Справа № 22ц-3718/07                                         Головуючий у 1
інстанції Стиран В.В.
41                                                          Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
травня 2007р.                                                                                             м.Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого                                                        Круглікової
К.С.

суддів                                                     Олєйникової
Л.С., Соломахи Л.І.

при
секретарі                                                      Стефановій
І.М.

за участю:

представника
заявника                                      Гайдаржиєва
О.П.

представника
ВДВС                                          Погромського
О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби у Калінінському районі м.Горлівки на ухвалу Калінінського
районного суду м.Горлівки Донецької області від 07 березня 2007р. по цивільній
справі за скаргою державного підприємства „Горлівський хімічний завод" на
дії посадової особи Державної виконавчої служби у Калінінському районі м.Горлівки
по арешту та опису майна, -

ВСТАНОВИВ:

19
лютого 2007р. державне підприємство „Горлівський хімічний завод" (далі ДП
„ГХЗ") звернулося до суду із скаргою на дії державного виконавця.
Зазначало, що постановами державного виконавця Погромського О.М. від 14 лютого
2007р. та від 15 лютого 2007р. накладено арешт на все майно ДП „ГХЗ" та
автотранспорт, оголошено заборону на його відчуження.

Просили
визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати дію зазначених
постанов, посилаючись на те, що 06 грудня 2002р. відносно підприємства
господарським судом порушена справа про банкрутство, 22 березня 2004р. введена
процедура санації та 12 січня 2005р. затверджено план санації. Арешт майна
боржника суперечить вимогам частини 4 ст.17 Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки
перешкоджає виконанню плану санації, яким передбачена реалізація активів
підприємства, в тому числі і майна, на яке державним виконавцем накладено
арешт. Арешт майна суперечить інтересам конкурсних кредиторів, оскільки в разі
примусового виконання судових рішень про стягнення заборгованості по заробітній
платі, інші особи, які не зверталися до суду і перед якими підприємство також
має заборгованість по заробітній платі, будуть позбавлені можливості її
отримати. Крім того, рішеннями Калінінського районного суду м.Горлівки від 05
квітня 2004р. та від 29 листопада 2006р. вже встановлено, що в процедурі
санації накладення арешту на грошові кошти підприємства є незаконним (а.с.2-3).

28 лютого 2007р. ДП „ГХЗ" змінив
свої вимоги. Посилаючись на те, що 22 лютого 2007р. начальником ДВС скасована
постанова від 14 лютого 2007р. та державному виконавцю запропоновано винести
постанову про накладення арешту на суму заборгованості по заробітній платі. 22
лютого 2007р. державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на
майно ДП „ГХЗ" на суму 2470000грн. та оголошена заборона на його
відчуження. 23 лютого 2007р. державним виконавцем Погромським О.М. складено акт
опису та арешту майна. Просив визнати неправомірними дії державного виконавця
15 лютого 2007р., 22 лютого 2007р. та 23 лютого 2007р. та скасувати дію
постанов про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 15
лютого 2007р. та від 22 лютого 2007р., а також скасувати акт опису та арешту
майна від 23 лютого 2007р. (а.с.21-22).

Ухвалою
Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 07 березня 2007р.
визнані неправомірними дії державного виконавця Державної виконавчої служби у
Калінінському районі м.Горлівки по опису та арешту майна державного
підприємства „Горлівський хімічний завод". Скасовані постанови Державної
виконавчої служби у Калінінському районі м.Горлівки АА №302476 від 15 лютого
2007р. та АА №302477 від 22 лютого 2007р. про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, акт опису та арешту майна державного підприємства
„Горлівський хімічний завод" від 23 лютого 2007р.

В
апеляційній скарзі ДВС просить ухвалу суду скасувати та визнати дії державного
виконавця правомірними. Зазначає, що арешт та опис майна боржника - ДП
„ГХЗ" державним виконавцем проведено відповідно до ст.4, ст.50 Закону
України „Про виконавче провадження" на підставі зведеного виконавчого
провадження щодо примусового виконання 1309 виконавчих листів про стягнення
заборгованості по заробітній платі. З метою погодження з керівництвом ДП
„ГХЗ" виконання судових рішень ДВС 04 грудня 2006р. та 25 січня 2007р.
направляло голові комісії кредиторів та керуючому санацією листи, в яких
пропонувало надати перелік майна, яке не задіяне у виробництві та яке можливо
арештувати й описати для подальшої реалізації в рахунок погашення
заборгованості по заробітній платі. 09 лютого 2007р. керуючий санацією
повідомив, що планом санації арешт майна та подальша його реалізація не
передбачені. Тобто державним виконавцем приймалися заходи з погодження своїх
дій з боржником.

Постановою
Кабінету Міністрів України №1622 від 16 листопада 2006р. Департамент державної
виконавчої служби, що діє у складі Міністерства юстиції як урядовий орган
державного управління, ліквідований. Установлено, що Міністерство юстиції є
правонаступником Департаменту державної виконавчої служби.

