У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

5 грудня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,                       Прокопчука Ю.В.,

Костенка А.В.,                    Пшонки М.П.,-

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському
районі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 9 серпня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року ОСОБА_1
звернувся в суд із вищевказаним позовом посилаючись на те, що він тривалий
час  працював  на різних підприємствах вугільної
промисловості внаслідок чого отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 23 вересня 2002 року йому було вперше
встановлено стійку втрату професійної працездатності 60%  та визнано інвалідом ІІІ групи.

Посилаючись на те, що втратою професійної працездатності
йому завдано моральну шкоду, просив суд стягнути з відповідача на його користь
у відшкодування моральної шкоди 75 000 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 31 січня 2007 року позов задоволено частково.
Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Петропавлівському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від
9 серпня 2007 року апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Петропавлівському районі Дніпропетровської області
задоволено. Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області
від 31 січня 2007 року скасовано. Відмовлено ОСОБА_1  в задоволенні
його позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення
суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1  з 1977року по 2002 рік працював на
шахтах ДХК «Павлоградвугілля» та звернувся в суд у грудні 2006 року.

Висновком МСЕК від 23 вересня 2002 року йому
було вперше встановлено стійку втрату професійної працездатності 60%  у зв'язку з професійним захворюванням з
визначенням інвалідності ІІІ групи.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 апеляційний суд виходив з того, що відповідно до пункту 22 статті 71 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” зупинено дію закону з
проведення виплат відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового випадку, а тому підстав для задоволення
позовних вимог немає.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно із пунктом 22 статті 71
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” дію абзацу четвертого
статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх
сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підпункту "е"
пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" зупинено на 2007 рік.

Відповідно ж до ст. 5 ЦК України
акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання
ним чинності. Акт законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особі, а тому
зазначені норми не можуть бути підставою для відмови у праві на відшкодування
моральної шкоди заподіяної до їх прийняття.

Встановивши, що висновками МСЕК від
23 вересня 2002 року позивачу було встановлено 60% стійкої втрати професійної
працездатності з визначенням інвалідності ІІІ групи суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідно до вимог статей 1, 21,
28 та 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності” позов підлягає задоволенню зі стягненням на
відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

При встановленні зазначених фактів
судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, ухвалене
судом рішення відповідає встановленим обставинам справи та вимогам матеріального
закону і скасоване апеляційним судом помилково, а тому рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з залишенням без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 9 серпня 2007 року скасувати, а рішення
Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2007
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка