УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06 червня 2007 року                                                                                                 м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючої судді
Мизи Л.М.  суддів Федорової А. Є.,  Процик MB. при
секретарі   Щуровській О.Д. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу     ОСОБА_1Біляївського районного суду
Одеської області від 14 лютого 2007 року
по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення заборгованості за аліментами та пені за
прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

22.01.2007 року ОСОБА_1
звернулася до суду з зазначеним позовом і вказала,  що рішенням суду відповідач зобов"язаний
сплачувати аліменти в розмірі 1/6
частини заробітку на її користь на утримання доньки ОСОБА_3.,  1991
року народження.

В
зв" язку з тим,  що відповідач не
повідомив державну виконавчу службу про змінення місця роботи,  а державний виконавець недобросовісно
виконував свої обов"язки і не контролював виконання рішення,ОСОБА_2
самостійно перераховував на її користь аліменти,  при цьому недоплатив аліментів,  виходячи з розміру заробітку за період з
вересня 2003 року до
квітня 2006 року,
в загальній сумі 4492
грн.,  яку позивач просила стягнути з
відповідача.

Окрім
того,  позивач просила стягнути
зОСОБА_2  пеню в загальній сумі 28466 грн.87 коп.3гідно
з  ст.
196 СК
України за прострочення сплати аліментів.

Відповідач
позов визнав частково,  посилаючись на
те,  що хоча між ними відбулася
домовленість у лютому 2006
року і позивачка подала до державної виконавчої служби заяву про
відсутність заборгованості за станом на 13.02.2006
року,  однак він згоден сплатити їй
недоплачену суму по аліментам.

Рішенням
суду позов задоволено частково. Стягнуто з зОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 заборгованість по
аліментам 4492 грн.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду   та ухвалення нового рішення з тих
підстав,  що висновки суду не
відповідають обставинам справи

Колегія
суддів,  перевіривши матеріали
справи,  доводи апеляційної скарги,  законність і обгрунтованість рішення суду в
межах апеляційного оскарження,  приходить
до висновку,  що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Головуючий
першої інстанції ГруцаЄ.Є.                                    Справа
22 ц-2211/2007 р.

Доповідач
суддя МизаЛ.М.                                                            Категорія
36

Відповідно
до ч.2  ст.  308 ЦПК України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд
повно та всебічно дослідив обставини справи та докази по справі,  правильно визначився у правовідносинах,  що виникли між сторонами,  дав їм належну правову оцінку і дійшов до
правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову у частині
позовних вимог про стягнення пені.

Оскільки
позивачка погоджувалася з розміром аліментів,
які позивач їй сплачував з вересня 2003
року,  про що вона добровільно склала
заяву до державної виконавчої служби,  в
якій зазначила,  що заборгованість по
сплаті аліментів на 13.02.2006
року відсутня,  тобто це було її
волевиявлення,  то для стягнення
неустойки за цей же період відсутні правові підстави,  враховуючи відсутність вини відповідача.

Позивачці
було достовірно відомо,  що відповідач
особисто висилає аліменти,  однак вона
проти цього не заперечувала і до виконавчої служби з приводу цього питання не
зверталася. Позивачка погодилася як з розміром сплачуваних аліментів,  так із способом їх сплати,  тобто сплати аліментів не за виконавчим
листом,  а відповідачем самостійно. Разом
з тим,   ст.  196
СК України передбачено стягнення пені в тому разі,  коли аліменти сплачуються за рішенням суду,  а не в добровільному порядку,  як мало місце в даному випадку.

При
згоді позивачка з розміром та способом сплати аліментів,  тобто шляхом направлення особисто
відповідачем поштових переводів в добровільному порядку,  наявність самого по собі судового рішення про
стягнення аліментів не є вирішальною і достатньою підставою для стягнення
неустойки.

За таких
обставин,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не є обгрунтованою і
задоволенню не підлягає.

Керуючись  ст.
ст.    303,    307 ч.1 п. 1,
308,    314 ч.1 п.1,    315,  317,
319 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1  відхилити.

Рішення     Біляївського районного суду Одеської
області від 14 лютого   2007
року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.