Справа № 22-ц-1650-Ф/07     Головуючий суду першої інстанції                        Кордік С.В.
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції        Соболюк
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

17 жовтня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії в складі:

головуючого
- судді              Ломанової Л.О.,

суддів                                     Моісеєнко
Т.І.,

Соболюка М.М.

при
секретарі                         Князькіній
О.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за скаргою
Совєтської селищної ради АР Крим на постанову заступника начальника відділу
Державної виконавчої служби Совєтського районного управління юстиції АР Крим
про стягнення виконавчого збору, за апеляційною скаргою заступника начальника
відділу Державної виконавчої служби Совєтського районного управління юстиції АР
Крим на ухвалу Совєтського районного суду АР Крим від 19 липня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Совєтська селищна рада АР Крим, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про виконавче
провадження», звернулася до суду із скаргою на постанову заступника начальника
відділу Державної виконавчої служби Совєтського районного управління юстиції АР
Крим від 8 червня 2007 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 850, 00
грн.

Вимоги скарги ґрунтуються на безпідставності стягнення з заявника
виконавчого збору, оскільки рішення немайнового характеру, на підставі якого
було відкрито виконавче провадження відносно заявника, не виконано.

Ухвалою Совєтського районного суду АР Крим від 19 липня 2007 року скаргу
задоволено - визнано неправомірною та скасовано постанову заступника начальника
відділу Державної виконавчої служби Совєтського районного управління юстиції АР
Крим від 8 червня 2007 року про стягнення виконавчого збору.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду заступник начальника відділу ДВС
Совєтського РУЮ АР Крим подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
просить її скасувати та постановити нову - про відмову у задоволенні заяви
Совєтської селищної ради АР Крим.

Апелянт вважає, що скарга Совєтської селищної ради АР
Крим не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

У скарзі зазначено, що державний виконавець має право винести постанову про
стягнення виконавчого збору, після завершення строку, наданого для
добровільного виконання рішення немайнового характеру, оскільки це передбачено
п. 4. 16. 2 Інструкції про проведення виконавчих дій, що не було враховано про
постановленні ухвали, суд першої інстанції всупереч положенням ст. 387 ЦПК
України не зазначив у оскаржуваній ухвалі в чому полягають неправомірні дії
державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення апелянта, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, встановлюючи обгрунтованість
скарги, виходив з того, що рішення суду немайнового характеру, ухвалене
відносно заявника не виконане, а тому підстав для прийняття постанови
заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Совєтського районного
управління юстиції АР Крим від 8 червня 2007 року про стягнення виконавчого
збору не було.

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 7 травня 2004 року
Совєтським районним судом АР Крим у порядку цивільного судочинства ухвалене
рішення щодо спонукання заявника укласти зі ОСОБА_1 договір оренди земельної
ділянки (а.с. 6). 31 травня 2007 року було відкрито виконавче провадження щодо
виконання зазначеного рішення та 8 червня 2007 року заступником начальника
відділу ДВС Совєтського РУЮ АР Крим винесена постанова про стягнення
виконавчого збору у розмірі 850, 00 грн. (а.с. 4) у зв'язку невиконанням
рішення в строк, встановлений для його добровільного виконання.

З положень ч. 1 ст. 46 ЗУ
«Про виконавче провадження» випливає те, що у разі невиконання рішення
немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з
боржника після повного виконання рішення постановою державного виконавця, яка
затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби,
якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір. Тобто
положеннями наведенної норми передбачається прийняття державним виконавцем
постанови про стягнення виконавчого збору при виконанні рішеннь немайнового
характеру, після повного виконання рішення.

Матеріали справи не містять даних про виконання рішення суду від 7 травня
2004 року.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо безпідставності
прийняття вказаної постанови про стягнення виконавчого збору є правильним.

Посилання апелянта на те, що скарга Совєтської селищної ради АР Крим не
підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства не може бути прийнято
колегією суддів до уваги, оскільки порядок оскарження дій державного виконавця
під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цивільного
судочинства, передбачений розділом VII ЦПК України.

Твердження апелянта про те, що державний виконавець має право винести
постанову про стягнення виконавчого збору, після завершення строку, наданого
для добровільного виконання рішення немайнового характеру, відповідно до
положень п. 4. 16. 2 Інструкції про проведення виконавчих дій спростовується
положеннями ч. 1 ст. 46 ЗУ
«Про виконавче провадження», тому не може бути підставою для скасування
оскаржуваної ухвали посилання апелянта на те, що в ухвалі суду не зазначено у
чому полягають неправомірні дії державного виконавця.

Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального прав,
які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтею 303, пунктом 1
частини 1 статті 307, статтею 308 та 315 Цивільного процесуального кодексу
України колегія суддів судової палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу Державної виконавчої служби
Совєтського районного управління юстиції АР Крим на ухвалу Совєтського
районного суду АР Крим від 19 липня 2007 року відхилити.

Ухвалу Совєтського районного суду АР Крим від 19 липня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подачі касаційної
скарги протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.