Справа № 22а- 3567            Головуючий у 1 інстанції Садовський
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
квітня   2007 року       Апеляційний суд Донецької області

в складі:

Головуючого     Новосядлої В.М.

Суддів  Постолової В.Г.,   Троценко Л.І.

при секретарі
Алексєєвій Г.Є.

за участю
адвоката ОСОБА_4,

відповідачки
ОСОБА_1

Розглянувши
у відкритому судовому  засіданні в місті
Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1    на
рішення Докучаєвського міського    суду
Донецької області від 13 лютого 2007 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна придбаного під
час шлюбу особистою власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,3-я
особа ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири

ВСТАНОВИВ:

В
листопаді 2006 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом до відповідачки,
вказував, що з відповідачкою знаходився в зареєстрованому шлюбі з 4 серпня 2001
року по 9 лютого 2006 року. 3 листопада 2001 року під час сумісного проживання
він за особисті гроші і кошти своїх батьків, отриманих від частки в уставному
фонді підприємства „ Автосервіс"
придбав за 1773 грн. однокімнатну квартиру , загальною площею 41,7
кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1. В придбанні вказаної квартири
відповідачка участі не приймала. 4 вересня 2002 року вказану квартиру він
продав і придбав за 3300 грн. 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 58,2
кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_2 . Вказана квартира була придбана за
його особисті кошти, виручені від продажу однокімнатної квартири та кошти його
матері, яка займалась підприємницькою діяльністю і мала достатній прибуток,
який дозволив їй зробити ремонт в придбаній квартирі і погасити заборгованість
по оплаті за квартиру від попередніх власників. Вважає, що спірна квартира с
його особистою власністю, оскільки вона була придбана хоча і під час шлюбу з
відповідачкою, але не за їх спільні кошти, крім того оплата за комунальні
послуги спірної квартири також не проводилась із сімейного бюджету, оскільки
він має статус інваліда війни і звільнений від оплати комунальних послуг.
Просив визнати спірну квартиру його особистою власністю.

Відповідачка
ОСОБА_1 не погодилась з вказаним позовом і звернулась в суд із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що спірна квартира була придбана за сумісні
кошти і є їх спільною сумісною власністю. Просила відмовити в задоволені позову
ОСОБА_2 та  визнати за нею право
власності на 12 частину спірної квартири.

Рішенням  Докучаєвського міського    суду, Донецької області від 13 лютого 2007
року    позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права особистої власності на квартиру АДРЕСА_2 задоволено. Визнано за
ОСОБА_2 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_2

В
задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності
на 1/2 частину квартири відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1   просить
скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову
ОСОБА_2 та про задоволення її зустрічного позову, посилаючись на те, що суд
незаконно позбавив її права власності, зокрема
не враховано, що на час придбання спірної квартири однокімнатна квартира
ще не була продана,   що часткове
погашення матір*ю позивача заборгованості по комунальним послугам не є доказом
придбання спірної квартири за її кошти , а остання не надала суду доказів
вкладення своїх коштів в придбання спірної квартири .

Судом
при розгляді справи встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі
з 4 серпня 2001 року по 9 лютого 2006 року. З листопада 2001 року під час шлюбу
ОСОБА_2 придбав однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка ним була
продана 4 вересня 2002 року за 1970 грн.

Згідно з
договором купівлі - продажу від 27 серпня 2002 року ОСОБА_2 придбав спірну
квартиру, продаж якої вчинено за 3300 грн.

В
спірній квартирі в якості членів сім*ї з 20 вересня 2002 року по 3 жовтня 2006
року була зареєстрована ОСОБА_1 та її донька. Відповідно з   довідкою №14 від 30 січня 2007 року    ОСОБА_3 займалась підприємницькою діяльністю
з 1 липня 1999 року по 18 липня 2001 року і її валовий доход складав 219138
грн. Згідно з копій квитанцій від 29 серпня 2002 року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_5
провела оплату заборгованості за комунальні послуги по спірній квартирі. Згідно
з довідкою № 12 від 20 січня 2007 року ОСОБА_1 займається підприємницькою
діяльністю з 18 січня 2000 року по теперішній час і її доход за період з 18
січня 2000 року по 21 грудня 2002 року складав 9504 грн.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені її зустрічного
позову, суд виходив з того, що спірна квартира була придбана не за сумісні
кошти подружжя , а відповідачкою не надано було доказів на підтвердження своїх
доводів.

