УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007
року

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області у
складі:

головуючого
судді  Демковича Ю.Й.,

суддів Стефлюк
О.Д.,  Гурзеля І.В.

при секретарі
Стець І.В.,

з участю апелянта
ОСОБА_1,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2006 року

по справі за
позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства "Ватин" /надалі
"товариство"/ про розірвання трудового договору за власним
бажанням,  визнання недійсним наказу про
звільнення з роботи,  стягнення заробітку
за час вимушеного прогулу,  видачу
трудової книжки,     стягнення   вихідної
допомоги,     проведення    остаточного   розрахунку
та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове,  яким задовольнити його
вимоги,  посилаючись на те,  що судом порушені норми процесуального права
щодо оцінки доказів.

Зазначає,  що судом дана невірна оцінка актам про
відсутність його на робочому місці,  які
послужили підставою звільнення,  та акту
про видачу трудової книжки.

В
апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримав вимоги скарги,  пославшись на мотиви,  викладені в ній.

Рішенням
Кременецького районного суду від 26.12.06 у задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю та недоведеністю заявлених вимог.

Суд
першої інстанції виходив із того,  що наказом
№ 32-к від 12.09.03 позивач звільнений з роботи у відповідності до п. 4  ст.  40
КЗпП України за допущені прогули без поважних причин. Тому суд вважав,  що відсутні підстави для розірвання трудового
договору,  оскільки трудові відносин між
сторонами припинені з моменту видачі наказу № 32-к від 12.09.03.

Із таким
висновком колегія суддів погоджується,
виходячи із наступного.

Встановлено,  що позивач перебував у трудових відносинах із
відповідачем,  які розірвані на підставі
наказу № 32-к від 12.09.03. Останній звільнений з роботи у відповідності до п.
4  ст.
40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Прогул,  вчинений позивачем,  доводиться матеріалами справи.

Окрім
цьош,  рішенням Кременецького районного
суду від 22.12.05 відмовлено позивачу в задоволенні позову щодо допуску його до
роботи у товаристві та в стягненні

Справа №
22а - 446                               Головуючий
у 1-й інстанції - Зембра Є.Й.

Категорія
- 5                                           Доповідач
- Демкович Ю.Й.

2

середньомісячного заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодуванні матеріальної й моральної шкоди. Суд при винесенні
даного рішення виходив,   із того,   що позивач не перебуває у трудових
відносинах із відповідачем.

Тому,   суд першої інстанції правомірно дійшов до
висновку про відсутність на час розгляду спору трудових відносин між сторонами.

З
приводу цього вимоги позивача,
враховуючи положення   ст.    ст.
21,   38 КЗпП України,   про розірвання трудового договору за власним
бажанням є безпідставними.

Також
безпідставними є вимоги останнього щодо визнання недійсним наказу № 32-к від
12.09.03 про його звільнення,   оскільки
докази свідчать про вчинений останнім прогул без поважних причин.

Безпідставними
є вимоги позивача й щодо зобов'язання відповідача видати трудову книжку,   так як згідно із актом від 12.12.03 книжка видана
останньому.

Враховуючи,   що трудові відносини між сторонами припинені
з 12.09.03,   тому вимоги позивача про
стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення вихідної допомоги та проведення остаточного розрахунку є
необгрунтованими.

Крім цього,   ОСОБА_1 не доведено,   що діями відповідача йому заподіяна моральна
шкода,   а тому відсутні підстави для її
відшкодування в порядку,
передбаченому   ст.   237-1 КЗпП України.

Апеляційна
інстанція не приймає до уваги доводів апелянта щодо наявності трудових відносин
між сторонами станом на 04.12.03 - дату видачі довідок про заробітну плату
останнього,   так як вказані довідки
(а.с.   43,   44,
45,   46) не є підтвердженням
трудового договору,   а лише свідчать про
те,   що останній перебував у трудових
відносинах із товариством ,  з січня
місяці по листопад місяць 2003 року і йому нараховувалася заробітна плата.
Довідка видавалася для надання житлових субсидій.

Враховуючи
матеріали справи,   пояснення
апелянта,   колегія суддів вважає,   що апеляційну скаргу позивача слід
відхилити,   а рішення суду залишити без
змін,   так як судом першої інстанції
вірно відмовлено у задоволенні позову й підстав для скасування рішення,   з мотивів,
наведених в скарзі,   немає.

Керуючись   ст.
ст.   218,   303,
304,   307,   308,
315 ЦПК України,   колегія суддів,   -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяців.