Справа № 22-7113
у 1-й інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач Прокопчук Н.О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
МСП, вул. Володимирська, 15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня  2007 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Прокопчук Н.О.

Суддів:  Ратнікової В.М., Семенюк В.І.,

При
секретарі: Зражевській Н.О.,

розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
в   м.   Києві
цивільну   справу   за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4

на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2007 року в справі за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Голосіївської районної у м. Києві державної
адміністрації ,ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 ,3-ї особи : КП «ЖЕО -
105»,приватний нотаріус - ОСОБА_9 - про визнання недійсними розпорядження та
ордеру, розпорядження про приватизацію житлового приміщення та свідоцтва про
право власності , договору купівлі - продажу, визнання права користування
житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2007 року позовОСОБА_6
задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право користування квартирою АДРЕСА_1. Визнано
недійсними : - розпорядження Голосіївської РДА в м. Києві № 150 від 24.02.2006
року про надання кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7; ордер № 2329 від
02.03.06 , виданий на підставі цього розпорядження; розпорядження органу
приватизації Голосіївської РДА № 31067 від 18.04.2006 року про передачу у
приватну, спільну часткову власність ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7зазначеної
квартири ; свідоцтво про право приватної, спільної часткової власності ОСОБА_2,
ОСОБА_8, ОСОБА_7на цю квартиру від 18.04.2006 року за № 31067; договір
купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7та
ОСОБА_4,посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9в реєстрі за № 1161 від
23.06.06 року.

У задоволенні
позову ОСОБА_5- відмовлено.

2

Не
погоджуючись із таким рішення суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 подали апеляційні скарги ,в яких , посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права .невідповідність висновків суду дійсним
обставинам справи, просили рішення суду в частині задоволених вимог скасувати
та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши
доповідь судді Прокопчук Н.О., пояснення осіб, що з'явились в судове засідання,
розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і
обгрунтованість постановленого по справі рішення в цій частині, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Задовольнивши
позовні вимоги, суд виходив з того ,що позивачка ОСОБА_6, яка є донькою
померлого наймача спірної квартири, набула право користування спірною жилою
площею , оскільки поселилася в квартирі за згодою наймача та була членом його
родини. Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація ,не перевіривши
чи є спірна квартира вільною, видала розпорядження та ордер на право її зайняття
ОСОБА_10 та подальше розпорядження про приватизацію квартири ними в порушення
вимог закону, а тому вони є недійсними і з цих підстав договір купівлі-продажу
спірної квартири укладений між ОСОБА_10и та ОСОБА_4 є також недійсним .

Зазначений
висновок ґрунтується на вимогах закону, досліджених у судовому засіданні
доказах яким надана належна правова оцінка і є правильним.

Як
вбачається з матеріалів справи і встановлено судом спірна квартираАДРЕСА_1
складається з однієї кімнати, жилою площа 18.7 кв.м. Наймачем цієї квартири з
1984 року був ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 6,9).

Позивачка
ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_11 з 20.09.1985 року по
день його смерті. Позивачка ОСОБА_6,1986 року народження, є їх донькою (ас.
16,17).

За змістом
ст. 64,65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку вселити в займане
ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків а також інших осіб.

Особи
,які вселилися до наймача, як члени його родини, набувають рівного з ним права
користування займаним жилим приміщенням.

Згідно
до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини ,яка не досягла десяти
років, визначається за згодою батьків.

З
матеріалів справи вбачається , і це питання ретельно перевірено судом, що
місцем проживання позивачки ОСОБА_6,
її батьки ,з дня її народження , визначили в спірній квартирі ,хоча до 1996
року вона була зареєстрована по місцю реєстрації матері у квартирі
АДРЕСА_2,проте, ще 27.09.1996 року була знята з реєстрації в цій квартирі для
перереєстрації за адресою АДРЕСА_1.

Вказані
встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема .
довідками дошкільного навчального закладу, середньої загальноосвітньої школи,
матеріалами особової справи ОСОБА_6 в ПТУ довідкою про зняття з реєстрації, в
яких місцем проживання дитини зазначена спірна квартира ( а.с.
10,11,187-192,193-197);матеріалами перевірки прокуратури № 750 КП по факту
смерті ОСОБА_11 з яких вбачається ,що в спірній квартирі було вилучено трудову
книжку ОСОБА_6, довідку про ідентифікаційній номер, свідоцтво про її
народження, атестат та диплом на її їм» я.

Факт
проживання позивачкиОСОБА_6 разом із батьком підтвердили також допитані в
судовому засіданні в якості свідків : ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17

З огляду на таке
,суд першої інстанції обґрунтовано визнав за ОСОБА_6 право користування спірною
квартирою. Доводи апеляційних скарг , в цій частині, висновків суду не
спростовують і на їх правильність не впливають ,а тому не можуть бути взяті до
уваги.

3

Оскільки
за обставинами справи безспірно встановлено ,що ОСОБА_6 вселилася і проживала в
спірній квартирі за згодою свого батька ,саме за його письмовою заявою вона
була ще у 1996 році знята з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 для перереєстрації
на його жилплощу, посилання в апеляційних скаргах на те ,що відсутня письмова
згода покійного наймача на її реєстрацію у спірній квартирі не дає підстав
вважати ,що вона набула право на користування житлом, є безпідставними.

24.02.2006
року Голосіївською РДА м. Києва було видано розпорядження № 150 на підставі
якого 02.03.2006 року видано ордер № 2329 серії Б на ім.»я ОСОБА_2 на право
зайняття спірної квартири з сім»єю з 3 осіб без зняття з квартирного обліку (
а.с.45,47). На підставі розпорядження органу приватизації № 31067 від
18.04.2006 року спірна квартира була передана у спільну часткову ,в рівних
частках, власність ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_8, які 23.06.2006 року продали її
ОСОБА_4 по договору купівлі-продажу ,посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_9
в реєстрі за № 1161 (а.с.34,263,238).

Згідно
до ч.2 ст. 58 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

З
урахуванням того , що ще у грудні 2005 року позивачі звернулися до ЖЕК з
приводу переоформлення договору житлового найму і зазначали ,що вони є дружиною
та донькою покійного наймача і постійно мешкають у квартирі АДРЕСА_1 ; що у
спірній квартирі знаходилося майно покійного наймача і строк на прийняття
спадщини не сплинув, проте це майно самовільно було вилучено працівниками ЖЕО ;
що позивачі оскаржували неправомірні дії ЖЕО- 105 щодо порушення їх житлових та
майнових прав до прокуратури і з цих питань проводилася перевірка ( а. с.
7,12-13), суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав вважати спірну
квартиру вільною не було і розпорядження про надання цієї квартири сім»ї
ОСОБА_2 та про подальшу передачу її їм у власність є незаконними . А отже, і
наступні дії ОСОБА_18 по відчудженню цієї квартири з цих підстав та вже під час
перебування спору у суді і в день накладення арешту на спірну квартиру за
ухвалою суду ( а.с.60), є такими ,що не відповідають вимогам закону та
обґрунтовано визнав договір купівлі-продажу спірної квартири недійсним.

З огляду
на те, що в даному випадку має місце спір про право, суд першої інстанції
обґрунтовано розглянув справу в порядку цивільного судочинства і посилання в
апеляційних скаргах на те ,що даний спір має бути розглянутий у порядку
адміністративного судочинства є таким ,що не ґрунтується на вимогах закону.

Інші
доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду ,не впливають на їх
правильність, а тому не заслуговують на увагу.

Судове
рішення постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права і
не може бути скасоване чи змінене з підстав ,що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись
ст. ст. 303,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення
Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2007 року залишити без
зміни.

4

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.