УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року жовтня місяця 01 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді
Курської А.Г.

суддів:   Синельщікової О. В. , Горбань В.В.

при секретарі   Галіч Ю.Є.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ЖЕО Київського району міста Сімферополя до ОСОБА_1 про визнання таким,  що втратив право користування житловим
приміщенням,  доОСОБА_2 про виселення та
за зустрічним позовомОСОБА_2 до ЖЕО Київського району міста Сімферополя,  Сімферопольської міської ради про визнання
права користування житловим приміщенням,

за
апеляційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 04 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим
від 04 грудня 2006 року позови ЖЕО Київського району міста Сімферополя
задоволено. ОСОБА_1 визнано таким,  що
втратив право користування житловим приміщенням у квартиріАДРЕСА_1ОСОБА_1 знято
з реєстрації за вказаною адресою.ОСОБА_2 виселено з квартири АДРЕСА_1без
надання іншого жилого приміщення. З ОСОБА_1 на користь ЖЕО Київського району
міста Сімферополя стягнено сплачений судовий збір у сумі 8, 50 грн. У
задоволенні позовних вимогОСОБА_2 до ЖЕО Київського району міста
Сімферополя,  Сімферопольської міської
ради про визнання права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду міста Сімферополя від 16 квітня 2007 року
виправлено описку в рішенні від 04 грудня 2006 року та вказано правильно
прізвище,  ім'я та по-батькові
відповідачів за основним позовом - ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  прізвище,  ім'я
та   по-батькові   бабки
ОСОБА_2.   -   ОСОБА_3

Справа №
22-ц-3924/2007 р.                Головуючий
в першій інстанції Чумаченко Р.Д.

Доповідач       Синельщікова О.В.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2. ставить питання про скасування рішення суду і
просить увалити нове рішення,  яким
відмовити у задоволенні позовних вимог ЖЕО Київського району міста Сімферополя
та задовольнити його зустрічні позовні вимоги,
посилаючись на те,  що рішення
суду незаконне і необгрунтоване,
ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує,  що судом неповно з'ясовані
обставини,  що мають значення для
справи,  і висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зокрема,  висновок
суду про те,  що він не вважає себе
членом сім'ї наймача,  оскільки не
оплачує комунальні платежі,  не
відповідає фактичним обставинам справи,
оскільки він звертався до ЖЕУ-5 Київського району з приводу внесення
квартирної плати,  але йому було
відмовлено. Також вважає,  що суд не взяв
до уваги ті обставини,  що він перейшов
проживати у спірну квартиру не тільки з причини поганого самопочуття своєї
бабки,  але і із-за того,  що місцем його реєстрації є будинок барачного
типу,  де житловою є тільки одна кімната,  в якій окрім його матері та звідного брату
проживає чоловік,  з яким його матір
знаходиться в фактичних шлюбних відносинах,
у зв'язку з чим з 1998 року відповідач став проживати в сім'ї
батька,  а у 2000 році переїхав у спірну
квартиру на постійне проживання. Отже,
суд,  виселивши його із спірної
квартири,  фактично лишив його житла.
Крім того,  посилається на те,  що,
задовольняючи позовні вимоги ЖЕО Київського району міста
Сімферополя,  суд прийняв до уваги
одностороннє складений акт без дати,
підписаний виключно співробітниками ЖЕУ-5 Київського району міста
Сімферополя та акт від 05.02.2004 року про відсутність за місцем проживання
його батька,  які не можуть бути
належними доказами того,  що він не
проживає у спірній квартирі.

Заслухавши
суддю-доповідача,  відповідача
ОСОБА_1,  його представника,  представника Сімферопольської міської ради,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції виходив з
того,  що відповідач ОСОБА_1 з березня
2003 року не проживає в квартирі № 38 по вул.
Фрунзе,  28 в місті Сімферополі,
а тому втратив право користування житловою площею у зазначеному
приміщенні на підставі статті 71 Житлового кодексу України.

Суд
також встановив,  що відповідач ОСОБА_2
на законних підставах не набув права проживання у зазначеній квартирі,  як член сім'ї наймача за статтею 64 Житлового
кодексу України,  а тому підлягає
виселенню за підставами статті 116 Житлового кодексу України,  як такий,
що самоправно зайняв житлове приміщення.

