АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22-1944/ 07                                 Головуючий
у 1-й інстанції: Колодіна Л.В.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19
вересня 2007 року                                                                                  м.  Запоріжжя

Колегія
судців судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької

області
у складі:

„      Головуючого:                         Стрелець Л.Г.

суддів:                                             Савченко О.В.

Спас О.В.

при
секретарі:                                 Вертелецькій
І.В

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Мелітопольського міськраионного суду Запорізької області від 20
березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства «Запоріжелектромонтаж»,
ОСОБА_2 ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про визнання переважного права перед
іншими особами на купівлю 1/4 частки будинку у праві спільної часткової
власності,  переведення прав та
обов'язків покупця 1/4 частки будинку у праві спільної часткової
власності,  визнання недійсним договору
дарування 1/4 частки будинку від 07 травня 2005 року,  визнання недійсним договору дарування від 20
травня 2005 року,  визнання недійсним
договору довічного утримання від 14 липня 2005 року та визнання права власності
на 1/4 частину будинку,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2005 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ВАТ «Запоріжелектромонтаж»,  ОСОБА_2 про визнання переважного права
купівлі частки,  яка належить ВАТ
«Запоріжелектромонтаж» в будинку АДРЕСА_1 та переведення на нього прав та
обов'язків покупця цієї частки будинку,
яка відчужена за договором купівлі-продажу від 17.04.2004р.. визнання
права власності на вказану частину будинку. Вказаний позов було уточнено у
березні 2006 року,  а у вересні 2006 року
- доповнено та уточнено. Відповідно до останньої редакції позову відповідачами
по справі стали ОСОБА_3. ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5

ОСОБА_1  в позові зазначав,  що на підставі договору купівлі-продажу
частки комплексу будівель та споруд від 30.04.2002р.,  реєстровий № 4631,  він є власником частки будівлі АДРЕСА_1,  загальною площею 373, 9 кв. м,  що складає 9/100 частки всіх будівель та споруд,  що розташовані за вказаною адресою. Власником
решти частки будівлі 3-2 було ВАТ «Запоріжелектромонтаж». 17.04.2004р. між ВАТ
«Запоріжелектромонтаж» і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу частки
комплексу,  реєстровий № 3218.
зареєстрованого 24.04.2004р. у Мелітопольському МЕТІ,  згідно якого останній став власником решти
будинку 3-2 (2-го поверху). Згідно рішення Мелітопольського міськвиконкому від
31.07.2004р. № 89/4,  будівлі 3-2 була
присвоєна окрема адреса: АДРЕСА_1.
Позивач    вважає,      що
ВАТ

«Запоріжелектромонтаж» неповідомленням про намір продажу вказаної частки
комплексу реально обмежив його права,
оскільки він мав намір сам придбати частку будівлі. Відповідно довідки
Мелітопольського МБТІ № 8536 від 23.12.2005р. позивачу стало відомо,  що ОСОБА_2 подарував 14 частину будівлі,  що розташована за адресою: АДРЕСА_1,  ОСОБА_3 за договором дарування від 07.05.2005р.,  яка в свою чергу 20.05.2005р. уклала договір
дарування вказаного майна з ОСОБА_5  у
простій письмовій формі. 14.07.2005р. ОСОБА_3 уклала договір довічного
утримання на вищевказану частину будівлі з ОСОБА_4,  яка зареєструвала право власності на спірне
приміщення за собою. Рішенням Приазовського районного суду- Запорізької області
від 29.07.2005р. договір довічного утримання від 07.05.2005р.,  укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,  визнано недійсним та право власності на 1/4
частину нежилої будівлі АДРЕСА_1,
позначеної в плані літерою 3-2,
загальною площею 710, 3 кв. м,
визнано за ОСОБА_5  Однак,  право власності за ОСОБА_5  не зареєстровано Мелітопольським МБТІ у
зв'язку із забезпеченням позову позивача згідно ухвали суду. Позивач
вважав,  що договори відчуження спірного
приміщення є незаконними,  оскільки були
проведені в період розгляду в суді позову позивача про визнання переважного
права купівлі частки у спільній власності,
за яким ще не було прийнято рішення. Відповідач ОСОБА_2 знав про
наявність спору,  тому подарував спірне
приміщення своїй бабусі - ОСОБА_3,  яка
діючи в інтересах свого онука уклала договір довічного утримання з
ОСОБА_4,  яка проживає з ОСОБА_2 в
незареєстрованому шлюбі та ОСОБА_5,  яка
є рідною сестрою ОСОБА_4  Позивач вважав,  що укладені відповідачами договори є
фіктивними,  тобто вчиненими лише для
вигляду без наміру передати право власності на майно іншій особі,  а з метою приховати його від позивача.

На
підставі викладеного просив суд визнати за ним переважне право перед іншими
особами на купівлю 1/4 частки будинку у праві спільної часткової
власності,  перевести на нього права та
обов'язки покупця 1/4 частки будинку у праві спільної часткової власності,  визнати недійсним договір дарування 1/4
частки будинку від 07 травня 2005 року,
визнати недійсним договір дарування від 20 травня 2005 року,  визнати недійсним договір довічного утримання
від 14 липня 2005 року та визнати право власності на 14 частину будинку.

Рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2007
року по справі у задоволені позову ОСОБА_1
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить рішення суду першої інстанції скасувати,  посилаючись на його незаконність та порушення
судом норм матеріального і процесуального права,  та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши
у засіданні апеляційного суду доповідь судді-доповідача,  пояснення апелянта та його представника і
пояснення представника ОСОБА_4  вивчивши
матеріали справи,  доводи скарги,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково,  а рішення суду першої-1
інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за
ОСОБА_1  переважного права перед іншими
особами на купівлю 1/4 частки будинку у праві спільної часткової
власності,  визнання недійсним договору
1/2 частки будинку від 07 травня 2005 року,
визнання недійсним договору довічного утримання від 14.07.2005 року
скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення з таких підстав.

За
змістом  ст.  307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати
рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог,  або змінити рішення.

Відповідно  ст.
309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом
обставин,  що мають значення для
справи,  невідповідність висновків суду
обставинам справи,  порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч.2  ст.  314 ЦПК
України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення
і ухвалення нового або зміни рішення.

Згідно
п.іч.1  ст.  307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без
змін.

Відповідно  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  про визнання

переважного права купівлі продажу частки будівлі та
переводі прав і обов'язків покупця,

визнанні договору дарування від 07.05.2005 року та
20.05.2005 року і договору довічного

утримання від 14.07.2005 року недійсними суд в рішенні
послався на те,  що право

власності на спірну частку будівлі 3-2,  згідно з рішенням Приазовського районного суду

Запорізької області від 29 липня 2005 року належить
ОСОБА_5  за договором

дарування від 20.05.2005 року,  а договір довічного утримання від 14.07.2005
року цим

же рішення суду визнано недійсним. ___________

З таким
висновком суду повністю погодитися неможливо з огляду на наступне.

Як видно
з матеріалів справи і встановлено судом 30.04.2002 року між ВАТ
„Запоріжелектромонтаж" та ОСОБА_1
було укладено договір купівлі - продажу частини комплексу будівель та
споруд,  на підставі якого ОСОБА_1  став власником 9/100 частини комплексу будівель та
споруд,  що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1; приміщення загальною площею 373, 9 кв.м. , . Інша частина комплексу
71/250 залишалася у власності ВАТ „Запоріжелектромонтаж".

