УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2007р.                                                                                                   м.Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого:                  Градовського Ю.М.

суддів:                             Артеменко І.А.

Суворова В.О.

при секретарі:                   Лабунській Т.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Одесі справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1
на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 7 вересня 2006 року про
відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2006 року про
залишення позову ОСОБА_2 без розгляду, на рішення
Київського районного суду м. Одеси від 5 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси, САП №15, ТОВ „Шляховик-97" про виключення
майна з опису та звільнення з-під арешту та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, прокуратури Одеської області, треті особи: САП №15, ТОВ „Шляховик-97" про визнання недійсним договору дарування
земельної ділянки, державного акту на земельну
ділянку, свідоцтва про право власності на житловий будинок та повернення майна
з незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006р. ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 Державної податкової інспекції у Київському районі
м. Одеси, САП №15, ТОВ „Шляховик-97" про
виключення майна з опису та звільнення з-під арешту.

У вересні 2006р. ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2, прокуратури Одеської області, треті особи: САП №15, ТОВ
„Шляховик-97" про визнання недійсним договору дарування
земельної ділянки, державного акту на земельну ділянку, свідоцтва про право власності на житловий будинок та повернення майна з
незаконного володіння.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 7 вересня 2006р. у
задоволенні клопотання ОСОБА_1 про накладення
арешту на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2006р. позов ОСОБА_2
залишений без розгляду.

Справа № 22ц-3315/2007                                                                                           Категорія: ЦП 13

Головуючий у інстанції: Сватаненко
В.І. Доповідач: Градовський Ю.М.

2

Рішенням
Київського районного суду м. Одеси від 5 грудня 2006р. в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційних
скаргах ОСОБА_1 просить ухвали та рішення суду скасувати, справу направити на
новий розгляд, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді доповідача, доводи апеляційної
скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обгрунтованність ухвал та
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає
необхідним скаргу відхилити.

За правилами
ст.308ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що згідно договору дарування від 30 березня 1999р.
(а.с.59) ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку
площею 600кв.м., розташовану в АДРЕСА_1. На підставі договору ОСОБА_2 27 грудня
2005р. отримала державний акт на земельну ділянку (а.с.9) Угода здійснена
відповідно до діючого законодавства, порушень з боку обдарованої не було, однак
звернувшись із позовними вимогами ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності,
підстав для їх відновлення не навів.

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.8), суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надав доказів, які б могли бути підставою для визнання
вказаного свідоцтва недійсним.

Вирішуючи спір
по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно
дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовується сторонами, що
відповідно до договору дарування від 30 березня 1999р. (а.с.59) ОСОБА_1
подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 600кв.м., розташовану в АДРЕСА_1. Договір дарування
укладений в письмовій формі, нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Одеського нотаріального міського округу і зареєстрований під номером
№1032.

За правилами
ст.243ЦК України (в редакції 1963р.) за договором дарування одна сторона
передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування
вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

З матеріалів
справи вбачається, що після укладання договору ОСОБА_2 прийняла в дар земельну
ділянку площею 600кв.м., на ділянці добудувала житловий будинок. Про зазначені
дії знав ОСОБА_1, однак у вересні 2006р. звернувся до суду про визнання
вказаного договору дарування недійсним.

За правилами
ст.7ЩК України (в редакції 1963р.) загальний строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Враховуючи, що
ОСОБА_1 пропустив строк для звернення за захистом порушеного права, поважних
причин для поновлення строку не навів, підстав для визнання угоди недійсною,
посилаючись на цивільне законодавство не зазначив, суд першої інстанції дійшов
до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Відповідно до
свідоцтва про право власності на житловий будинок серії САА №430984 (а.с.8)
ОСОБА_2 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1. Свідоцтво видано
на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №628 від 27
листопада 2003р.

3

З матеріалів
справи вбачається, що свідоцтво відповідає діючому законодавству, видано у
встановленому законом порядку на підставі вищевказаного рішення виконавчого
комітету. В своїх вимогах ОСОБА_1 не зазначив з яких підстав він вважає, що
свідоцтво про право власності на будівлю видано незаконно, у чому порушенні
його права, і якими доказами це підтверджується.

Враховуючи, що
підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не навів, суд першої інстанції
вважав необхідним у задоволенні позову відмовити.

Виходячи з
наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку
про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки він не
навів жодного доказу, який міг бути підставою для визнання недійсним договору
дарування, державного акту на земельну ділянку та свідоцтва про право власності
на будівлю.

Вирішуючи
питання щодо законності ухвали Київського районного суду м.Одеси від 7 вересня
2006р.(а.с.61) про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення
позову, шляхом накладення арешту за спірну земельну ділянку та житловий будинок
АДРЕСА_1, судова колегія виходить з того, що вказана ухвала прийнята у
відповідності до цивільно процесуального законодавства, порушень при її
прийнятті суд першої інстанції не допустив.

Розглядаючи вимоги апелянта щодо ухвали Київського районного суду м.Одеси від
16 листопада 2006р. (а.с.86) про залишення без розгляду позовних вимог
ОСОБА_2, судова колегія виходить з наступного.

За правилами ч.1п.5 ст.207ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення
заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

З матеріалів
справи вбачається, що 23 жовтня 2006р. (а.с.85) ОСОБА_4, який представляє інтереси ОСОБА_2 подав заяву до суду в
якій просить позовні вимоги залишити без розгляду.

Враховуючи, що
ОСОБА_2 відмовилась від своїх вимог та подала відповідну заяву, суд першої
інстанції обгрунтовано постановив ухвалу про залишення позовних вимог без
розгляду.

За таких
обставин, судова колегія вважає, що ухвали та рішення суду прийняті відповідно
до цивільного процесуального законодавства, після повного та об'єктивного
дослідження усіх матеріалів справи, належної оцінки доказів.

В доводах
апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм права. На думку
судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких
обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно
встановлені фактичні обставини по справі, ухвали та рішення суду відповідають
вимогам ст.ст.210,213,215ЦПК України, а тому не вбачає підстав для їх
скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.308,315ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 7 вересня
2006р. залишити без зміни. Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 16
листопада 2006р. залишити без зміни.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 5 грудня
2006р. залишити без зміни.

4

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути оскаржена у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.