У
зв'язку із прийняттям зазначеної постанови та прийняттям Закону України „Про
внесення змін до Законів України „Про державну виконавчу службу" та „Про
виконавче провадження" щодо реформування органів державної виконавчої
служби" від 22 грудня 2006р. Міністерством юстиції України видані накази
№22/5 від 26 січня 2007р. „Про утворення відділів державної виконавчої служби у
складі територіальних управлінь юстиції" та №37/5 від 05 лютого 2007р.
"Про затвердження Переліку відділів державної виконавчої служби",
згідно яких утворений Калінінський відділ державної виконавчої служби
Горлівського міського управління юстиції є правонаступником ДВС у Калінінському
районі м.Горлівки.

Враховуючи
викладене, апеляційним судом до участі у справі як правонаступника ДВС у
Калінінському районі м.Горлівки залучено Калінінський відділ державної
виконавчої служби Горлівського міського управління юстиції (далі ВДВС).

В
апеляційній інстанції представник ВДВС Погромський О.М. доводи апеляційної
скарги підтримав.

Представник
ДП „ГХЗ" Гайдаржиєв О.П. проти доводів апеляційної скарги заперечував,
просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника ВДВС Погромського О.М., представника
ДП „ГХЗ" Гайдаржиєва О.П., дослідивши матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Під час
розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 06 грудня 2002р.
відносно ДП „Горлівський хімічний завод" господарським судом Донецької
області порушено справу про банкрутство та 22 березня 2004р. введена процедура
санації.

На
примусовому виконанні у ДВС Калінінського району м.Горлівки знаходиться зведене
виконавче провадження щодо примусового виконання 1300 виконавчих документів,
виданих Калінінським районним судом м.Горлівки з 1999р. по 2006р. про стягнення
з ДП „ГХЗ" на користь фізичних осіб заборгованості по заробітній платі на
суму 2470000грн. Цей факт сторони визнають.

При
примусовому виконанні зазначених виконавчих документів державним виконавцем ДВС
у Калінінському районі м.Горлівки винесено постанови:

15
лютого 2007р. - постанова АА №302476 про арешт майна боржника, а саме,
автотранспорт, та оголошення заборони на його відчуження.

22     лютого 2007р. - постанова АА
№302477 про арешт майна боржника на суму

2470000грн. та оголошення заборони на його відчуження.

23       лютого 2007р. державним
виконавцем ДВС у Калінінському районі

м.Горлівки відповідно до цих постанов складено акт опису і арешту майна ДП
„ГХЗ", а

саме, комп'ютера, принтера „Епсон", крана автомобільного КС 2573-2, 2
автомобілів

ЗІЛ-130 державні номери НОМЕР_1 та 16 21 ДОР 1986 року випуску не в
робочому

стані, бульдозера БТЗ 109 Б, автомобіля-тягача МАЗ-5432 державний номер
НОМЕР_2,

автомобіля ГАЗ-3307 (шасі) номер НОМЕР_3 1992 року (розукомплектація),
автобуса

ЛАЗ-699 Р номер НОМЕР_4, автобуса САРЗ-3270 державний номер НОМЕР_5 1992
року

випуску (не в робочому стані), напівпричепа МАЗ-9397 номер НОМЕР_6.

Описане
та арештоване майно входить до плану санації та заявником приймаються заходи до
його реалізації в рамках плану санації.

Задовольняючі
скаргу ДП „ГХЗ", суд першої інстанції виходив з того, що дії державного
виконавця по арешту та опису майна є неправомірними, оскільки суперечать
вимогам частини 4 ст.17 Закону України „Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом", згідно якої арешт на майно боржника
та інші обмеження дій боржника щодо розпорядження його майном можуть бути
накладені лише в межах процедури санації у разі, якщо вони не перешкоджають
виконанню плану санації та не суперечать інтересам конкурсних кредиторів.
Державним виконавцем не приймалися заходи з погодження своїх дій по накладенню
арешту і опису майна із планом санації та інтересами конкурсних кредиторів.

З таким
висновком суду погодитися неможливо, оскільки до нього суд першої інстанції
дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно
до частини 4 ст.12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання його банкрутом" одночасно з порушенням провадження у справі
про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, про що
зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом
дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється
стягнення відповідно до законодавства.

Відповідно
до частини 4 ст.17 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання його банкрутом" з дня винесення ухвали про санацію:

керівник
боржника відсторонюється від посади у порядку, визначеному законодавством про
працю, управління боржником переходить до керуючого санацією, крім випадку,
передбаченого статтею 53 цього Закону;

арешт на
майно боржника та інші обмеження дій боржника щодо розпорядження його майном
можуть бути накладені лише в межах процедури санації, у разі, якщо вони не
перешкоджають виконанню плану санації та не суперечать інтересам конкурсних
кредиторів.

Правила
частин 4 ст.12 та частини 4 ст.17 зазначеного Закону є загальними і випливають
одне з одного.

Проте
частиною 6 ст.12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" встановлено виключення з цих загальних правил,
згідно яких дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на
виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю
та життю громадян, авторської винагороди.

