АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №
по 1-й інстанції Редько С.В.
Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
березня  2007 року                                                                                  м.
Полтава

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області у
складі:

Головуючого-судді
Макарчука М.А.

Судців
Прядкіної О.В., Дряниці Ю.В.

При
секретарі Лимар О.М.

З участю
Позивача     ОСОБА_1

Представника
відповідача   ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними
скаргами  ОСОБА_2 та МПП «Таврія»

на
рішення Ленінського районного  суду м.
Полтави  Полтавської області від 29
листопада  2007р. по справі за позовом ОСОБА_2 до філії
«Полюс» МПП «Таврія» про стягнення коштів по договору позики, заборгованості по
заробітній платі, судових витрат та відшкодування моральної шкоди та зустрічним
позовом МПП «Таврія» до ОСОБА_2  про визнання договорів позики недійсними.

Судова
колегія, заслухавши  доповідь
судді-доповідача апеляційного суду Прядкіної О.В., -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні
2001р. ОСОБА_1 звернулась
з зазначеним позовом.

Вказувала,
що вона працювала заступником директора філії «Полюс» МПП «Таврія» . Для
забезпечення колективу філії фронтом будівельно-монтажних робіт вона взяла в
борг у свого свекра ОСОБА_3 гроші, які були використані для видачі заробітної
плати та закупки матеріальних цінностей.

14 та 16
лютого 2001р. між нею та директором філії «Полюс» МПП «Таврія» були укладені
договори позики, згідно яких вона на 6 місяців надала відповідно 10 347,98 грн.
та 2490 грн. безпроцентну поворотну позику.

Просила
стягнути вказану суму та заборгованість по заробітній платі 1067,34 грн. та 128
грн. судових витрат.

В
подальшому неодноразово збільшувала  суму
позовних вимог (т.1,а.с.42,59,80,118, т.2,а.с. 7)  щодо розміру відшкодування боргу, відсотків,
4642,24 грн. - заборгованість по авансових платежах та 2000грн. морального
відшкодування.

В липні
2004р. МПП «Таврія» звернулось з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому  просили визнати недійсними договора позики
від 14 та 16 лютого 2001р, посилаючись на відсутність повноважень директора
філії «Полюс» ОСОБА_4 на їх укладання, а також у зв'язку з відсутністю
підтвердження передачі цих грошових коштів ОСОБА_1 (т.2,а.с.31).

Справа слухалась неодноразово.

Останнім
рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто
з МПП «Таврія» на користь ОСОБА_1
12837,98 грн. заборгованість по договору позики, 1340 грн. заборгованість
по невиплачений заробітній платі, 756 грн. вихідної допомоги, 128,40 грн.
судових витрат та 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 15562,38
грн.

В
задоволенні зустрічного позову МПП «Таврія» до ОСОБА_1 про визнання договорів позики
недійсними відмовлено.

Рішення суду оскаржили обидві сторони з посиланнями на
порушенням матеріального та процесуального права. Просять постановити нове
рішення.

ОСОБА_1
в апеляційній скарзі частково оскаржує рішення суду в частині незадоволення
позовних вимог що стосується відмови в стягнення сум заборгованості по
договорах позики без застосування індексу інфляції ,15071грн. втраченого
прибутку, незастосування вимог ст.ст.116,117 КЗпП України та у зв'язку з цим
просить стягнути 61196 грн. за затримку виплати заробітної плати, а також
46642,24 грн. по авансових звітах.

МПП
«Таврія» вважає, що суд невірно оцінив договори позики та приходні касові
ордери, по яких позивач нібито передала філії «Полюс» грошові кошти. Вважають
також,що позивачкою не доведено факту роботи в філії.

Колегія суддів,перевіривши справу в межах апеляційного
оскарження, приходить до наступного висновку :

Відповідно
до ст. 212 ЩІК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується  на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому дослідження наявних в справі доказів. При цьому
суд оцінює належність,допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо повернення боргу в сумі 12837,98 грн., ОСОБА_1 посилається на
укладення нею з філією «Полюс» МПП «Таврія» договорів позики від 14 та 16
лютого 2001р.

Суд
першої інстанції, задовольняючи зазначені позовні вимоги, помилково керувався
нормами Цивільного Кодексу України, які набули чинності з 01 січня 2004р., тоді
як правовідносини сторін виникли в період ЦК УРСР 1963р.

