Справа № 4С-3/ 2007
12 березня 2007 року
смт. Красногвардійське
Красногвардійський районний
суд Автономної Республіки Крим у складі:
судді - Проскурні С.М.,
при секретарі - Корнацькій
за участю представника
представника Державної
виконавчої служби у Красногвардійському районі АР Крим - Коросташовця Г.А.,
представника Головного
управління Державного казначейства України в АР Крим - Расохацької О.М.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт. Красногвардійське цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Державної виконавчої служби у Красногвардійському районі АР Крим, Головного
управління Державного казначейства України в АР Крим  про визнання дій державного виконавця про
повернення виконавчого документу незаконними та відшкодуванні матеріальної
ОСОБА_1. 11 листопада 2005 року звернулася до суду з
позовом до відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного
управління юстиції про визнання незаконними дій державного виконавця в частині
винесення постанови від 11.05.05 про повернення виконавчого документа і
відшкодуванні матеріальної шкоди в розмірі 7175 грн. Позовні вимоги мотивовані
тим, що рішенням Красногвардійського районного суду АР Крим від 21.06.04 на її
користь з СВК “Зернове” була стягнута заборгованість по компенсації втраченого
середнього заробітку внаслідок заподіяного їй трудового каліцтва в сумі 7175
грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду АР Крим від 31.01.05 змінено
порядок виконання рішення суду від 21.06.04 та звернуто стягнення на майно
боржника СВК “Зернове”. У ході виконання судового рішення позивачка
неодноразово зверталася до відповідача з проханням прискорити виконання
рішення, але одержувала відповідь про відсутність у боржника майна, на яке
можна звернути стягнення. 06 травня 2005 року державним виконавцем був складений
акт про неможливість стягнення заборгованості у зв'язку з відсутністю майна. 11
травня 2005 року була винесена постанова про повернення виконавчого листа, яку
позивачка одержала у серпні 2005 року і відразу ж звернулась до Господарського
суду АР Крим  із заявою про визнання
грошових вимог і включення її в список кредиторів, оскільки дізналась про
процедуру банкрутства боржника. Однак у включенні у список кредиторів їй було
відмовлено у зв'язку з пропуском строку на звернення. ОСОБА_1. вважає, що оскільки
на час  оголошення про порушення справи
про банкрутство боржника СВК “Зернове” виконавчий лист знаходився у державній
виконавчій службі, то державний виконавець повинен був направити в
Господарський суд АР Крим заяву про включення її у список конкурсних кредиторів
по СВК “Зернове” та зупинити виконавче провадження. Позивачка також вважає, що
через неправильні дії державного виконавця вона позбавлена можливості одержати
заборгованість у сумі 7175 грн., тому просила суд стягнути з відповідача
заподіяну їй шкоду у сумі 7175 грн. і визнати дії державного виконавця в
частині винесення постанови від 11 травня 2005 року про повернення їй
виконавчого листа незаконними.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2., який
діяв на підставі виданої йому довіреності, підтримав доводи позовної заяви,
наполягав на задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні представник Державної виконавчої
служби у Красногвардійському районі АР Крим Коросташовець Г.А., який діяв на
підставі довіреності, позов не визнав. Відповідно до пояснень представника
відповідача  провадження за виконавчим
листом про стягнення з боржника СВК “Зернове” на користь ОСОБА_1. компенсації
втраченого середнього заробітку у розмірі 7175 грн. постановою державного
виконавця було включено до зведеного виконавчого провадження за № 32. Виконавче
провадження за виконавчим листом про стягнення заборгованості з виплати
компенсації втраченого заробітку на користь позивача зупинено не було, оскільки
відповідно до ст.12 п.6 Закону України
“Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”
дія мораторію на задоволення вимог
кредиторів у випадку порушення господарським судом провадження у справі про
банкрутство боржника не розповсюджується на виплату заробітної плати, відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, тощо. Вважав, що доводи позивача
та її представника про порушення державним виконавцем норм Законів України  “Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання його банкрутом”  та
“Про виконавче провадження” щодо обов'язку повідомляти стягувача про
необхідність подання заяви до господарського суду про свої вимоги до боржника
для внесення до реєстру кредиторів є безпідставними. Також вважав, що ОСОБА_1.
з власної вини пропустила встановлений законом строк для пред'явлення вимог до
СВК “Зернове” для включення у реєстр кредиторів. Оскільки майна, на яке могло
бути звернено стягнення під час виконавчих дій виявлено не було, що
підтверджено актом від 06.05.05, а СВК “Зернове” було визнано банкрутом лише 05
липня 2005 року, державним виконавцем 11 травня 2005 року була правомірно
винесена постанова про повернення виконавчого документа на підставі ст.40 ч.1
п.2 Закону України “Про виконавче провадження”. Дану постанову позивач у
встановлений законом 10-денний строк не оскаржувала, хоча отримала її у серпні
2005 року, про що йдеться у позовній заяві. Крім того вважав, що Державна
виконавча служба у Красногвардійському районі АР Крим не може нести
відповідальність за дії відділу державної виконавчої служби Красногвардійського
районного управління юстиції, який було ліквідовано  на підставі наказу Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим від 29.08.05 № 599/01-13.
Державна виконавча служба у Красногвардійському районі АР Крим була утворена 18
листопада 2005 року на підставі наказу Департаменту державної виконавчої служби
від 26.10.05 № 46/к. Просив в позові відмовити.