Зазначена
в частині 6 ст.12 Закону норма є спеціальною і відносно частини 4 ст.17 Закону,
а тому в разі примусового виконання судових рішень про стягнення з боржника
заборгованості з виплати заробітної плати загальна норма, викладена в частині 4
ст.17 Закону, застосуванню не підлягає.

Суд
першої інстанції неправильно застосував вимоги частини 6 ст.12 Закону України
„Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом",
в зв'язку з чим дійшов неправильного висновку про те, що під час санації арешт
на майно боржника та інші обмеження дій боржника щодо розпорядження його майном
можуть бути накладені лише в межах процедури санації навіть при примусовому
виконанні судових рішень про стягнення заборгованості по заробітній платі, на
які дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не розповсюджується.

Враховуючи
викладене, дії державного виконавця по накладенню арешту на майно ДП „ГХЗ"
та оголошення заборони на його відчуження 15 лютого 2007р. та 22 лютого 2007р.,
а також по опису майна боржника 23 лютого 2007р. відповідають вимогам частини 6
ст.12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом".

Вони не
суперечать і вимогам ст.1 та ст.2 Закону України „Про введення мораторію на
примусову реалізацію майна", згідно яких мораторій на застосування
примусової реалізації майна державних підприємств не розповсюджується при
зверненні стягнення на майно боржника за рішеннями щодо виплати заробітної
плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими
відносинами, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою.

Відповідно
до ст.56 Закону України „Про виконавче провадження" під час проведення
опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід
звернути стягнення в першу чергу. Державний виконавець зобов'язаний
задовольнити вимоги боржника, якщо вони не порушують інтересів стягувача і не
ускладнюють виконання рішення.

З
матеріалів справи встановлено, що з метою погодження з керуючим санацією
переліку майна, яке не задіяне у виробництві та яке можливо арештувати й
описати для подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості по
заробітній платі, державним виконавцем 04 грудня 2006р. голові комісії
кредиторів та керуючому санацією був направлений відповідний лист (а.с.44),
який був отриманий боржником 04 грудня 2006р. (а.с.44). Відповідь на цей лист
керуючим санацією не надано.

25 січня
2007р. державним виконавцем вдруге голові кредиторів та керуючому санацією був
направлений лист з пропозицією надати перелік майна, яке не задіяне у
виробництві та яке можливо арештувати й описати для подальшої реалізації
(а.с.45).

Листом
від 31 січня 2007р. керуючий санацією повідомив державного виконавця, що планом
санації не передбачено арешт майна та подальша його реалізація

ВДВС, що арешт
та опис майна суперечать інтересам конкурсних кредиторів та перешкоджають
виконанню плану санації (а.с.46).

Тобто
державним виконавцем відповідно до ст.56 Закону України „Про виконавче
провадження" приймалися заходи для з'ясування видів майна або предметів,
на які слід звернути стягнення в першу чергу, але боржник цим своїм правом не
скористався і не надав державному виконавцю такий перелік майна.

Доводи
заявника про те, що рішеннями Калінінського районного суду м.Горлівки від 05
квітня 2004р. та від 29 листопада 2006р. між тими ж сторонами вже встановлено,
що в процедурі санації накладення арешту на грошові кошти ДП «ГХЗ» є
незаконним, в зв'язку з чим це не підлягає повторному доказуванню, не
грунтуються на законі.

Відповідно
до частини 3 ст.60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішеннями
Калінінського районного суду м.Горлівки від 05 квітня 2004р. та від 29
листопада 2006р. будь-які обставини щодо дій державного виконавця 15 лютого
2007р., 22 лютого 2007р. та 23 лютого 2007р. не встановлювалися.

Враховуючи
викладене, дії державного виконавця по арешту та опису майна 15 лютого 2007р.,
22 лютого 2007р. та 23 лютого 2007р. були вчинені відповідно до закону та в
межах його повноважень, права та свободи заявника порушено не було, тому
підстав відповідно до частини 3 ст.387 ЦПК України для задоволення скарги не
має.

Ухвала
суду від 07 березня 2007р. постановлена з порушенням норм процесуального
закону, а саме, частини 3 ст.387 ЦПК України, а тому підлягає скасуванню з постановлениям нової ухвали про
відмову у задоволенні скарги.

Керуючись
ст.307, ст.312, ст.314, ст.315, ст.387 ЦПК України, апеляційний суд Донецької
області, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Державної виконавчої служби у Калінінському районі м.Горлівки Донецької
області задовольнити.

Ухвалу
Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 07 березня 2007р.
скасувати.

Відмовити
державному підприємству „Горлівський хімічний завод" у задоволенні скарги
на дії державного виконавця Державної виконавчої служби у Калінінському районі
м.Горлівки Погромського Олександра Миколайовича по опису та арешту майна, у визнанні
незаконними постанов державного виконавця АА №302476 від 15 лютого 2007р. та АА
№302477 від 22 лютого 2007р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на
його відчуження, у визнанні незаконним акту опису та арешту майна державного
підприємства „Горлівський хімічний завод" від 23 лютого 2007р.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.