Справа №22 - 450/2006 р.                                  Головуючий
у 1 -ій інстанції Ольховська О.В.
Категорія 23.                                                        Суддя
- доповідач Дяченко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15 травня 2007
року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

Головуючої -
Песоцької Л.І.

Суддів          - Дяченко В.М., Козлова О.М.

При секретарі - Фік К.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, TpVri особи на стороні відповідачів : ОСОБА_4 і ОСОБА_5, про
відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 13 березня 2007
року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачаОСОБА_2.

Вказував, що в його господарстві було дві корови, одна
корова червоної масті стільна, а друга - чорної масті. Вранці 25 серпня 2006
року його дружина ОСОБА_6. вигнала обох корів із подвір'я і передала їх для
випасу ОСОБА_4., яку разом з сином ОСОБА_7 найняв з цією метою відповідач
ОСОБА_2., оскільки за усною домовленістю власників худоби черга пасти стадо
була останнім. Але ввечері, приблизно о 19.00 годині, коли син пішов зустрічати
корів після випасу, то додому пригнав лише одну корову чорної масті. На його
запитання відносно місцезнаходження корови красної масті, ОСОБА_5, який
приганяв череду з випасу, відповів, що він пригнав до села всіх корів. Пошуки
пропалої корови в цей день результатів не дали. Однак, вранці 26 серпня 2006
року, коли він продовжив розшук корови, то знайшов її загиблою від асфіксії в
колодязі на протилежному боці ставка. Вважаючи ОСОБА_4. та ОСОБА_5. винними в
загибелі корови, чим йому було спричинено майнову і моральну шкоду, позивач
просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь на відшкодування
майнової шкоди 7420 грн. і моральної шкоди 2000 грн.

В процесі розгляду справи суд за усним клопотанням
ОСОБА_6. допустив її до участі у справі в якості співпозивачки, а за власною
ініціативою в якості співвідповідачки притяг до участі дружину відповідача
ОСОБА_3.

Рішенням Тельманівського районного суду Донецької області від 13 березня
2007 року з посиланням на недоведеність вини відповідачів в спричиненні
майнової та моральної шкоди позивачам в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на
невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, позивач ОСОБА_1. просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги і
відшкодувати понесені судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_8., які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3. і третю особу ОСОБА_5.,
які заперечували проти скарги, перевіривши матеріали справи у межах
апеляційного оскарження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції -
скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких
підстав :

Згідно зі ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є :
неповне з*ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне
застосування норм матеріального або процесуального права.

Вирішуючи
спір, суд першої інстанції встановив, що 25 серпня 2006 року, згідно усної
домовленості мешканців с
Степанівна, які мають в особистому господарстві велику рогату худобу, про
почерговий її випас, такий випас повинні були здійснювати відповідачі -подружжя
ОСОБА_2. Але, у зв'язку з неможливістю особистого випасу корів, відповідачі
домовилися про такий випас з ОСОБА_7 Після випасу, ввечері того ж дня, ОСОБА_5
пригнав череду в село і, як домовлено, не розганяв корів по вулицям, а залишив
в обумовленому місці біля села. Коли через деякий час позивачі намагалися
знайти одну зі своїх ' двох корів, яких вони вранці вигнали в череду, то
зробити цього не змогли, а знайшли її наступного ранку здохлою від асфіксії в
кільцях колодязя на краю ставка, що за селом.

Виходячи з того, що ніяких письмових зобов'язань по
збереженню корів, передачі після їх випасу особисто власникам ні на
відповідачів, ні на третіх осіб покладено не було, позивачі своїх корів
своєчасно не зустрічали, що давало можливість тваринам вільно пересуватися і піти
в будь-якому напрямку, а доводи ОСОБА_3. і ОСОБА_5. про повернення з пасовища всіх корів нічим не
спростовані, суд, з посиланням на вимоги ст.ст. 23,1166,1167 ЦК України, дійшов
висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю вини відповідачів в
загибелі корови.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися,
оскільки прайильно встановивши обставини справи, суд дійшов висновків, які не
відповідають цим обставинам і при цьому порушив норми матеріального і
процесуального права.

Так колегія суддів не може вважати обгрунтованим залучення за ініціативою
суду до участі у справі в якості позивачки без подання позовної заяви дружини
позивача ОСОБА_6., оскільки це суперечить вимогам ст.ст. 30,32,118 ч.1 ЦПК
України.

