від 17.11.2004 року шість тисяч доларів США, що є
еквівалентом 31837 грн. 20 коп. Також в матеріалах справи є копія договору
купівлі продажу квартири у м. Києві від
29.07.2004 року, згідно з яким позивачка є єдиним власником квартири, яку вона
продала (а.с. 11,60). З урахуванням зазначених обставин суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що отримані відповідачами кошти в розмірі
30000 грн. належали саме позивачці.

Доводи
апеляційної скарги про те, що між сторонами відбулася домовленість щодо всіх
істотних умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, що відбулося часткове виконання договору довічного утримання,
але позивачка ухилилася від нотаріального посвідчення договору і тому цей
договір належить вважати дійсним, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в
матеріалах справи відсутні будь-які докази тієї обставини, що відповідачі наполягали на нотаріальному
посвідченні договору і що саме позивачка ухилялася від його
нотаріального посвідчення.

Не можуть бути
прийняті до уваги також доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції
безпідставно не взяв до уваги їх заяву про відкладення попереднього судового
засідання по справі у зв'язку з їх від'їздом з м. Луганська і призначив справу
до розгляду, в результаті чого вони були позбавлені можливості подати
зустрічний позов до ОСОБА_3,
оскільки відповідачі не надали доказів, які б підтверджували сам факт їх
виїзду за межі м. Луганська на момент проведення попереднього судового
засідання по справі, як не надали будь-яких доказів поважності причин з яких їм
необхідно було виїхати за межі міста.

4

Рішення суду першої інстанції
ухвалене з додержанням вимог матеріального
та процесуального права і підстав для його скасування за доводами
апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст..ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1та ОСОБА_2відхилити.

Рішення Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 25 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1,
ОСОБА_2про стягнення безпідставно отриманого по недійсному правочину залишити
без змін.

Ця ухвала
набирає чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України у двомісячний
строк після її проголошення.