Справа № 22-Ц-544 2007р.                          Головуючий у 1-й
інстанції      Сіра Г.І.
Категорія 19                                                   Суддя-д
оповідач                        Смирнова Т.В.
РІШЕННЯ

іменем України

17
травня  2007  року
колегія  суддів  судової
палати  з  цивільних
справ апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого -
Смирнової Т.В.

суддів -
Ільченко О.Ю., Ведмедь Н.І.

з участю
секретаря судового засідання - Рой
Я.М.

та осіб, які
беруть участь у справі - представника ОСОБА_2.,

представника КП «Кролевецьводоканал» розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Кролевецького районного суду від 23 лютого 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Кролевецька
житлово-експлуатаційна контора, Комунальне підприємство «Кролевецьводоканал»,
про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що у жовтні 2005 року з водопроводу, проведеного відповідачами,
через прорив водогону було затоплено підвал позивача. Внаслідок затоплення
стали непридатними для вживання та користування картопля, консервація та банки
з фарбою. Тому позивач просив стягнути з відповідачів на відшкодування
матеріальної шкоди 1721 грн. та 2500 грн. компенсації моральної шкоди.

Рішенням Кролевецького районного суду від 23 лютого 2007
року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факту, що
відповідачі використали при облаштування водогону непридатні труби. Також
позивач не надав доказів про те, що затоплення його підвалу сталося саме в
зв'язку з проривом водогону, оскільки причини аварії не досліджувалися на час
аварії. Крім того, виходу води на поверхню не було, вода накопичувалась у
погребі рядом з підвалом, звідки і поступала в підвал. Час накопичення води в
погребі не встановлено. Крім того, суд вважав недостатніми докази позивача щодо
розміру матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт вважає, що рішення є необгрунтованим та суперечить усім обставинам
у справі.

При цьому апелянт вказує, що суд не прийняв до уваги ті
обставини, що водогін був побудований відповідачами без дотримання технічних
умов, крім

того, відстань від водогону відповідачів до погребу позивача не більше
одного метру. Також апелянт зазначає, що протягом 50 років, які позивач
проживає у будинку, воді у погребі ніколи не було. Крім того, відразу після
ліквідації аварії на водогоні вода ні у погребі, ні у підвалі не з'являється.

Також апелянт зазначив, що суд не з'ясував питання щодо належного
повідомлення відповідача ОСОБА_3., який, на думку апелянта, повинен нести
основну відповідальність за спричинену шкоду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення
представника ОСОБА_2., яка заперечувала проти скарги, представника КП
«Кролевецьводоканал», який покладався на розсуд суду, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати та
постановити по справі нове рішення з наступних підстав.

Як правильно визначив суд першої інстанції, до спірних відносин слід
застосувати ст. 1166 ЦК України
про відшкодування матеріальної шкоди та ст. 1167 ЦК України про відшкодування моральної шкоди, але при
прийнятті рішення судом не враховане наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,
садиби ОСОБА_2. та ОСОБА_1 є суміжними.

Будинок позивача раніше складався з двох частин, одна з них була аварійна.
ОСОБА_1 було надано дозвіл на її придбання з умовою її знесення. Аварійна
частина була знесена, а частина будинку, де проживає ОСОБА_1, обкладена цеглою.
Під аварійною частиною знаходився погріб, зараз під квартирою позивача
знаходиться підвал, яким позивач користується, зберігаючи в ньому майно.

Частина жилого будинку, де проживає відповідачка ОСОБА_2., належить її
чоловікові ОСОБА_3

Водогін в
господарство ОСОБА_2 було проведено в 1997 році.

Водогін не знаходиться на балансі Кролевецького водоканалу, оскільки при
його проведенні не були дотримані вимоги Правил користування системами
комунального водопостачання та водовідведення, про що в справі є повідомлення
підприємства водоканалу.