Згідно
договору купівлі - продажу частини комплексу від 17.04.2004 року ВАТ
„Запоріжелектромонтаж" продало належну йому частину комплексу,  а саме 71/250 частину комплексу,  розташованого в м.  Мелітополі Запорізької області по вул.  Беляева
буд. 82. ОСОБА_2

Рішенням
виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 31.07.2001 року №
89/4,  будівлі 3-2,  яка належить ОСОБА_1  та ОСОБА_2 присвоєно окрему адресу: АДРЕСА_1.
На підставі рішення Мелітопольського міськвиконкому № 7/4 від 20.01.2005 року
між власниками встановлені ідеальні долі: ОСОБА_1  належить 1/4 частина і ОСОБА_2 1/4 частина
вищезазначеної будівлі.

З
матеріалів справи вбачається,  що позовні
вимоги позивача полягають,  поперед
усього,  в визнанні за ним переважного
права на купівлю частки будівлі 3-2 та переводі на нього прав та обов'язків
покупця.

Між тим
під час розгляду справи ним були доповнені позовні вимоги про визнання
недійсними договорів дарування 71/250 частки будівлі 3-2,  розташованій в АДРЕСА_1 від 07.05 2005
року,  20.05.2005 року та договору
довічного утримання цієї ж частки,  оскільки
під! час знаходження вищезазначеного спору на розгляді в суді відповідач уклав
договір дарування від 07.05.2005 року з своєю бабусею ОСОБА_3,  остання в свою чергу уклала договір дарування
від 20.05.2005 року також цієї частки будівлі в простій письмовій формі з
ОСОБА_5  В той же час 14 липня 2005 року
ОСОБА_3 укладає договір довічного утримання з ОСОБА_4

Ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 05 липня 2007 року рішення
Приазовського районного суду Запорізької області від 29 липня 2005 року,  згідно з яким договір довічного утримання від
14.07.2005 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано недійсним ,  а договір дарування від 20.05.2005 року,  укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5  визнано дійсним,  і визнано за ОСОБА_5  право власності на 1/4 частину нежилої
будівлі АДРЕСА_1 скасовано і справа направлена на новий розгляд до
Мелітопольського міськрайоннопгсуду Запорізької області. Тому рішення
Приазовського районного суду

Запорізької області від 29 липня 2005 року не може бути оцінено судом за
правилами ч.3  ст.  61 ЦПК України.

За
змістом  ст.  362 ЦК України у разі продажу частки у праві
спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими
особами на її купівлю за ціною,
оголошеною для продажу,  та на
інших рівних умовах,  крім випадку
продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової
власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір
продати свою частку,  вказавши ціну та
інші умови,  на яких він її продає.

Судом
встановлено,  що 1/2 частка будівлі 3-2
належить ОСОБА_1  і до 17.04.2004 року
співвласником цієї споруди був ВАТ „Запоріжелектромонтаж",  який при відчуженні належної йому частки у
порушення вимог вищезазначеної норми закону ( ст.  362 ЦК
України) письмово не повідомив іншого співвласника цієї будівлі
ОСОБА_1  про продаж належної ВАТ
„Запоріжелектромонтаж" частки будівлі ОСОБА_2 В заяві від 08 лютого 2007
року (а.с. 132) відповідач ВАТ „Запоріжелектромонтаж" підтвердив вказані
обставини і визнав позовні вимоги ОСОБА_1

Суд
відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  на зазначені обставини уваги не звернув і
мотивів неприйняття цієї заяві в рішенні не навів.

Правовідносини
сторін мають відповідати певним вимогам цивільного права.

Так
ч.5  ст.
203 ЦК України
визначає,  що правочин має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків,  що обумовлені ним.

Виходячи
із змісту цієї норми права зазначені в ній обставини можуть бути підставою для
визнання правочину недійсним.

Відповідно
до ч.1  ст.  215 ЦК
України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною ( сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою-третьою,  п'ятою та шостою  ст.
203 ЦК України.

