Головуючий 1 інстанції
Справа № 22-4380, 2007р.                                    Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

19 червня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого
судді Курило В.П. суддів   Санікової О.С.
,   Шамрило Л.Г. при секретарі   Степаненко В.Б.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від
27 березня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту
спільного проживання ,  визнання права
власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні
2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з таким позовом.  Він посилався на те,  що його мати ОСОБА_2,  1924 року народження з 1974 року проживала
однією сім"єю спільно з ОСОБА_3.
Вони вели спільне господарство і придбали на спільні кошти майно.
Прожили спільно вони 32 роки. За час спільного проживання вони придбали у
власність квартиру АДРЕСА_1 і на банківських рахунках накопичена на ім. "я
ОСОБА_3 грошова сума у 2250 грн.

6
вересня 2006 року ОСОБА_3 помер,  а
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 Оскільки вони не перебували у
шлюбі,  виникла необхідність у
встановлені факту їх спільного проживання для подальшого оформлення права на
спільне майно.

Просив
визнати факт спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_2,  і визнати за його матір"ю права
власності на майно.

Рішенням
Докучаєвського міського суду Донецької області від 27 березня 2007 року в
задоволені позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про задоволення його вимог через те,  що воно суперечить вимогам закону і
встановленим обставинам.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення позивача,  дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає,  що скарга
підлягає частковому задоволенню,  рішення
суду скасуванню з поверненням справи на новий розгляд,  виходячи з наступного.

Відмовляючи
в задоволені позовних вимог,  суд першої
інстанції виходив з того,  що позивач не
надав суду доказів спільного проживання його матері з ОСОБА_3

Але з таким
висновком погодитися не можливо.

Судом опитані
свідки ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  які
підтвердили,  що ОСОБА_2 і ОСОБА_3
тривалий час проживали однією сім"єю,
вели спільне господарство (а.с.
37-38).

Згідно
довідки комунального підприємства „Гарант" чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3 був
зареєстрований за місцем реєстрації ОСОБА_23 14 вересня 1974 року по 1991 рік
(а.с. 13).

Довідкою
управління пенсійного фонду у місті Докучаєвську,  що на а.с.
20 підтверджено,  що ОСОБА_3
отримував пенсію за адресою АДРЕСА_1 по день своєї смерті,  тобто за місцем проживання і реєстрації
ОСОБА_2

Суд не
прийняв до уваги вказані докази,  але в
рішенні не привів переконливих мотивів,
за яких він вважає такі докази не достовірними.

Таким
чином,  суд у своєму рішенні зробив
висновки,  які не відповідають обставинам
справи,  що відповідно до п.3  ст.
309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно
до  ст.
1264 ЦК України особи,  які
проживали зі спадкодавцем однією сім"єю не менше як п"ять років до
часу відкриття спадщини є спадкоємцями четвертої черги.

Вказаних
положень закону суд першої інстанції не врахував як і не врахував того,  що у ОСОБА_2 як у члена сім'ї' померлого
ОСОБА_3 після смерті останнього могло виникнути право на спадщину у
відповідності до  ст.  1264 ЦК
України.

Розглядаючи
справу про визнання права власності на майно,
суд мав уточнити вимоги ОСОБА_1 і запропонувати йому подати до суду
відповідну позовну заяву.

Крім
того,  відповідно до ч.1  ст.
234 ЦК України
при розгляді справ окремого провадження суд мав з"ясувати чи створює
факт,  про встановлення якого просить
ОСОБА_1,  умови здійснення ним особистих
немайнових чи майнових прав.

Звертаючись
в суд з заявою про встановлення факту спільного проживання,  ОСОБА_1 вказував на те,  що ОСОБА_2 - його мати і він є спадкоємцем
після її смерті. На підтвердження родинних відносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 суд
першої інстанції мав запропонувати позивачеві надати свідоцтво про його
народження і свідоцтво про шлюб його матері. Суд цього не зробив. А судом
апеляційної інстанції встановлено,  що в
свідоцтві про народження ОСОБА_1 його матір"ю є ОСОБА_7 у той час,  як 10 серпня 1950 року у шлюб з ОСОБА_8
вступила ОСОБА_7. Тобто виникає необхідність і для встановлення факту родинних
відносин між померлою ОСОБА_2 і позивачем.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції і вказаного
факту не врахував і не запропонував позивачеві уточними свої вимоги і в
зазначеній частині шляхом подачі відповідної заяви.

Таким
чином,  розглядаючи справу,  суд першої інстанції не розглянув усі вимоги
позивача і вказаний недолік не може бути усунутий шляхом винесення додаткового
рішення. Тому відповідно до п. 5
ст.  311 ЦПК України рішення суду
підлягає скасуванню з повернення справи на новий розгляд у суд першої
інстанції.

Керуючись  ст.
304,  307,  311 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково. Рішення Докучаєвського міського суду Донецької
області від 27 березня 2007 року скасувати. Справу повернути на новий розгляд у
той же суд іншому складі суддів.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо о Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.