2 жовтня 2005 року позивачем була виявлена вода в підвалі своєї квартири.
Згідно актів від 02 жовтня 2005 року (а.с.9) та від 14 жовтня 2005 року
(а.с.8), затоплення підвалу сталося через порив водогону до домоволодіння на
АДРЕСА_1, де проживає відповідачка.

Ці акти складено комісіями, в які входили представники
міськвиконкому, ЖЕКу та підприємства «Кролевецьводоканал».

Згідно акту від 14 жовтня 2005 року, в підвалі позивача
було затоплено картоплю в кількості орієнтовно 240-320 кг, розбито 3 банки
консервації. Також виявлено 11 банок консервації із зірваними кришками та 15
банок консервації із здутими кришками, причинно-наслідковий зв'язок між фактами
зривання, здуття кришок та затопленням підвалу комісія встановити не мала
можливості. 11 банок фарби, згідно цього акту, були виявлені в підвалі
закритими.

Як на доказ заявлених вимог, позивач посилався саме на зазначені акти про
затоплення підвалу. Проте суд першої інстанції вважав ці докази недостатніми
для задоволення позову.

Але як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді представник
водоканалу Зиков Д.А., бувший в складі комісії, підтвердив той факт, що водогін
відповідачів ОСОБА_2 був пошкоджений, рівень води в підвалі квартири ОСОБА_1
перестав збільшуватися відразу після відключення подачі води через водогін в
господарстві ОСОБА_2.

Суд не зазначив у рішенні, чому він не взяв до уваги показання Зикова Д.А.,
який не є зацікавленою особою в справі. Крім того, суд не зазначив в рішенні,
чому він вважає два складені акти про причини затоплення підвалу
недостовірними, і таким чином не спростовані доводи позивача щодо затоплення
підвалу внаслідок пориву водогону ОСОБА_2.

Суд виходив з того, що в погребі, який не
використовується, могла збиратися вода з різних причин в невстановлений час і
проникати до підвалу позивача.

Проте по справі встановлено, що проникнення води в підвал позивача мало
місце лише один раз, одночасно з встановленням пошкодження водогону
відповідачів, а після його ремонту проникнення води припинилось.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що були підстави для часткового
задоволення позову, тому у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів вважає, що позивач не надав достатніх доказів про
завдання йому матеріальної шкоди на 1721 грн. та моральної шкоди на 2500 грн.

Так, ним не надані суду докази того, що після затоплення
підвалу картопля не була придатна для вживання, не надано доказів щодо
причинного зв'язку між затопленням підвалу та зірванням через деякий час кришок
з банок консервації, не надано доказів того, що 11 металевих банок фарби
прийшли у повну непридатність.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише через рік, через
що неможлива перевірка якості затопленого майна.

Будь-яких даних про псування вищезазначених речей немає і
в актах комісії про затоплення підвалу, крім одного факту про те, що під час
викачки води розбились три банки з консервацією.

Згідно з наданими позивачем довідками, вартість трьох банок консервації
складає 40 грн., і саме цю суму колегія суддів вважає доведеною як розмір
матеріальної шкоди, яку повинні відшкодувати відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3.
відповідно як користувач та власник водогону, кожний по 20 грн.

Заперечення представника відповідача з посиланням на відсутність висновків
експертизи є безпідставними, оскільки експертиза щодо причин затоплення підвалу
та порчі майна не проводилась, сторони про це не заявляли клопотань.

Крім того, колегія суддів вважає доведеним факт завдання моральної шкоди
позивачу внаслідок затоплення підвалу з вини відповідачів.

Виходячи з обставин заподіяння шкоди, необхідності для позивача усунення
наслідків затоплення, в той час як він є людиною похилого віку, виходячи з
засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає необхідним стягнути з
кожного з відповідачів по 50 грн. на відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.307, п.1 ч.І ст.309, ст.ст. 313-314,
316 ЦПК України, колегія суддів:

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кролевецького районного суду від 23 лютого 2007 року в даній справі
скасувати.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 20
(двадцять) гривень з кожного на відшкодування матеріальної шкоди та по 50
(п'ятдесят) гривень з кожного на відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.