Справа № 22-498/2007                                 Головуючий у 1
інстанції Трегубенко
19                                                    Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

29
травня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Донецької області у складі:

головуючого
Песоцької Л.І.

Козлова О.М.,
Дяченка В.М.

при секретарі
Лепеха А.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди за апеляційними скаргами позивача і
представника відповідача ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду
Донецької області від 22 березня 2007 року,

встановила:

У січні
2006 року ОСОБА_1 звернувся з даними позовами до суду і, посилаючись на те, що
7 листопада 2006 року відповідач ОСОБА_2, керуючи належним йому, позивачеві,
автомобілем „ВАЗ-2106", не справився з керуванням, внаслідок чого
автомобіль був технічно ушкоджений, просив стягнути з відповідача на його
користь відшкодування майнової шкоди в сумі 18460 грн., моральної 10000 грн. і
судових витрат.

Рішенням
Першотравневого районного суду Донецької області від 22 березня 2007 року
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в сумі 9262
грн.45 коп., моральної 750 грн., витрат на судовий збір в розмірі 92 грн.62
коп. Стягнуто на користь держави судовий збір з ОСОБА_1 в розмірі 449 грн. і з
ОСОБА_2 51 грн.

В
апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення і стягнення з
відповідача на його користь відшкодування майнової шкоди в сумі 18594 грн. 90
коп. і моральної 1500 грн., посилається на те, що суд неправильно дійшов
висновку про наявність його вини у спричиненні шкоди, не прийняв рішення про
відшкодування понесених ним витрат на відшкодування шкоди ОСОБА_4, неправильно
визначив розмір судових витрат.

В
апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування
рішення суду і залишення позовної заяви без розгляду, посилається на те, що
ОСОБА_1 не мав права звертатися з даними позовами про відшкодування шкоди,
оскільки не є власником пошкодженого автомобіля, і суд необгрунтовано стягнув
на його користь відшкодування шкоди.

Заслухавши
суддю доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 і його представника адвоката
ОСОБА_5, які
підтримали доводи своєї апеляційної скарги і заперечували проти скарги
представника відповідача, відповідача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3, які підтримали
доводи своєї скарги і заперечували проти скарги позивача, третьої особи ОСОБА_6, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено, що 7 листопада 2006 року близько 22 години у селищі Мангуш
відповідач ОСОБА_2 в нетверезому стані, керуючи автомобілем „ВАЗ 21061"
державний номер НОМЕР_1, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої був
пошкоджений зазначений автомобіль. Вартість ремонту складає 17726 грн.58 коп.
Власником зазначеного автомобіля є ОСОБА_1, який купив автомобіль у ОСОБА_6 і
керував, користувався і розпоряджався ним за довіреністю, виданою ОСОБА_6

Згідно з
ч.2 ст.1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З
матеріалів справи, пояснень позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_6 вбачається, що
за технічним паспортом власником автомобіля „ВАЗ 21061" державний номер
НОМЕР_1 є ОСОБА_6 (a.c.l 1), який
за нотаріально посвідченою 7 листопада 2006 року довіреністю уповноважив
ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, пов'язані з експлуатацією, користуванням, а також
розпорядженням належним йому автомобілем (а.с.14).

У
відповідності з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

ОСОБА_1
не заявлявся позов про визнання за ним права власності на автомобіль „ВАЗ
21061" державний номер НОМЕР_1 і такий позов не був предметом судового
розгляду, тому колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної
частини рішення висновок суду про те, що ОСОБА_1 є власником зазначеного
автомобіля.

Доводи
апеляційної скарги представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не мав права
звертатися з даними позовами про відшкодування шкоди, оскільки не є власником
зазначеного автомобіля, не ґрунтуються на законі.

Згідно
зі ст.1187 ЦК України
та роз'ясненнями, викладеним у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України
від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, щ здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Тому,
маючи від власника автомобіля довіреність, ОСОБА_1 був володільцем джерела
підвищеної небезпеки і мав право звертатися до суду з даними позовами.

З
пояснень позивача, відповідача, висновків товарознавської експертизи та інших
матеріалів справи, даних адміністративної справи №3-3414-06 вбачається, що з
дозволу позивача відповідач, не маючи прав водія, в нетверезому стані сів за
кермо спірного автомобіля і скоїв наїзд на приватні огорожу та водопровідний
колодязь, внаслідок чого були пошкоджені автомобіль та частково огорожа і
колодязь. За порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_2 був притягнутий до
адміністративної відповідальності. Майнова шкода складається з вартості ремонту
автомобіля в сумі 17726 грн. 58 коп. і понесених позивачем витрат на
відшкодування шкоди, завданої пошкодженням приватної огорожі та колодязю в сумі
385 грн.

