Справа № 22-Ц-2415/2007
Категорія: трудовіГоловуючий 1 інсг. - Муратова СО.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 року судова
колегія судової палати з цивільних справ апеляційного

суду
Харківської області у складі:

головуючого
судді: - Борової
С. А.,

суддів
колегії      - Пшенічної
Л.В.,  Даниленка В.М.

при
секретарі      - Гребенщиковій
Ю.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Харкові

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2

на рішення
Київського районного суду м.  Харкова від
7 березня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства
„Спеціалізоване будівельно-монтажне управління „Тунельбуд"   про стягнення заробітної плати,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку,  витрат на правову
допомогу,  -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні
2006 року
ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відкритого акціонерного
товариства „Спеціалізоване будівельно-монтажне управління „Тунельбуд"
(далі ВАТ „Тунельбуд"),  в остаточному
варіанті якого просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по
заробітній платі в розмірі 816
грн. 9 коп.,  середній заробіток за час затримки розрахунку
в розмірі 4192 грн. 56 коп.,  витрати на правову допомогу в розмірі 150 грн.

В
обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав,  що
він працював у ВАТ „Тунельбуд" з 01
квітня 2002 р. З
грудня 2005 р. по
травень 2006 р. йому
не виплачувалася заробітна плата,  сума
заборгованості на день звільнення складала 3091 грн. 77
коп. Після звернення до суду відповідач виплатив йому заборгованість у сумі
2275 грн. 68 коп. Відповідно
до наказу від 22 травня 2006 року він був
звільнений з роботи за власним бажанням з 31
травня 2006 року.
При звільненні з ним не був зроблений розрахунок,  у зв'язку з чим він просив відповідно до  ст.  117 КЗпП
України,  стягнути заробітну плату за
травень 2006 року в
розмірі 816 грн. 9 коп.,  середній заробіток за час затримки по день
фактичного розрахунку в сумі 4192
грн. 56 коп.

Представник
відповідача в судовому засідання визнала позовні вимоги щодо стягнення
заробітної плати за травень 2006
року,  проти інших позовних вимог
заперечувала,  вказавши,  що в березні 2006 року,  коли ВАТ
„Тунельбуд" уклало контракт на виконання робіт,  на підприємство надійшла велика грошова сума,  яку було витрачено на виплату зарплати
працівникам,  наступного разу гроші
надійшли на підприємство у жовтні 2006
року,  і з ОСОБА_2 було проведено
розрахунок по заробітній платі,  та
виплачена компенсація за несвоєчасну виплату зарплати,  окрім заробітної плати за один місяць.

2

Підприємство не
мало можливості виплатити зарплату позивачу в день його звільнення у зв'язку з
відсутністю коштів.

Рішенням
Київського районного суду м.  Харкова від
7 березня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто
з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за травень 2006 року в сумі 816 грн. 77 коп.,  витрати на правову допомогу в розмірі 150 грн. В іншій
частині позову відмовлено у з зв'язку з пропуском позивачем строку позовної
давності звернення до суду з позовом в цій частині..

В
апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1,  посилаючись на те,  що судом першої інстанції порушено норми
процесуального і матеріального права,
просить скасувати рішення суду та постановити нове,  яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в
повному обсязі.

В
обгрунтування апеляційної скарги представник позивача вказує на те,  що судом помилково застосовані положення
частини 1,  а не частини 2
ст.
233 КЗпП
України,  не взято до уваги роз'яснення
Пленуму Верховного Суду України,
викладені в Постанові від 24.12.1999
р. „Про практику застосування судами законодавства про оплату
праці",  відповідно до яких перебіг
строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення виплат
незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до ч. 2  ст.  233 КЗпП
України,  у разі порушення законодавства
про оплату праці строк звернення до суду не обмежений.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судці,  пояснення осіб,  які з'явилися у судове засідання,  перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляційної скарги,  вважає,  що вона не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  308
ЦПК України,  суд апеляційної
інстанції відхиляє апеляційну скаргу,
якщо встановлено,  що суд першої
інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального
права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляючи
ОСОБА_3  у задоволенні позовних вимогах
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,  суд першої інстанції виходив з того,  що він пропустив 3-х місячний строк
звернення до суду,  передбачений ч. 1  ст.  233
КЗпП України і підстав для його поновлення не має.

Судова
колегія погоджується з висновками суду першої інстанції,  оскільки вони повністю відповідають
обставинам справи,  яким суд дав вірну
оцінку.

Посилання
в апеляційній скарзі на те,  що суд
першої інстанції не вірно застосував ч. 1
ст.
233 КЗпП
України у той час коли треба було керуватися ч. 2 вказаної статті не ґрунтується на законі.

Так ч. 2  ст.  233 КЗпП України
передбачає,  що у разі порушення
законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Позовні
вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні
не відносяться до позовних вимог про стягнення належної заробітної плати і ці
нарахування носять одноразовий характер і не

3

входять   до
структури   заробітної   плати,
а   тому   на
ці   позовні   вимоги розповсюджується дія ч. 1  ст.  233 вказаного
Кодексу України.

Стаття 243 КЗпП України
передбачає,  що у разі пропуску з
поважних причин строків,
установлених  ст.  233
цього Кодексу,  суд може поновити ці
строки.

Позивач
звертався з заявою про поновлення строку звернення до суду з вказаним
позовом,  але не довів поважність причин
пропуску цього строку.

Судова
колегія вважає,  що суд першої інстанції
вірно відмовив позивачу у поновлені строку звернення до суду з позовною вимогою
щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно
зі  ст.
10 і 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,  а  ст.
П ЦПК України передбачає,  що суд
розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими
особами,  які беруть участь у справі.

Таким
чином,  судова колегія дійшла
висновку,  що позивач не надав доказів
поважності причин пропуску строку звернення до суду.

З огляду
на наведене,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які привели до неправильного вирішення
справи.

Керуючись  ст.
ст.  303,
304,  п.1 ч.1 307,
308,  313,  314,
315,  317,  319 ЦПК України судова колегія судової
палати, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - представника
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Київського районного суду м.  Харкова від
7 березня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України у двомісячний строк з дня набрання законної сили.