Справа № 22-ц-2234/2007 року                                    Головуючий 1 інстанції - Жигилій С.П.
про захист честі та                                      Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

18 квітня 2007 року.                                                                      Колегія
суддів судової палати у

цивільних справах апеляційного суду Харківської області в
складі:

головуючого
- судді Кіся П.В.,
суддів - Малійської
С.М. і Солодкова А.А.,

при
секретарі - Соколовій
А.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засідання в залі суду в місті Харкові справу

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення Красноградського районного суду Харківської області від 01.03.2007р.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
захист честі та гідності та стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

06.12.2006
р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом і просила стягнути з
ОСОБА_2 479 грн.07
коп. у якості відшкодування матеріальної шкоди, 11000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, а також
судові витрати, посилаючись на те, що ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до
неї у якому ставив під сумнів своє батьківство стосовно їх сина, просив
призначити експертизу, завдавши їй і сину такими діями душевні страждання,
змусивши нести матеріальні витрати для вчинення дій, пов'язаних з доведенням
своїх заперечень на позов.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилався на те, що він
лише скористався конституційним правом на звернення до суду з метою з'ясування
обставин, які давали обґрунтовані підстави сумніватись у тому, що він дійсно є
батьком дитини. Звинувачення у розповсюдженні відомостей, які принижують честь
і гідність ОСОБА_1, вважав безпідставними, вказуючи, що він сам у цьому не був
зацікавлений, оскільки такі відомості і йому не роблять честі.

Рішенням
Красноградського районного суду Харківської області від 01.03.2007р. в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
Красноградського районного суду Харківської області від 01.03.2007р. і справу
направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому його
складі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач
посилається на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального
права, однобічність судового розгляду.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно з ч. 1
ст. 308 ЦПК
України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції
забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх переконливості.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачкою не надано жодного доказу на
підтвердження того, що відповідач будь-яким засобом розповсюджував відносно неї
неправдиву інформацію і таким чином принизив її честь, гідність та ділову
репутацію.

2

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія
погоджується з наступних підстав.

Позивач подав до суду позов, в якому просив відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду, яку завдано діями відповідача внаслідок його
звернення до суду з позовною заявою про своє виключення, як батька, з актового
запису про народження їх сина ОСОБА_3, а також у зв'язку з розповсюдженням
ОСОБА_2 неправдивих відомостей щодо позивачки за даним позовом, які принижують
її честь, гідність та ділову репутацію. З метою спростування позовних вимог
ОСОБА_2 позивач подала письмові заперечення та докази. На вимогу позивача судом
проводилася судово-генетична експертиза. З'ясування обставин справи вкрай
негативно вплинуло на взаємовідносини в сім'ї, на роботі , в побуті, погіршили
її ділову репутацію педагогічного працівника, викликало погіршення її здоров'я
і здоров'я сина, який боляче сприймав це , сумніваючись у тому, хто насправді
його батько.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, суд першої
інстанції послався як на підставу цього, відмову у позову про захист честі,
гідності та ділової репутації.

З огляду на те, що для відшкодування моральної шкоди
відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності є необхідним склад
правопорушення, тобто наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди,
причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина.

В даному
випадку такий склад правопорушення з боку ОСОБА_2 відсутній.

Звертаючись із позовом до суду , ОСОБА_2
реалізував своє право , передбачене
ст.. 55 Конституції
України на судовий захист своїх прав та інтересів.

Статті 8,
22 Конституції України передбачають принцип верховенства права та
гарантованість конституційних прав і свобод.

За п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року «Про захист
честі, гідності і ділової репутації», у розвиток ст.. 14 Закону України «Про інформацію» під поширенням відомостей
слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню , з використанням
засобів масової інформації ,
викладених у характеристиках, заявах листах, адресованих іншим особам,
повідомлення в публічних містах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб
або хоча б одній людині. У п. 4
цієї ж Постанови передбачено, що у порядку цивільного судочинства не можуть
розглядатися позови про спростування відомостей, які містяться у вироках та
інших судових рішеннях, а також у постановах слідчих та інших відповідних
органів, для оскарження яких законом встановлено інший порядок.

Судова колегія вважає вірним висновок суду про неможливість
рахувати неправомірними дії відповідача щодо подачі ним позовної заяви до
ОСОБА_1, ініціювання розгляду питання про встановлення чи є він батьком
ОСОБА_3, оскільки право на звернення до суду гарантовано Конституцією України,
ч. 1 ст. 3
ЦПК України, за вимогами якої кожна особа має право в порядку, встановленому
цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом дана правильна оцінка документам, які наявні в
матеріалах справи, вірно встановлені фактичні дані та відповідні їм
правовідносини.

Згідно ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може бути
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на те, що позивачкою до суду не надано жодного
доказу в підтвердження , що ОСОБА_2 подав позовну заяву з метою принизити її
честь, гідність або ділову репутацію, завдати їй та їх дитині матеріальну та
моральну шкоду, суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають
підстав для скасування чи зміни рішення суду. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

3

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314,
,317,319 ЦПК України, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Красноградського районного суду Харківської області від 01.03.2007р. залишити
без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.