Згідно ст. 11 ч.1 ЦК
України, цивільні права і обов*язки виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов*язки.

Оскільки усні домовленості на почерговий випас худоби і
піднайом іншої особи замість себе особисто для виконання цих обов'язків не
передбачені актами цивільного законодавства, але ці домовленості за аналогією
породжують цивільні права і обов'язки, то колегія суддів вважає, що правовідносини,
які виникли між позивачами, відповідачами і третіми особами, повинні
регулюватися нормами ЦК України,
які передбачають положення зобов*язального права.

Згідно ст.ст. 528 ч. 1,618 ЦК
України, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу,
якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства
або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання
особисто.  У цьому разі  кредитор зобов'язаний прийняти  виконання,
запропоноване за

боржника
іншою особою, але саме боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими
особами, на яких було покладено його виконання, якщо договором або законом не
встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

*" Відповідно до ст.ст. 610, 611 ч.1 п.4 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання) і у разі порушення
зобов*язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом,
зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Ці норми ЦК України
не прийняв до уваги і не застосував до правовідносин між сторонами суд першої
інстанції, які ґрунтуються на договірних відносинах, а виходив із норм про
відшкодування шкоди, обов'язковою складовою частиною яких є наявність вини в
заподіянні шкоди, яка відсутня в діях відповідачів.

На підставі наведеного і виходячи з того, що оскільки подружжя відповідачів
поклало свій обов'язок по випасу корів, а як наслідок - і за їх збереження, на
іншу особу ОСОБА_5., та враховуючи
пояснення останнього в судовому засіданні апеляційного суду, що він не може
надати ніяких доказів про те, що всіх корів, в тому числі і корову позивача
красної масті, він пригнав в обумовлене місце біля села і лише після цього
корова загинула, а також пояснення відповідачки ОСОБА_3., що після повернення з
випасу вона зустрічала череду і цю" корову відповідачів не бачила, колегія
суддів вважає, що саме на подружжя відповідачів повинна бути покладена
відповідальність за порушення зобов'язань по випасу корів і їх зберіганню з
боку ОСОБА_5., тому що
договором чи законом відповідальність останнього, як безпосереднього виконавця,
не встановлена.

Інші надані по
справі докази не спростовують даного висновку колегії суддів.

ґ При визначенні вартості корови, яка підлягає відшкодуванню в розмірі 7420
грн., колегія суддів виходить із розміру заявлених вимог в цієї частині та
довідки про середньоринкову вартість аналогічних корів (а.с. 6) і при цьому
також враховує її стільність, яка не заперечується відповідачами (4487 грн. х
700 кг.: 423 кг=7425 грн.)

За змістом ст. 23 ЦК
України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення її прав, яка, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

До висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача колегія суддів
надходить тому, ще розмір в 2000 грн. відшкодування моральної шкоди, пов'язаної
з загибеллю корови, не відповідає характеру та обсягу душевних страждань, яких
зазнав позивач, і їх тривалості, тому колегія суддів з урахуванням вимог
розумності і справедливості та наявності у повивача ще однієї корови вважає за
необхідне зменшити розмір відшкодування цієї шкоди до 200 грн.

У зв'язку з тим, що подружжя відповідачів ОСОБА_2 мали рівні обов'язки по
черговому випасу худоби і за взаємною згодою ці обов'язки були покладені ними
на третю особу ОСОБА_5.,
то колегія суддів вважає за необхідне відповідальність за порушення
зазначених зобов'язань з боку останнього покласти на обох відповідачів в рівних
частках.

Оскільки колегія суддів надходить висновку про часткове задоволення позову,
то з відповідачів в рівних частках підлягають відшкодуванню витрати позивача по
сплаті судового збору і витрат на"шформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, які підтверджуються відповідними квитанціями (а.с. 4).

На
підставі ст.ст. 23,528,610,611,618 ЦК
України, керуючись ст.ст. 303,307,309, 313,314 ЦПК України, колегія
суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 13 березня
2007 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, треті особи
на стороні відповідачів : ОСОБА_4 і ОСОБА_5, про
відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 : на відшкодування майнового збитку по
3710 грн. з кожного і на відшкодування моральної шкоди по 100 грн. з кожного, а
також на відшкодування витрат по сплаті судового збору по 37,5 грн. з кожного і
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду,справи по 15 грн. з
кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржено

протягом двох місяців з цього моменту шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до

Верховного Суду України.