РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

19
червня 2007 року                                                                                       м.  Ужгород

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської
області  у складі:

головуючого -
судді Леска В.В. суддів -
Кондора Р.Ю.,  Кожух О.А. при секретарі -
Удут В.Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною
скаргою відповідачки ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 29
грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення,  встановлення права власності на частину
житла,  встановлення порядку користування
жилими приміщеннями та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні частиною
квартири,  -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтня
2006 року ОСОБА_2 3вернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про встановлення права
власності на частину житла,  встановлення
порядку користування жилими приміщеннями та просила зобов'язати відповідачку не
чинити перешкод у користуванні частиною квартири.

Позовні
вимоги мотивувала тим,  що 9 березня 1993
року розірвала шлюб з ОСОБА_3,  а з листопада
місяця того ж року разом із сином проживала у кімнаті АДРЕСА_1. Кімната була
надана їй керівництвом Закарпатської геологорозвідувальної експедиції у зв'язку
з роботою художнім керівником у будинку культури експедиції.

Надана
позивачці кімната АДРЕСА_1 знаходилася в одному блоці з кімнатою АДРЕСА_2,  в якій проживав ОСОБА_4 та АДРЕСА_3 - в якій
проживав ОСОБА_5 Позивачка познайомилася із ОСОБА_5 і стала проживати з ним
однією сім'єю. Вони за спільні кошти проводили оплату за проживання в кімнатах
та комунальні послуги.

У 2001
році гуртожиток перестав існувати,  а
будівлю передано на баланс Берегівської міської ради.

Згідно з
розпорядженням комісії по приватизації житла Закарпатської
геологорозвідувальної експедиції від 10 травня 2001 року № 2АДРЕСА_1 ОСОБА_5
видано свідоцтво про право власності на житло,
квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 61, 90 кв. м. ,  яка виникла в результаті перепланування
кімнат АДРЕСА_2,  АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1.

В цей
час звільнився з роботи ОСОБА_4 і запропонував їй придбати його кімнату
АДРЕСА_2 загальною площею 21, 5 кв.м.

Із
загальної площі квартири їй належить кімната площею 21, 5 кв.м. ,  лоджія - 3, 5 кв.м.  та 1/2 прихожої,  а всього 43, 1 кв. м. ,  що становить 69, 63 % від загальної площі.

Справа №
22ц - 907/07                                                                          Номер
рядка статистичного звіту : 5

Головуючий у
першій Інстанції: Балог 1.1. Суддя - доповідач : Леско В.В.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за спільні сімейні кошти провели ремонт у квартирі. Вони
не задумувались над тим,  на кого буде
оформлена квартира. Тому право власності на квартиру оформлено на ОСОБА_5,  як на голову сім'ї.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 помер.

У серпні
2004 року відповідачка захопила квартиру і чинить їй перешкоди в проживанні.

Посилаючись
на вказані обставини,  позивачка просила
задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням суду
позов задоволено частково.

Вселено
ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_4,  визнано за
нею право власності на 1, 2 частину квартири та надано у користування кімнати
площею 21, 5 кв.м.  та 14.6 кв.м. ,  лоджію - 3, 5 кв.м.  та 1А передпокою.

Всі інші
приміщення залишено у користуванні неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6,  спадкоємців опо закону після смерті їх батька
ОСОБА_5

В
апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 порушила питання про скасування рішення
суду як незаконного і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні
позову.

Межі
оскарження - суд не врахував,  що згідно
довідки Закарпатської геологорозвідувальної експедиції позивачці не надавалось
житло і не могло надаватися у належному їм рутрохитку,  оскільки ОСОБА_2 не працювала в експедиції,  а згідно свідоцтва про право власності на
житло від 10 травня 2001 року квартира приватизована тільки ОСОБА_5

ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу і пояснили,  що твердження ОСОБА_2 про проведений спільно
із ОСОБА_5 за спільні кошти ремонт та переобладнання квартири нічим не
підтверджені та не взято до уваги покази свідків ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9,
ОСОБА_10,  ОСОБА_11 і
ОСОБА_12,  що позивачка виїхала із
гуртожитку у 2000 році до свого колишнього чоловіка ОСОБА_3 і що у квартирі відсутні
її речі.