По суті справи встановлено,  що усі
вище перелічені правочини,  а саме
договори

дарування   та  договір
довічного   утримання   укладалися      відповідачами   під
час

знаходження
та розгляду справи в суді,  при цьому в
договорах,  укладених між відповідачами
зазначено,  що 71/250 частина будівлі 3-2
в спорі не перебуває.

За
аналізом викладених обставин видно,  що
правочини укладалися між сторонами по цій справі,  які не були спрямовані на реальне настання
правових наслідків,  а мали намір
приховати майно від позивача. Крім того договір дарування від 20.05.2005 року
укладено в простій письмовій формі,  що
суперечить ч.2  ст.  719 ЦК
України про обов'язкове нотаріальне посвідчення цього договору і укладання
такого правочину ніяких правових наслідків за собою не тягне,  тому такий правочин є нікчемним і відповідно
до ч.2  ст.  215 ЦК
України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Враховуючи нікчемність вищевказаного правочину,
не можуть бути задоволенні позовні вимоги про визнання його недійсним.  За таких обставин рішення суду першої
інстанції в цій частині скасуванню не підлягає.

З огляду
на викладене,  колегія суддів
вважає,  що доводи апеляційної скарги
знайшли 'своє підтвердження,  рішення
суду першої інстанції в -частині відмови в задоволенні позовних вимог про
визнання за ОСОБА_1  переважного права
перед іншими особами на купівлю 1/2 частки будинку у праві спільної .часткової
власності,  визнання недійсним договору
1/2 частки будинку від 07 травня 2005 року,
визнання недійсним договору довічного утримання від 14.07.2005 року
підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення
позовних вимог в цій частині.

Керуючись  ст.
ст.  209, 218,  307,
309,  313,  314,
316, 317 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2007
року по цій справі в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про

визнання за ОСОБА_1  переважного
права перед іншими особами на купівлю 1/4 частки будинку у праві спільної
часткової власності,  визнання недійсним
договору 1/4 частки будинку від 07 травня 2005 року,  визнання недійсним договору довічного
утримання від 14.07.2005 року скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення
наступного змісту :

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
«Запорожелектромонтаж»,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про визнання переважного
права перед іншими особами на купівлю 14 частки будинку у праві спільної
часткової власності,  переведення прав та
обов'язків покупця 1/4 частки будинку у праві спільної часткової
власності,  визнання недійсним договору
дарування 1/4 частки будинку від 07 травня 2005 року,  визнання недійсним договору дарування від 20 травня
2005 року,  визнання недійсним договору
довічного утримання від 14 липня 2005 року та визнання права власності на 1/4
частину будівлі 3-2,  розташованої за
адресою АДРЕСА_1 задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_1 переважне право купівлі частки,
що належала ВАТ „Запоріжелектрощнтаж" у приміщенні АДРЕСА_1;
перевести на нього права та обов'язки покупця частки приміщення 3-2 відчуженого
за договором купівлі -продажу № р 3218 від 17.04.2004 року,  посвідченого приватним нотаріусом
Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 та
зареєстрованого КП МБТІ в книзі 2ф 23.04.2004 року за № 141.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на будівлю АДРЕСА_1 в цілому.

Зобов'язати
Управління Державного казначейства Запорізької області перерахувати ОСОБА_2
5000 ( п"ять тисяч) гривен отримані від ОСОБА_1 за платіжним дорученням №
б/н від 22.03.2006 року на забезпечення позову.

Визнати
недійсним договір дарування частини нежилої будівлі за адресою АДРЕСА_1 від 07
травня 2005 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  посвідчений приватним нотаріусом
Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6

Визнати
недійсним договір довічного утримання від 14.07.2005 року №р5838,  укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4,  посвідчений приватним нотаріусом
Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6

Рішення
в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування
від 20.05.2005 року,  укладений в простій
письмовій формі між ОСОБА_3 і ОСОБА_5
залишити без змін.

Стягнути
з ВАТ „Запоріжелектромонтаж" і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 76 гривен 50 коп.
в рівних частках з кожного.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.