Згідно з
п.п „г","ґ" п.2.9 Правил дорожнього руху водію забороняється
передавати керування транспортним заходом особам, які знаходяться у стані
алкогольного сп'яніння, не мають при собі посвідчення на право керування
транспортним засобом.

Частково
задовольняючи позовні вимоги, суд вказав на те, що в даній
дорожньо-транспортній пригоді 50% вини позивача. З таким висновком не можна не
погодитись, оскільки встановлено, що позивач, не переконавшись в тому, що
відповідач має посвідчення на право керування транспортним засобом, відповідний
досвід, дозволив йому в нетверезому стані сісти за кермо автомобіля.

Незгода
позивача з цим висновком спростовується матеріалами справи і є неспроможною.

При
визначені суми відшкодування майнової шкоди судом допущені неточності, тому
рішення в зазначеній частині підлягає зміні.

Вартість
ремонту автомобіля складає 17726 грн.58 коп., тому з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню відшкодування в сумі 8863 грн.29 коп.

З
доводами представника відповідача про те, що позивач не надав докази тому, що
поніс витрати на ремонт або має намір відремонтувати автомобіль, тому немає
підстав для задоволення позову про відшкодування даної шкоди, погодитись не
можна.

Згідно
зі ст. 1192 ЦК України
з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж
роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані
збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на
момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Позивачем
понесені витрати в сумі 385 грн. на ремонт пошкоджених огорожі та колодязя,
тому з відповідача на його користь підлягає стягненню 192 грн.50 коп.

Дані
витрати позивача підтверджуються письмовою заявою власника про відшкодування
даної шкоди позивачем з розкладом конкретних сум. Розмір цих витрат з
урахуванням завданих пошкоджень є реальним. Не погоджуючись з даною сумою,
представник відповідача не надав дані, які б спростовували висновки суду.

Таким
чином з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню майнова шкода в
сумі 9055 грн.79 коп. (8863,29 + 192,50).

Задовольняючи
частково позов про відшкодування моральної шкоди і стягуючи на користь позивача
750 грн., суд не зазначив, яка моральна шкода завдана позивачеві, в чому вона
полягає.

Позивач
посилався на переживання у зв'язку з пошкодженням автомобіля, який він придбав
для використання у роботі, порушення нормальних зв'язків, виникнення додаткових
напружень і зусиль по виконанню трудових обов'язків, а також на те, що
відповідач звертався в органи міліції з заявою по його обвинуваченню, чим
принизив його честь та гідність.

Колегія
суддів, враховуючи обставини, за яких був пошкоджений автомобіль, роль в цьому
позивача, ненадання будь-яких доказів обґрунтованості позову в цій частині, а
також те, що звернення відповідача в органи міліції з заявою про злочин не є
незаконним, вважає, що відсутні підстави для задоволення його позову про
відшкодування моральної шкоди, погоджуючись з апеляційною скаргою представника
відповідача.

Тому
рішення в частині відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з відмовою
ОСОБА_1 в зазначеному
позові.

Вирішуючи
питання про відшкодування судових витрат, колегія судців керується вимогами
ст.88 ЦПК України.

При
поданні позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 185 грн.(а.с.39), витрати
на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн.(а.с.40) і 400 грн. за
проведення експертизи (а.с.60), а всього 615 грн. З відповідача на користь
позивача підлягає стягненню відшкодування вказаних витрат в сумі 307 грн.50
коп. (615 : 2).

У
зв'язку з тим, що позивач не сплатив судовий збір за позов про відшкодування
моральної шкоди з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір в
сумі 8 грн.50 коп.

На
підставі викладеного і, керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів,

вирішила:

апеляційні
скарги ОСОБА_1 і представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення
Першотравневого районного суду Донецької області від 22 березня 2007 року в
частині відшкодування майнової шкоди змінити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в сумі 9055 (дев'ять тисяч п'ятдесят
п'ять) грн. 79 коп.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат в сумі 307 грн. 50
коп.

Це ж
рішення в частині відшкодування моральної шкоди скасувати. В задоволені позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп.

Виключити
з мотивувальної частини рішення висновок про те, що Оношко Олександр
Володимирович є власником автомобіля „ВАЗ 21061" державний номер НОМЕР_1.

Рішення
набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному
порядку протягом двох місяців з дня набрання законної сили безпосередньо до
Верховного Суду України.