Справа №
22-2464   2007 рік                                             Головуючий у 1 інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

26 липня
2007 року                                                                      м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:
Белки В.Ю.

Суддів:                                             Осоцького
I.I.

Боєвій
В.В. При секретарі: Череватій О.В. Розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою ліквідатора СГ ЗАТ "Гайчур"
ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10
травня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського
закритого акціонерного товариства "Гайчур" в особі ліквідатора
ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та
визнання права власності на об'єкти нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2007
року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом.

У позові
зазначав, що між сторонами у 2004 році було укладено договір купівлі-продажу
об'єктів нерухомого майна, а саме бокси ;; 4, 8 та кабінет № 5 у цілісному
комплексі авто гаражу СГ ЗАТ "Гайчур", розташованому за АДРЕСА_1. При
укладанні цього договору сторони домовились щодо всіх його істотних умов. Так,
був складений та підписаний акт прийому-передачі об'єктів нерухомого майна, він
сплатив у касу товариства грошові кошти, але при цьому відповідач в особі його
директора ОСОБА_3, ухилився від нотаріального посвідчення договору. На даний
час товариство визнано банкрутом і відбувається його ліквідація.

Посилаючись
на зазначені обставини, просив суд визнати вказаний вище договір дійсним та
визнати за ним право власності на бокси АДРЕСА_1 автогаража СХЗАТ
"Гайчур" загальною площею 125, 9 кв.м.

Рішенням
куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 травня 2007 року позов
задоволено.

Визнано
дійсним договір купівлі-продажу боксу № 4 площею 44,1 кв.м. і кабінету № 5
площею 14,3 кв.м. гаражу "Г" і боксу № 8 площею 67,5 кв.м. гаражу
"Д", як 1/8 частини нежилого приміщення у цілісному комплексі
автомобільного гаражу, розташованому по АДРЕСА_1, укладений 23 квітня 2004 року
між СГ ЗАТ "Гайчур" та ОСОБА_2

Визнано
за ОСОБА_2 право власності на вказані об'єкти та зобов'язано КП
"Куйбишевське БТІ" здійснити реєстрацію права власності.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду с касувати та
постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вислухавши
доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та
матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

Задовольняючи
позові, суд виходив з того між сторонами досягнута домовленість щодо істотних
умов договору купівлі-продажу у підтвердження чого навів акт прийому-передачі
об'єктів нерухомого майна та квитанцію до прибуткового ордеру, щодо сплати
вартості за придбання боксів авто гаражу.

Однак з
такими висновками суду погодитись не можна, оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального
права.

Судова
колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення
справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі пп.3 і 4 ст. 309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із наступних
підстав.

Відповідно
до ст. 220 ЦК України
у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Якщо
сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін
ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір
дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

З
матеріалів справи вбачається, що між ЗАТ "Гайчур" та ОСОБА_2 взагалі
нікого договору про куплю-продажу спірного майна укладено не було.

Так, як
на підтвердження своїх вимог позивач посилався на акт прийому-передачі від
23.04.2004 року, але його не можна визнати як договір, оскільки з його змісту
не вбачається передбачені Законом вимоги: форма, предмет та умови до вказаного
договору.

А саме,
не визначено предмет договору, оскільки споруди, які нібито придбав ОСОБА_2
уточнювались у ході судового розгляду. Крім того у п.3 зазначеного акту
вказано, що гроші надійшли на рахунок товариства, що не відповідає дійсності та
спростовується повідомленням банку "Аваль", з якого вбачається, що
гроші на рахунок у період з 1 січня 2004 року по 19 березня 2007 року, не
надходили, а постановою від 29 жовтня 2004 року державного виконавця
Куйбишевського районного управління юстиції на рахунок товариства
"Гайчур" було накладено арешт.

Зазначений
вище акт прийму-передачі, який позивач та суд першої інстанції вважають як
договір-купівлі-продажу, підписаний від імені товариства головою правління
товариства, що відповідно до п. 8.3.5 статуту товариства до його компетенції не
відноситься, а рішень інших органів товариства з цього приводу прийнято не
було.

Більш
того, суд може визнати договір, який оформлено не належним чином дійсним, якщо
одна із сторін ухилилася від його такого оформлення передбаченого
законодавством, однак таких доказів суду також не надано.

З
урахуванням викладеного, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.
ст. 307, пп.3 і 4 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ліквідатора СГ ЗАТ "Гайчур" ОСОБА_1 задовольнити, рішення
Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 травня 2007 року по
цій справі скасувати та постановити нове рішення наступного змісту: "У
задоволенні позову ОСОБА_2 до сільськогосподарського закритого акціонерного
товариства "Гайчур" в особі ліквідатора ОСОБА_1   про
визнання   договору   купівлі-продажу

нерухомого майна дійсним та визнання права власності на
об'єкти нерухомого майна відмовити"

Рішення
набирає законної сили негайно і може бути оскаржено до Верховного суду України
протягом двох місяців з дня його проголошення.