Місцевий
суд не звернув уваги та не дав належної оцінки тому факту, що зазначені договора підписані з боку
«Позичальника» самою ОСОБА_1,
яка не заперечує того факту, що вона підробила підпис директораОСОБА_5 та
посвідчила недійсною печаткою, що була нею виготовлена (т.1
а.с.4-7,45-46,189,т.2, а.с.221).

Крім
того, як вбачається з п.4.3  «Положення
про філію «Полюс» МПП «Таврія» філія здійснює
угоди та інші юридичні акти в межах своєї компетенції з підприємствами і
організаціями, товариствами і окремими особами за дорученням МІШ «Таврія», в
т.ч. що стосується займу

(т.2,
а.с.47-50).

МПП
«Таврія» не уповноважувала посадових осіб філії на укладання договору позики з ОСОБА_1

Аналогічно
одноособово  була виписана нею квитанція
до прибуткового касового ордеру про прийняття
від ОСОБА_1 відповідно
10347,98 грн. та 2490грн. та посвідчено недійсною печаткою ( т.1, а.с.14), що
не може бути прийнято судом як належний доказ по справі.

Таким
чином, з огляду на вимоги ст. 154 ЦК
України в редакції 1963р. вищезазначені договора позики від 14 та 16 лютого 2001р. слід визнати
неукладеними згідно ст.63 ч.1 цього ж Кодексу.

Суд
першої інстанції дав цьому невірну правову оцінку, неправильно застосував норми
матеріального права та постановив невірне рішення, у зв'язку з чим   рішення в частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по договорах позики підлягає скасуванню.

В
частині відмови в задоволенні
зустрічного позову МПП «Таврія» рішення слід залишити без змін,
враховуючи також те, що з позовом підприємство звернулось до суду за межами
трьохрічного строку позовної давності.

Що
стосується позовних вимог  ОСОБА_1 з трудових
правовідносин, то з матеріалів справи вбачається, що позивач   працювала у філії «Полюс» МПП «Таврія» з
01.11.2000р. за неосновним місцем роботи (т.1,а.с.88) та без записів у її
трудовій книжці. Вказана філія ліквідована з 10 січня 2002р. (т.2, а.с.63).

Позивач  не довела суду розрахунків заборгованості
заробітної плати, період у її утворення, а також те, що вона була прийнята на
роботу за основним місцем роботи.

Між тим,
з акту  державної податкової інспекції у
м. Полтаві від 22 січня 2002р. по результатах комплексної документальної
перевірки дотримання податкового законодавства філії «Полюс» МПП «Таврія» за
період з 01.10.1998р. по 22.01.2002р. вбачається, що заробітна плата на протязі
4 кв.1998р.,1999р.,2001р. не нараховувалась та не виплачувалась, крім 4 квартала 2000р. (т.1,
а.с. 89-98).

Задовольняючи
позовні вимоги, судне навів жодного розрахунку
на підтвердження стягуваних сум, не звернув увагу на те, що позивач
працювала за неосновним місцем роботи та з чого виходив при відсутності
будь-яких даних щодо періоду припинення роботи ОСОБА_1 в філії  та стягнення у зв'язку з цим сум вихідної
допомоги.

Згідно
ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог
фізичних осіб і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Між тим,
позивач не заявляла вимог про визначення підстав та дати  її звільнення, у зв'язку з чим суд вийшов за
межі позовних вимог,зробивши висновок про те, що ОСОБА_1 повинна бути звільнена з підстав п.1ст.40 КЗпП України.

За таких
обставин в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, сум
авансових платежів  слід відмовити за
недоведеністю.

Керуючись
ст.ст.303,307, 309 ч.1 п.3,4,316 ЦПК України, колегія судців,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу МПП «Таврія» задовольнити частково, а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2  відмовити.

Рішення
місцевого Ленінського  районного суду м.
Полтави Полтавської області  від  29 листопада 2006р.  скасувати в частині  задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Ухвалити
нове рішення.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до МПП
«Таврія» про стягнення заборгованості по договорах позики відмовити за
безпідставністю, а в задоволенні  вимог
про стягнення  заборгованості по
заробітній платі, авансових платежах, вихідної допомоги, середнього заробітку
за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди   відмовити за недоведеністю.

В
частині відмови в задоволенні
зустрічного позову МПП «Таврія» рішення залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може
бути оскаржене  в касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.