Представник Головного управління Державного казначейства
України в АР Крим, залученого до участі в справі в якості співвідповідача на
підставі ухвали суду, Расохацька О.М., яка діяла на підставі довіреності, в
судовому засіданні позов не визнала. Відповідно до пояснень представника
управління Державного казначейства у Красногвардійському районі Головного
управління Державного казначейства України в АР Крим відсутні матеріальні норми
для відшкодування коштів з Державного бюджету України та будь-які неправомірні
дії зі сторони Державного казначейства України відносно позивача.  Просила в позові ОСОБА_1. відмовити в повному
обсязі.

Вислухавши пояснення осіб,
які приймали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 11
ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних
чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ч.1 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України органи
державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадовці зобов'язані
діяти тільки на підставі, в межах повноважень і способом, які встановлені
Конституцією і законами України.

Посилання позивача та її представника на обов'язок
державного виконавця відповідно до ст.34 ч.1 п.8 Закону України “Про виконавче
провадження” від 21.04.99

№ 606-XIV з наступними
змінами та поповненнями (далі Закон № 606-XIV) зупинити виконавче провадження у
випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство
боржника не є обґрунтованим, оскільки згідно з ч.6 ст.12 Закону України “Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від
14.05.92 № 2343-XII з наступними змінами і доповненнями ( далі Закон №
2343-XII) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на
виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю
та життю громадян, авторської винагороди (абзац перший частини шостої статті 12
із змінами, внесеними  згідно із Законом
України від 03.04.2003 р. N 672-IV).

Ствердження позивача та її представника про те, що
внаслідок винних дій державного виконавця, який не повідомив стягувача про
необхідність звернення до господарського суду з заявою про свої вимоги до
боржника, внаслідок чого ОСОБА_1. не була включена до реєстру конкурсних
кредиторів та позбавлена можливості отримати присуджені їй грошові кошти, також
не є обґрунтованим.

За змістом ст.14 Закону № 2343-XII після порушення судом
справи про банкрутство і оголошення про це в офіційному друкованому органі,
наявні кредитори боржника зобов'язані подати до господарського суду у
встановлений термін заяви про вимоги до боржника, де формується реєстр
кредиторів.

Законами № 2343-XII та № 606-XIV на державного виконавця
не покладається обов'язок повідомити стягувача про необхідність подати заяву до
господарського суду про свої вимоги до боржника для включення його в реєстр кредиторів.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 20.01.05 було
порушено справу про банкрутство СВК “Зернове”. Ухвалою цього ж суду від  17.02.05 відносно боржника введена процедура
банкрутства - розпорядження майном боржника строком на шість місяців. Оголошення
про порушення справи про банкрутство СВК “Зернове” надруковано в газеті “Голос
України” від 10 березня 2005 року. Ухвалою Господарського суду АР Крим від
02.06.05 було затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів.

Відповідно до ч.2 ст.14
Закону № 2343-XII вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення
строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не
розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в
ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і
поновленню не підлягає.

Постановою Господарського
суду АР Крим від 05 липня 2005 року СВК “Зернове” було визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

Вимоги ОСОБА_1. до СВК
“Зернове” виникли до порушення справи про його банкрутство та не були заявлені
в строки, передбачені ст.14 Закону № 2343-XII , внаслідок чого  були відхилені ліквідатором і не включались
до реєстру вимог кредиторів СВК “Зернове”.

Відповідно до ст.86 ч.2
Закону № 606-XIV збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним
особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в
порядку, передбаченому законом.

Оцінюючи за
своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на безпосередньому, всебічному,
повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність
кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд
приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Державним
виконавцем 11 травня 2005 року була правомірно винесена постанова про
повернення виконавчого документа, оскільки майна, належного СВК “Зернове”, на
яке можна було звернути стягнення, виявлено не було, а рішення про визнання СВК
“Зернове” банкрутом було прийнято лише 05 липня 2005 року, а відтак виконавчий
лист № 6-11 не міг бути направлений арбітражному керуючому для вирішення
питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законодавством
порядку на підставі статей 65, 37 Закону № 606-XIV.

Постанову про
повернення виконавчого документу від 11.05.05 ОСОБА_1. у встановлений законом
10-денний строк не оскаржувала.

Державну
виконавчу службу у Красногвардійському районі АР Крим суд вважає належним
відповідачем, оскільки після ліквідації
відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного
управління юстиції на знову створену державну виконавчу службу відповідного
регіону були покладені тіж задачі й функції, якій були передані всі документи,
в тому числі незавершені діловодством, матеріали виконавчих проваджень.

Керуючись
статтями 37, 40, 65, 86 Закону України “Про виконавче провадження”, 12, 14
Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”, 10, 11, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби у Красногвардійському
районі АР Крим, Головного управління Державного казначейства України в АР
Крим  про визнання дій державного
виконавця про повернення виконавчого документу незаконними та відшкодуванні
матеріальної шкоди.

Судові витрати по справі
віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене
в апеляційному порядку до Апеляційного суду АР Крим через Красногвардійський
районний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення, заяви
про апеляційне оскарження, і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя