УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого судді:    Іщенка В.І.,

суддів   Мамасуєвої
Л.О. Полянської В.О., при секретарі:
Брежнєвій O.K.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОП Бюро технічної інвентаризації в м.
Керчі, приватного нотаріусу Керченського міського нотаріального округу ОСОБА_3,
ОСОБА_4, 3-х осіб: Виконавчого комітету Керченської міської ради, ВАТ КБ «Надра» про визнання недійсним договору купівлі-продажу
нежилого приміщення, стягнення збитків і моральної шкоди, зустрічному позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору
купівлі-продажу, стягнення збитків і моральної шкоди, за апеляційними скаргами
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 Володимирівни та представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 на рішення Керченського міського
суду Автономної Республіці Крим від 25 квітня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, просила визнати недійсним
договір купівлі-продажу нежилого приміщення літ «Е» загальною площею 47,6 кв.
м. розташованого по АДРЕСА_1 від 16 червня 2006 року, а також стягнути з відповідачів збитки в сумі 20400 грн. і
моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Вимоги
мотивовані тим, що договір купівлі-продажу нежилого приміщення літ «Е»
загальною площею 47,6 кв. м. розташованого по АДРЕСА_1, який 16 червня 2006 року вона уклала з ОСОБА_2 є недійсним, оскільки приміщення,
яке вона придбала має статус жилого приміщення. Здійснюючи угоду, вона мала
придбати нежиле приміщення, проте відповідачка замість нежилого приміщення
продала квартиру, яка має статус жилого приміщення, але непридатного для мешкання. Вважає, що угода є недійсною,
оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: ст. 230 ЦК України. їй
завдана матеріальна шкода визначена в оплаті
8000 грн. ЧП ОСОБА_4 для підготовки пакету документів для оформлення договору
купівлі-продажу нежилого приміщення, 2200 грн. сплачених нотаріусу, а всього на
суму 10200 грн. Просить стягнути з відповідачів дану суму в подвійному

Справа № 22-ц-1242-Ф/07р.                        Головуючий у першій інстанції

Муратова
Ж.А. Суддя-доповідач Полянська В.О.

2

розмірі. Неправомірними діями відповідачів, вважає позивачка,
їй завдано моральної шкоди і вона просить стягнути на її користь 5000 грн.

ОСОБА_2
звернулась до ОСОБА_1 з зустрічним позовом, в якому просила розірвати договір купівлі-продажу нежилого приміщення літ «Е»
загальною площею 47,6 кв. м. розташованого по АДРЕСА_1 від 16 червня 2006 року,
стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 51 770 грн.. моральну шкоду в сумі
5 000 грн. і судові витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн..

Вимоги
мотивовані тим, що договір купівлі-продажу нежилого приміщення підлягає
розірванню, оскільки, відповідно до договору ОСОБА_1 зобов'язалась сплатити
продавцю за придбане приміщення до 26 червня 2006 року 131770 грн., однак, до
сьогодні не сплатила кошти, тобто одностороннє відмовилась від виконання
зобов'язань по договору. Позивачка по зустрічному позову вказує, що оскільки
ОСОБА_1 не виплачує кошти за придбане майно, вона терпить збитки. 01 вересня
2006 року вона була вимушена укласти угоду про задаток для подальшого продажу квартири за 80 000 грн. Сума збитку у
вигляді недоотриманого доходу складає 51 770 грн. Неправомірні дії
ОСОБА_1 спричинили моральну шкоду, яку ОСОБА_2 оцінює у 5000 грн.

Рішенням Керченського міського суду АР Крим від 25 квітня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 16 червня
2006 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки в сумі 8 000 грн.. моральну шкоду в сумі 1
000 грн. і судові витрати в сумі 90 грн.

У задоволенні решти частини позову
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційних
скаргах представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просять
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 і задоволення зустрічного
позову ОСОБА_2

В обґрунтування своїх вимог апелянти посилаються на неправильне
застосування судом матеріального і процесуального права, неповне
з'ясування суттєвих обставин по справі і
надання неналежної правової оцінки доказам, які надавалися апелянтом.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції

Задовольняючи
частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що
договір купівлі-продажу нежилого приміщення не відповідає вимогам чинного
законодавства.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони
зроблені на підставі ретельно досліджених доказів, яким надана належна правова
оцінка.

Відповідно до ч.
1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

3

Відповідно до ч.
1 ст. 230 ЦК України
якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значения,
такий правочин визнається судом недійсним.

Під обманом слід
розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з
метою вчинення правочину.

Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 230 ЦК України є введення однією стороною іншої сторони
правочину в оману щодо обставин, які мають істотне
значення.

З матеріалів справи вбачається і це підтверджено оскаржуваним договором,
іцо позивачка ОСОБА_1 бажала придбати у власність нежиле приміщення, але після укладення договору купівлі-продажу нежилого приміщення
літ «Е» загальною площею 47,6 кв. м. розташованого по АДРЕСА_1 16 червня 2006
року, дізналася, що придбана нею нерухомість не є нежилим приміщенням, має статус
жилого, але непридатного для проживання. Ці
обставини підтверджуються договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
відповідачкою ОСОБА_2 29 квітня 2004 року (а.с. 6). витягом з реєстру про
реєстрацію права власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 7), рішенням
№ 652 від 09 липня 2004 року виконкому Керченської міської ради (а.с. 8).