Заслухавши
доповідача, пояснення відповідачки та виступ адвоката,   перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги   , апеляційний суд вважає,
що апеляційна скарга   підлягає
задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за
таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимога ОСОБА_2 та відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені її зустрічного
позову суд виходив з того, що   спірна
квартира була придбана не за сумісні кошти подружжя.

Проте з
таким висновком суду погодитися не можна, оскільки його зроблено у зв*язку з
невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм
матеріального права , що відповідно з вимогами ч.1 п.3 ,ч.2 ст. 309 ЦПК України
є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення

Апеляційний
суд вважає, що при вирішенні спору слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та
сім*ю України , оскільки спірні правовідносини між сторонами

виникли   до набрання чинності Сімейного кодексу
України, з часу придбання спірної квартири.

Згідно
зі ст .22 КпШС України   майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно і у тому разі, якщо один з них був
зайнятий,, веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших
поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з
вимогами ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Встановлено,
що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 4 серпня 2001 року до 9 лютого
2006 року.

Відповідно
з договором купівлі- продажу від 27 серпня 2002 року, посвідченого приватним
нотаріусом Докучаєвського міського нотаріального округу та зареєстрованого в
Волновахському БТІ 9 вересня 2002 року за реєстром № 2974 п-5/142 ОСОБА_2 під
час шлюбу придбав квартиру за адресою АДРЕСА_2 і у якій відповідачка ОСОБА_1
була зареєстрована зі своєю донькою з 20 вересня 2002 року по З жовтня 2006
року.

Відповідно
до ч.3 вказаного договору продаж спірної квартири вчинено за 3300 грн., які
продавці одержали повністю до підписання цього договору.

Згідно з
договором купівлі- продажу(а.с.ІЗ) однокімнатна квартира АДРЕСА_1 була продана
позивачем ОСОБА_2 4 вересня 2002 року

Тому
посилання позивача ОСОБА_2 на те, що спірна квартира була придбана за його
особисті кошти , вилучені за продаж однокімнатної квартири, апеляційний суд
вважає недоведеними , оскільки продаж однокімнатної квартири на яку посилається
позивач було здійснено після укладення договору купівлі- продажу спірної
квартири і гроші продавцями також були отримані до підписання договору
купівлі-продажу спірної квартири.

Відповідно
з довідкою № 12 (а.с.59) ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю з 18
січня 2000 року і її доход складав з 18 січня 2000 року по 31 грудня 2002 року
9504 грн , а зокрема   за 2002 рік доход
склав 3168 грн.

Посилання
позивача на те, що спірна квартира була придбана за кошти його матері, яка
займається підприємницькою діяльністю, апеляційний суд вважає також
недоведеними , оскільки надана суду довідка № 14 на а.с. 72 свідчить про
заняття матір*ю позивача підприємницькою діяльністю та про отриманий нею
валовий доход за період з 1 липня 1999 року по 18 липня 2001 року, тоді як
спірна квартира була придбана 27 серпня 2002 року.

Посилання
позивача на те, що борг за комунальні послуги в придбаній спірній квартирі було
оплачено його матір*ю також не є доказом того, що спірна квартира була придбана
за кошти його матері. А зняття відповідачки з реєстраційного обліку квартири не
є таким доказом , який підтверджує право особистої приватної власності позивача
на спірну квартиру.

Допитані
в суді першої інстанції свідки ОСОБА_6 ОСОБА_7не підтвердили того, що спірна
квартира була придбана за кошти позивача та його матері, оскільки про купівлю
спірної квартири їм було відомо лише зі слів позивача та його матері , а
допитаний свідок ОСОБА_5-
продавець спірної квартири також не підтвердив належність саме позивачеві
та його матері грошей , переданих йому за продану квартиру

За таких
обставин апеляційний суд вважає, що спірна квартира придбана сторонами під час
шлюбу є їх спільною сумісною власністю і кожен з подружжя має право на 1/2
частину спірної квартири.

Доказів
про те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти позивача та кошти
його матері позивач ОСОБА_2
не надав.

Тому
апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на 1/2 частину квартири та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за
кожним право власності на 1/2 частину спірної квартири , а в задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна придбаного під час шлюбу
особистою власністю відмовити.

Керуючись ст. ст.   309,313,316 ЦПК України ,
апеляційний суд

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1    задовольнити.

Рішення
Докучаєвського міського   суду Донецької
області від 13 лютого 2007 року скасувати.

Зустрічний
позов   ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа
ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2   за кожним право
власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2

В задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна придбаного під час шлюбу
особистою власністю відмовити .

Рішення
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили .