Справа №22ц-1026, 2007р.                         Головуючий
в 1-й інстанції Сокирко Л.М.
Категорія: 33                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007
року травня місяця «29» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого -
Пузанової Л .В.
Суддів: Стародубця М. П.,  Фурман Т.Г.
при секретарі - Костеннікові Д.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргоюОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від
14 грудня 2006 року в справі за позовомОСОБА_1до ОСОБА_2,  третя особа Чорнобаївська сільська рада,  про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою,  -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні
2006 року Ходус Валентина Анатоліївна звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позивачка
зазначала,  що на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 12.02.2002 року вона є власником домобудівлі з
господарськими спорудами,  розташованої
по вул.  АДРЕСА_1і на земельній ділянці
площею 0, 08га.

Відповідач
як власник будинку АДРЕСА_2 є суміжним з нею землекористувачем.

Суміжні
земельні ділянки розділені встановленою ОСОБА_2 огорожею,  однак в даний час щодо меж між ними виникають
спори,  які врегульовати в позасудовому
порядку не вдалося.

Вважаючи,  що відповідач перемістив межі між земельними
ділянками,  зайнявши частину переданої їй
для обслуговування будинку та господарських будівель земельної ділянки,  позивачка просила суд зобов'язати ОСОБА_2.
усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою,  розташованою по вул.  АДРЕСА_1,
шляхом відновлення межі з земельною ділянкою по вул. АДРЕСА_2 з
встановленням огорожі по колишній межі з шириною обох земельних ділянок по 12
метрів та знесенням сараю,  що належить
ОСОБА_2 3 її земельної ділянки.

Рішенням від 14
грудня 2006 року суд відмовив у задоволенні позову.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове,  яким задовольнити її позовні вимоги,  посилаючись на те,  що суд першої інстанції поверхово дослідив
обставини справи,  зібраним доказам дав
неправильну оцінку та постановив рішення,
яке не відповідає вимогам закону і дійсним обставинам справи.

Письмові
заперечення на апеляційну скаргу до суду не надійшли.

Заслухавши
доповідача,  перевіривши правильність та
обґрунтованість рішення в межах,
визначених  ст.303 ЦПК України,  колегія суддів вважає,  що скарга підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог,  суд виходив із того,  що порушень прав позивачки як
землекористувача не виявлено,  оскільки
фактична межа між суміжними земельними ділянками є такою,  що історично склалася.

Проте
такий висновок зроблений передчасно,  .
без достатнього дослідження прав та обов'язків сторін,  виниклих правовідносин та без правової оцінки
зібраних доказів.

Судом
встановлено і підтверджується матеріалами справи,  що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом є власником домобудівлі з господарськими спорудами по вул.  АДРЕСА_1.

ОСОБА_2
на підставі договору купівлі-продажу посвідченого нотаріально 26.10.2005 року
належить домобудівля з господарськими спорудами по вул.  АДРЕСА_2

Земельні
ділянки,  на яких розташовані будинки
сторін,  мають спільну межу,  щодо відновлення якої між сторонами виник
спір.

Враховуючи,  що відповідно до діючого в Україні в період
виникнення у кожного із землекористувачів права на користування спірними
земельними ділянками земельного законодавства питання про надання земельних
ділянок у користування та передачу їх у власність вирішувалось відповідними
органами влади чи місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок
з перенесенням їх меж у натурі (на місцевість) і виготовленням та видачею
документів,  що посвідчують право
користування (власності) землею,  а також
зважаючи,  що статтею 22 ЗК України в
редакції 1991 року та статтями 118, 125 ЗК України в редакції 2001 року
встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) віднесено до
компетенції землевпорядних організацій,  суду
при вирішенні даної справи належало витребувати у сторін на підтвердження права
на земельну ділянку документи,  які
згідно законодавства можуть засвідчувати таке право та з'ясувати,  чи встановлювалися між спірними земельними
ділянками тверді межі відповідно до планів відведення земельних ділянок і чи
правомірними є вимоги позивачки у випадку,
якщо такі межі землевпорядними організаціями не встановлювалися і не
відновлювалися.

Згідно
плану відводу земельної ділянки по вул. АДРЕСА_1,  межа між суміжними землекористувачами є
прямою лінією,  а фактично у зв'язку із
знаходженням господарських будівель землекористувача ОСОБА_2. має виступ у бік
присадибної земельної ділянки позивачки /а.с. 12, 13, 14, 19/.

При
вирішенні спору суд не витребував у відповідача план відводу земельної ділянки
за місцем знаходження його домобудівлі,
не з'ясував,  чи вирішувалося
компетентним органом у порядку визначеному центральним органом виконавчої влади
з питань земельних ресурсів питання про відновлення меж в спірних правовідносинах
відповідно до  ст. 107 ЗК України,  не з'ясував,
чи узаконені господарські будівлі,
що виступають на земельну ділянку позивачки,  не перевірив,
чи не відбулася зміна їх розмірів після набуття відповідачем права
власності на будівлю та виконання ним певних робіт щодо їх ремонту та
облаштування та за правилами ч.4  ст. 10
ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи,  оскільки не порушив перед сторонами питання в
підтвердження їх доводів щодо проведення судово-технічної експертизи.

Враховуючи,  що суд першої інстанції не створив необхідних
умов для всебічного та повного дослідження обставин справи,  а передбачених ч.2  ст. 3ОЗ ЦПК України підстав для дослідження
судом апеляційної інстанції доказів,  які
не досліджувалися судом першої інстанції,
немає і апелянт,  подавши
апеляційну

скаргу
на нові докази,  які підлягають
дослідженню чи оцінці при розгляді апеляційної скарги не посилається і таких
доказів не надає,  колегія суддів вважає,  що ухвалене в справі рішення підлягає
скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При
новому розгляді суду слід врахувати наведене,
вжити передбачених законом заходів до всебічного та повного з'ясування
обставин справи і залежно від встановленого відповідно до вимог матеріального
права вирішити спір.

На
підставі наведеного,  керуючись  ст.
ст.  303, 307, 311, 314, 315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Білозерського районного суду Херсонської області від 14 грудня 2006 року
скасувати,  справу направити на новий
розгляд в той же суд іншим суддею.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.