Справа № 22ц-465/2007                                                   Головуючий
у 1 інстанції Ткаченко Т.Б.
Категорія 5                                                                         Доповідач
УХВАЛА

ІМІНЕМ   УКРАЇНИ

5 червня 2007
року   колегія суддів Апеляційного   суду Донецької області в складі:

головуючого
Баркової Л.Л.

суддів Кочегарової
Л.М., Шапаря Ю.І.

при секретарі
Лепеха А.С.

розглянувши    у відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі    справу за позовом ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинно збудовані
прибудови за  апеляційною  скаргою
позивача ОСОБА_1  на рішення     Іллічівського районного суду міста
Маріуполя від 27 березня 2007 року

встановила:

Рішенням
Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 27 березня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права
власності на самовільно збудований гараж, розташований на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, постановити нове
рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що висновки суду
не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано судом
норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши
суддю доповідача, пояснення позивача, його представника ОСОБА_2, які просили
задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача Маріупольської міської
ради ОСОБА_3, яка просила її відхилити, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до положень статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо встановлює, що суд першої
інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
закону. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно
із ч.3 ст.376 ЦК України
право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для цієї

мети, за умови
надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

Вирішуючи
справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив всі доводи
і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову
оцінку і зробив обґрунтований висновок про те, що оскільки позивачу в
установленому законом порядку земельна ділянка не надавалась, підстав для
визнання права власності на самочинно збудовані ним прибудови не має.

В рішенні
суду з цього приводу приведені відповідні мотиви, які є переконливими.

Як
встановлено судом, позивачу на підставі договору купівлі продажу №1432 від 24
грудня 1999 року, посвідченого на Донбаській товарній біржі та реєстраційного
посвідчення БТІ від 27 грудня 1999 року на праві власності належить не житловий
будинок /магазин/, площею 105,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно
до рішення виконкому Маріупольської міської ради №210/14 від 21 червня 2000
року позивачу дозволено реконструкцію магазину в житловий будинок, надано у
постійне користування для експлуатації і обслуговування житлового будинку і
господарчих споруд земельну ділянку, площею 673 кв.м. та рекомендовано
звернутися в міське управління земельних ресурсів для оформлення
правовстановлюючих документів на цю ділянку.

Із
пояснень представника відповідача вбачається, що зазначене рішення виконкому не
скасовано, правовстановлюючих документів на земельну ділянку позивач не
отримував.

Позивач
та його представник не заперечували, що в управління земельних ресурсів для
отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку ОСОБА_1 в
установленому порядку не звергався. Продовжує використовувати будинок під
магазин.

.
Доказів про те, що позивачу в установленому законом порядку надавалась у користування
або володіння земельна ділянка на якій ним збудовано прибудови, не надано і
апеляційному суду.

Тому,
колегія суддів вважає що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в
позові про визнання права власності на самочинно збудований гараж за вказаною
адресою.

Доводи
апеляційної скарги про те, що до позивача перейшло право користування земельною
ділянкою, площею 673 кв.м. на підставі біржового договору купівлі продажу №1432
є неспроможними, оскільки доказів про те, що попереднім власникам зазначеного
будинку надавалась ця земельна ділянка в установленому порядку також не надано.

Більш
того, в договорі купівлі продажу №1432 зазначено проте, що земельна ділянка
знаходиться у фактичному користуванні продавця.

Таким
чином, доводи апеляційної скарги не приводять судову колегію до висновку про
порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права, які є підставами для скасування або
зміни оскаржуваного судового рішення.

Рішення
суду відповідає обставинам справи, вимогам закону і підстав для його скасування
не має.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1   відхилити.

Рішення
Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 27 березня 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала
набирає чинності з дня проголошення, може бути оскаржена протягом двох місяців
з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.