Справа № 33ц-141                                Головуючий в 1 інстанції
Категорія - 44                                                                     Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем    України

26 червня 2007 року.                                                                                 м.
Луцьк

Колегія
суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Волин­ської
області в складі:

головуючого             Лончука В.Г.,

суддів                         Расевича СІ., Подолюка
В.А.,

Шевчук Л.Я.,
Мудренко Л.І.

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства „Козівський агропостач" про стягнення коштів за каса­ційною
скаргою відкритого акціонерного товариства „Козівський агропостач" на
рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 липня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 25 листопада 2004
року, -

встановила:

У липні 2003 року ОСОБА_1
звернувся в суд з зазначеним позовом.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 1 квітня 1998 року між від­критим
акціонерним товариством „Козівське хлібоприймальне підприємство" (далі - ВАТ „Козівське
хлібоприймальне підприємство"), з яким він 17 червня 2003
року уклав договір уступки
права вимоги виконання відповідачем зобов'язання, з однієї сторони, та
відкритим акціонерним товариством „Козівський агропостач" (далі - ВАТ „Козівський
агропостач"), з другої сторони, було укладено договір схову
паливно-мастильних матеріалів. Останній на вимогу ВАТ „Козівське
хлібоприймальне підприємство" відмовився повернути одержані за договором
паливно-мастильні матеріали, а тому позивач просив стягнути з відповідача 675060,79 грн.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішення Тернопільського міськрайонного суду від 9 липня 2004 року позов
задоволено. Постановлено стягнути із ВАТ „Козівський агропостач" на
користь ОСОБА_1 675060,79
грн. в порядку відшкодування вартості паливно-мастильних матеріалів і 1700 грн. понесених
витрат по сплаті державного мита.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25 листопада 2004 року рішення
суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ВАТ „Козівський агропостач"
ставить питання про скасування судових рішень та закриття провадження у справі,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції, з яким погодився апеля­ційний
суд, виходив з того, що між ВАТ „Козівське хлібоприймальне підприємство"
та ВАТ „Козівський агропостач" 1
квітня 1998 року було
укладено договір схову, і застосував до спі­рних правовідносин ст.ст. 413-423 ЦК Української РСР.

Проте з таким
висновком погодитись не можна.

З укладеного між ВАТ „Козівське хлібоприймальне підприємство" та ВАТ
„Козів­ський агропостач" 1
квітня 1998 року
договору вбачається, що його предметом є не лише збе­рігання, а й злив і налив
нафтопродуктів (тобто він є комплексним) і діє до закінчення відпу­ску
нафтопродуктів.

Чинний на час виникнення спірних правовідносин ЦК УРСР не передбачав
існу­вання такого окремого виду договору.

У тих випадках, коли в чинному законодавстві немає
спеціальної норми щодо укладеної сторонами угоди, суд застосовує загальні
положення про зобов'язання, передбачені главами 14-19 ЦК Української РСР.

Крім того, згідно ст. 76
ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності по­чинається з дня
виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізна­лася
або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, з метою вирішення питання про закінчення строку позовної
давнос­ті, суду слід з'ясувати строк закінчення відпуску відповідачем
нафтопродуктів, оскільки саме з цього часу ВАТ „Козівське хлібоприймальне
підприємство" повинно було дізнатися про порушення свого права, і
врахувати при цьому положення ст. 77
ЦК Української РСР, у від­повідності до якої, зміна осіб у зобов'язанні не
тягне за собою зміни строку позовної давнос­ті.

Оскільки апеляційний суд залишив поза увагою наведені
порушення суду першої інстанції і не виправив їх, оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства „Козівський
агропостач" задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 9
липня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25 листопада 2004 року в даній
справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.