Колегія
суддів апеляційного суду не може погодитися з рішенням суду першої
інстанції,  як ухваленим з суттєвим
порушенням норм процесуального права,  що
тягне за собою безумовне скасування судового рішення з передачею справи на
новий розгляд.

При
цьому колегія суддів виходить з вимог частини 3 статті 303 Цивільного
процесуального кодексу України,
відповідно до якої апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної
скарги,  якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або
порушення норм процесуального права,  які
є обов'язковою підставою для скасування рішення.

При
апеляційному перегляді справи встановлено,
що відповідач ОСОБА_1 з червня 2003 року знаходиться у розшуку,  як такий,
що пропав без вісті,  його місце
знаходження невідомо (а.с. 62).

За таких
обставин,  суд першої інстанції повинен
був користуватися частиною 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу
України,  згідно якої відповідач,  місце проживання (перебування чи роботи) або
місцезнаходження якого позивачеві невідоме,
навіть після його звернення до адресного бюро і органів внутрішніх
справ,  викликається в суд через
оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач
вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

У цьому
випадку суд першої інстанції мав право розглядати справу за відсутності
ОСОБА_1.  лише після надходження
відомостей щодо виклику відповідача до суду у зазначеному вище порядку,  згідно з частиною 9 статті 76 Цивільного
процесуального кодексу України.

У
зв'язку з тим,  що порядок виклику відповідача,  місце знаходження якого невідоме,  судом порушений,  слід вважати,
що справа розглянута за відсутності відповідача ОСОБА_1. ,  належним чином не повідомленого про час і
місце судового засідання,  що є підставою
для скасування рішення за п.3 частини 1 статті 311 Цивільного процесуального
кодексу України.

Крім
того,  суд першої інстанції неповністю
з'ясував обставини справи,  не встановив
за яких саме неповажних причин відповідач не проживає у спірному приміщенні,  та втратив право на проживання у ньому.

Розглядаючи
позовні вимоги про виселення іншого відповідача ОСОБА_1,  суд першої інстанції не звернув уваги на
те,  що позов про виселення заявлено
неналежним позивачем - ЖЕО Київського району міста Сімферополя,  тобто органом,  який лише управляє житловим фондом і не має
права розпоряджатися ним.

Пленум
Верховного Суду України в п. 4 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року „Про деякі
питання,  що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив,  що в силу статті 61 Житлового кодексу України
житлово-експлуатаційна організація,  а
при її відсутності -підприємство,
установа,  організація як
наймодавець можуть бути стороною в спорах,
що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі,  зокрема,
пред'являти позови про визнання наймача таким,  що втратив право користування жилим
приміщенням,  розірвання договору найму
жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття,  псуванням і руйнуванням жилих приміщень.
Однак у справах із питань,  віднесених до
компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної
адміністрації,  або з питань управління
житловим фондом,  віднесених його
власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі статтею 18
Житлового кодексу України (наприклад,
про визнання ордера недійсним,
надання,  бронювання або обмін
жилого приміщення,  визнання права на
жиле приміщення,  крім випадків,  коли в ньому проживають інші члени сім'ї
наймача),  належною стороною повинен бути
відповідний орган чи власник житлового фонду.

Апеляційним
судом встановлено,  що власник житлового
фонду,  до якого також віднесено квартиру
АДРЕСА_1участі у справі в якості позивача за вимогами про виселення ОСОБА_1 без
надання іншого житлового приміщення не приймав і ставлення власника житлового
фонду до зазначеного позову не з'ясовано.

За таких обставин,  колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції задовольнив позовні
вимоги про виселення ОСОБА_1 на користь неналежного позивача,  вирішивши питання про права іншої особи,  яка не зверталася до суду з відповідними
вимогами.

З
урахуванням викладеного,  колегія суддів
вважає,  що після скасування судового
рішення,  ухваленого за первісними та
зустрічними вимогам,  справу слід
повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303,
307,  311,  314,
315 Цивільного процесуального кодексу України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Київського районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 04
грудня 2006 року скасувати,  справу
направити на новий розгляді до суду першої інстанції.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної інстанції.