З вищенаведеного
випливає, що відповідачка ОСОБА_2 знала про те, що продає жиле приміщення
непридатне для проживання, але навмисно ввела в оману позивачку з метою продажу
квартири.

З доводами апелянтів про те, що жиле приміщення непридатне для проживання і
нежиле приміщення є одне і теж не можна погодитися, оскільки вони є
помилковими.

Не заслуговують
на увагу і твердження апелянтів, про те, що рішенням № 652 від 09 липня 2004
року виконкому Керченської міської ради спірне приміщення переведено у статус
нежилого, а також про те, що відсутня процедура переведення жилого приміщення у
нежиле.

Відповідно до ст. ст. 7, 8 ЖК України не придатні для проживання жилі
будинки і приміщення переобладнуються для використання в інших
цілях ( нежилі приміщення) або таки будинки
зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського
підпорядкування) ради.

Відповідно до п.
11 Положення про порядок обстеження стану житлових будинків з метою встановлення їхньої відповідності
санітарним і технічним нормам для визнання житлових будинків і житлових
приміщень не придатними для проживання, затвердженого
Постановою Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 року № 189,
якщо житловий будинок (житлове приміщення) визнано виконавчим комітетом міської Ради не відповідаючим санітарним і
технічним вимогам, виконком відповідної ради виносить пропозицію у виконавчий комітет обласної Ради про використання
цього будинку (приміщення) в інших цілях, або про знесення будинку. Як
слідує з інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 07 червня 2005 року № 01-8/1051 переведення
житлових будинків і житлових приміщень у нежилі здійснюється за рішенням
органів, які здійснюють функції виконавчих органів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, а саме: актами Ради
міністрів АР Крим.

У даному випадку вирішення питання про переведення спірної жилої квартири у
нежилу належить до компетенції Ради Міністрів АР
Крим. Проте такого рішення Ради Міністрів АР Крим матеріали справи не містять.

Не можна погодитися з апелянтами, які у підтвердження
правомірності своїх доводів посилаються на
повідомлення заступника міського голови нотаріусу про те. що квартира
АДРЕСА_1 згідно акту міжвідомчої комісії
визнана непридатною для житла і переведена в нежиле приміщення, оскільки це повідомлення
не є нормативним актом, а носить інформативний характер.

4

У відповідності
зі ст. 55
Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження майна, що підлягає
реєстрації, засвідчують за умови надання документів підтверджуючих право
власності на це майно. Так. в якості правовстановлюючого документу на
відчужуваний об'єкт приватному нотаріусові ОСОБА_3 був наданий договір
купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2004 року, згідно якого ОСОБА_6 купила
квартиру. Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за ОСОБА_6 19 травня 2004 року в Керченському МРБТІ, про що
свідчить відповідний витяг.

Відповідно до п.
38 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 документи для
посвідчення договорів про відчуження майна. що підлягають реєстрації,
приймаються нотаріусами тільки при наявності витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Для посвідчення договору, що
оспорюється, продавцем ОСОБА_6 було надано витяг з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, видане 08 червня 2006 року Керченським МРБТІ
НОМЕР_1 (а.с.53). Згідно даного витягу в якості об'єкта нерухомого майна
вказано нежиле приміщення, розташоване за АДРЕСА_1 що не відповідає типу
об'єкту у правовстановлюючому документі, а саме: квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності
на об'єкти нерухомого майна оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з
видачею свідоцтва про право власності фізичним й юридичним особам на об'єкти
нерухомого майна, які у встановленому порядку переведені з жилих у нежилі, при
наданні рішення відповідного органа.

Таким чином, відповідно до вимог
ст. 55 Закону України «Про нотаріат» для посвідчення договору, що оспорюється,
продавцеві в якості правовстановлюючого документу
потрібно було надати нотаріусові свідоцтво про право власності на нежиле
приміщення. Із чого слідує, що для посвідчення угоди продавцем були пред'явлені
невідповідні вимогам законодавства (ст. 49 Закону України «Про нотаріат»)
документи. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов
висновку про те що згідно винних дій відповідачки ОСОБА_6 між нею та ОСОБА_1 укладений
недійсний договір, і правомірно задовольнив частково позов ОСОБА_1 в частині
стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди у вигляді збитків у розмірі 8000 грн. і 1000 грн. моральної
шкоди, згідно наданих нею доказів.

Колегія суддів
погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6, оскільки
висновок суду зроблений на підставі доказів,
наданих сторонами по справі, яким надана належна правова оцінка.

Колегія суддів вважає, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і встановив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і
застосував закон, який їх регулює, ухвалив рішення з дотриманням вимог ст. 213
ЦПК України. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому
скарги задоволенню не підлягає.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі
наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307. 308. 313. 314. 315 ЦПК України,
колегія судів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7  та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

5

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 25 квітня 2007 року за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2. ОГІ Бюро технічної інвентаризації в м. Керчі, приватного нотаріусу
Керченського міського нотаріального округу
ОСОБА_3. ОСОБА_4. 3-х осіб: Виконавчого комітету Керченської міської
ради, ВАТ КБ «Надра» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого
приміщення, стягнення збитків і моральної шкоди, зустрічному позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення збитків і моральної
шкоди залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її

проголошення, однак, може бути оскаржена до суду
касаційної інстанції протягом двох

місяців з дня набрання законної сили.