Позивачка
ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з'явилася. Надіслала телеграму про
неможливість прибути в судове засідання через хворобу. Відповідно до ч.3  ст.
169 ЦПК України колегія суддів розглядає справу у відсутності
позивачки,  яка не надала доказів про
хворобу і без поважної причини повторно не з'явилася в судове засідання.

Заслухавши
доповідача,  пояснення відповідачки та її
представника,  дослідивши матеріали
справи й обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Матеріалами
справи встановлено,  що згідно
розпорядження комісії по приватизації житла Закарпатської геологорозвідувальної
експедиції від 10 травня 2001 року № 212 ОСОБА_5 видано свідоцтво про право
власності на житло,  квартиру АДРЕСА_4
загальною площею 61, 90 кв. м. ,  яка
виникла в результаті перепланування кімнат АДРЕСА_2,  АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1. Свідоцтво в
установленому законом порядку не оспорювалось.

Спірна
квартира зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_5 в цілому,  що вбачається з довідки Берегівського
районного бюро технічної інвентаризації від 26 квітня 2005 року за № 63.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 помер.

Задовольняючи
частково позов ОСОБА_2 про вселення в спірну квартиру та визнання права
власності на 1/2 частину квартири,  суд
першої інстанції на підставі технічного паспорта на квартиру та показів свідка
ОСОБА_13 вважав доведеним,  що ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 відповідно до  ст.  1130 ЦК
України домовились за свої кошти переобладнати три кімнати в гуртожитку на
одну двокімнатну квартиру.

Такий висновок
суду не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Угода
про спільну діяльність,  укладення якої
із ОСОБА_5 доводить позивачка,
охоплюється періодом до 2001 року,
коли ОСОБА_5 став власником спірної квартири.

Щодо цивільних
правовідносин,  які виникли до набрання
чинності ЦК 2003 p.,
положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків,  що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Оскільки зазначені правовідносини виникли до набрання новим Кодексом
чинності і не мають продовжуваного характеру,
то суд при розгляді справи мав керуватися положеннями ЦК 1963 p.

Відповідно
до статей 44,  430 ЦК України (у
редакції 1963 p.),  чинних на момент виникнення спірних правовідносин,   ст.
207 та  ст.  1131 ЦК
нового Кодексу,  договори про сумісну
(спільну) діяльність мають бути укладені у письмовій формі. Недодержання
простої письмової форми відповідно до
ст.  46 КЦ ( у редакції 1963 р.)
та змісту  ст.  215 ЦК
України 2003 року позбавляє сторони права в разі виникнення спору
посилатися для підтвердження укладання договору на показання свідків.

ОСОБА_2
не надала укладеного в письмовій формі договору із ОСОБА_5 про наявність
домовленості про створення спільної власності.

Встановлено,  що за ОСОБА_2 3ареєстровано домоволодіння
АДРЕСА_1 по вул.  Бем Йожефа в м.  Берегово на праві приватної власності в
цілому і відчуження нерухомого майна в період з 2000 року по 2007 рік не
проводилось (а.с.  111),  тобто позивачка на момент приватизації
спірної квартири була власником будинку.

За таких
обставин,  відповідно до п. 2 та п.
4  ст.
309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню за недоведеністю
обставин,  що мають значення для
справи,  які суд вважав встановленими й
неправильним застосуванням норм матеріального права та необхідно ухвалити нове
рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову про вселення у квартиру,  встановлення права власності на частину
житла,  встановлення порядку користування
жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні частиною квартири за
відсутністю жодних правових підстав для задоволення такого.

Керуючись  ст.
ст.  307,  309,
314,  316,  317,
319 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

РІШИЛА:

Апеляційну
скаргу відповідачки ОСОБА_1 задовольнити

Рішення
Берегівського районного суду від 29 грудня 2006 року скасувати.

В позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення,
встановлення права власності на частину житла,  встановлення порядку користування жилими
приміщеннями та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні частиною
квартири відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох
місяців з

моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду
касаційної

інстанції.