УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13
червня 2007 року                                                                                             м.  Донецьк

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду

Донецької області   в складі:

головуючого                                  Краснощокової
Н.С. ,

суддів                                              Висоцької
B.C.,

Новодворської
О.М. ,

Біляєвої О.М. ,

Олєйникової Л.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1     до
ОСОБА_2та   ОСОБА_3,  3-і особи - - Відділ громадянства,  імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського
РУ ГУ УМВС України,  орган опіки та піклування Дніпровської районної
у м.  Києві державної адміністрації про
усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,  виселення і виписку та за зустрічним позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_1 про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні жилим
приміщенням,  за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м.
Києва від 27 вересня 2004р.,

встановила:

У
вересні 2003р.ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом доОСОБА_2. про усунення
перешкод у користуванні квартирою.

Зазначала,  що 22.12.2002р. батько подарував їй квартиру
АДРЕСА_1,  в якій зареєстрована колишня
дружина батька ОСОБА_2. з
неповнолітньою онукою
ОСОБА_3.     Відповідачі

Справа
№33-ц-557кс/2007р.                                                           Категорія
ЦП 10

Головуючий у
першій інстанції Пінчук Н.А. Доповідач Краснощокова Н.С.

фактично
мешкають в Молдові,  а вона змушена
оплачувати за них комунальні послуги. Просила усунути перешкоди у користуванні
квартирою шляхом виписки відповідачки та її онуки на підставі  ст.  48
Закону України „Про власність".   В
ході розгляду справи позивачка доповнила свої вимоги і просила виселити
відповідачку з онукою,  оскільки вони не
бажають добровільно звільнити квартиру.

ОСОБА_2.
звернулась із зустрічним позовом доОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні
квартирою. Посилалась на те,  що вона є
опікуном неповнолітньої ОСОБА_3.,  1988р.
народження. В квартирі проживають з 1996р.,
а прописані з лютого 1998р. колишнім власником ОСОБА_4.,  з яким перебувала у шлюбі з 1997р. по 2003р.
Розлад між нею та ОСОБА_4. стався з виниОСОБА_1. Іншого житла у неї та онуки
немає. Просила зобов'язатиОСОБА_1 не чинити їй перешкоди в користуванні
квартирою.

Рішенням
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 10 березня 2004р.позовОСОБА_1 задоволено,
виселено ОСОБА_2. та ОСОБА_3 з квартири,
зобов'язано відділ паспортного режиму Дніпровського району м.  Києва виписати їх з квартири,  у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду м.  Києва від 27
вересня 2004р. апеляційна скарга представника відповідачки задоволена,  рішення Дніпровського районного суду м.  Києва від 10 березня 2004р. скасоване. У
задоволенні позовуОСОБА_1 доОСОБА_2. та ОСОБА_3. про виселення відмовлено.
Зустрічний позов задоволено. Зобов'язаноОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2. та
ОСОБА_3. в користуванні квартирою АДРЕСА_1

У
касаційній скарзіОСОБА_1 просить скасувати рішення Апеляційного суду м.  Києва від 27 вересня 2004р. та залишити в
силі рішення Дніпровського районного суду м.
Києві від 10 березня 2004р.,
посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального і
процесуального права.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що скарга
підлягає задоволенню частково,  виходячи
з наступного.

Звертаючись
із позовом, ОСОБА_1 посилалась на те,  що
вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 22 грудня
2002р.,  реєстрація та проживання
відповідачів в квартирі порушують її права власності,  квартира необхідна їй для реалізації її прав
власника,  відповідачі є колишніми
членами сім'ї попереднього власника квартири - її батька,  який подарував їй квартиру,  ОСОБА_2. забезпечена житлом в АДРЕСА_2 у
Республіці Молдова.

Суд
першої інстанції задовольнив позов та виселив відповідачів на підставі  ст.  15
Закону України „Про власність" та
ст.  ст.  156, 157 ЖК України.

Апеляційний
суд,  скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові про виселення відповідачів
послався на те,  що відповідачі є членами
сім'ї власника квартири і за правилами
ст.  157 ЖК України можуть бути
виселені у випадках,  передбачених  ст.
116 ЖК України,  а такої підстави
для виселення ,  як зміна власника
квартири житлове законодавство не передбачає.

Проте,  повністю погодитись із висновками
апеляційного суду,  як і суду першої
інстанції,  не можна,  виходячи з наступного.

Із справи
вбачається,  що ОСОБА_2. та ОСОБА_3. були
вселені в спірну квартиру її колишнім власником - ОСОБА_4. у 1998р.

20
грудня 2002р.ОСОБА_4 подарував зазначену квартиру своїй дочці -позивачціОСОБА_1

16.07.2003р.
шлюб між ОСОБА_4. та ОСОБА_2 розірвано.

Зазначивши,  що відповідачі,  як члени сім'ї власника,  не можуть бути виселені із спірної
квартири,  апеляційний суд не
врахував,  що ОСОБА_2. та ОСОБА_3. є
колишніми членами сім'ї колишнього власника і не являються членами
сім'їОСОБА_1,  що позивачка посилалась на
необхідність використання квартири за цільовим призначенням,  а висновки про відсутність у відповідачів
іншого житла безспірно не витікають із матеріалів справи,  бо за даними адресного бюро м.  Єдинець Республіки Молдова ОСОБА_2. прописана
в АДРЕСА_2 ( а.с. 6, 7),  копії паспорта
відповідачки з відміткою про зняття з реєстрації у м.  Єдинець на а.с. 198, 199 не завірені належним
чином.

Суд
першої інстанції,  задовольняючи
позов,  посилався на  ст.  15
Закону України „Про власність" та
ст.  ст.  156, 157 ЖК України,  якими врегульовані права і обов'язки та
виселення членів сім'ї власника,  також
не врахував,  що відповідачі не є членами
сім'ї позивачки.

За таких
умов,  оскільки суди не з'ясували
правовий статус відповідачів в квартирі на час розгляду справи відповідно до
норм ЖК України і,  відповідно,  не уточнили підстав позовних вимог про
виселення відповідачів,  судові рішення у
справі не є законними і обґрунтованими,
оскільки ухвалені без повного і всебічного з'ясування дійсних обставин
справи  та правовідносин сторін.

Тому
рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду підлягають
скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись  ст.
336,  338 ЦПК України,  колегія суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу   ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 10 березня 2004р. та рішення Апеляційного суду м.  Києва від 27 вересня 2004р. скасувати,  справу направити на новий розгляд в суд
першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.