Справа№22-3711                                              Головуючий
у 1-й інстанції- Нежура В.А.
Доповідач - Матвеева О. А
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 серпня 2007
року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
м.  Києва в складі:

головуючого                                                   Матвєєвої
О.А.

суддів                                                              Лесько
А.О.

Побірченко
Т.І.

при
секретарі                                                  Фроловій
І.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Голосіївського районного суду м.  Києва від 12 грудня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  ОСОБА_3,
треті особи : Київська міська рада. Головне управління земельних
ресурсів Київської міської державної адміністрації,  перша Київська державна нотаріальна
контора,  про поділ земельної ділянки та
усунення перешкод у її користуванні,  про
визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом та
договору купівлі-продажу частини житлового будинку,  про визнання права власності на частину
господарських будівель та визначення права користування господарськими
будівлями і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування господарськими
спорудами,  зобов»язання не чинити
перешкод у користуванні водою,
водопровідною колонкою та про зобов»язання перенести вигрібну вбиральню.

Заслухавши
доповідь судді Матвєєвої О.А.. пояснення осіб,
що з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,  колегія суддів. -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка
в червні 2003р. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3.. яким просила про
поділ земельної ділянки АДРЕСА_1

Свої
вимоги мотивувала тим.  що земельна
ділянка має загальну площу 0, 10 га та належить їй і відповідачу в рівних
частках на праві власності,  але останній
користується більшою її частиною.

Згодом
вона доповнила свої вимоги та просила окрім зазначеного визнати частково
недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім. »я ОСОБА_3. від
31.07.1990р. та договору купівлі-продажу,
яким він продав 12 частку будинку ОСОБА_1.. визнати за нею право
власності на сараї «Б». «Г»,  «Д»,  погріб
«Б»,  вбиральню «З»,  12 сараю «В» та визначити порядок
користування господарськими будівлями,
виділивши їй зазначені будівлі,  а
ОСОБА_1. погріб «Е»,    12 сарай «В» та
вбиральню «И» ,

Відповідач
ОСОБА_1. пред»явив зустрічний позов,
яким просив встановити порядок користування господарськими
спорудами,  виділивши йому по 12 частці
сараю «Б»,  підвалу «Б»,  сараю «Д» та вбиральню «И»,  посилаючись на рішення   товариського суду м. Чапаївки від
21.01.1973р.

Згодом
доповнив позовні вимоги та просив зобов»язати ОСОБА_2 не чинити йому та членам його сім»ї перешкод у
користуванні водою,  водопровідною
колонкою та про зобов»язання перенести вигрібну вбиральню.

Рішенням
Голосіївського районного суду м.  Києва
від 12 грудня 2006 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Визначено
порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 таким чином,  що межа поділу ділянок,  які належать власникам,  розташована:

1-від
північної межі земельної ділянки до жилого будинку,  далі по лініях розділу будинку (літ.А) між власниками
(стіна між приміщеннями 1-4 та 2-3) до стіни сараю (літ.Б),  довжиною 18, 87 м;

2-далі по межі
стін сараю (літ.Б) до кінця стіни,
довжиною 2.8 м:

3-далі
по межі сараю (літ.Б) до кінця стіни (3.0м) та далі по лінії розділу сараю
(літ.В) (4.25м). загальною довжиною 7, 25м;

4-далі по межі стіни сараю (літ.В),
довжиною 2, 8м:

5-далі прямо по лінії сараю (літ.В) відступ від сараю для можливості
вільного доступу до сараю (літ.В) довжиною 2, 0м;

6-далі вздовж
стіни сараю (літ.В) не доходячи їм до кінця сараю (літ.В) довжиною 3.25 м;

7-далі
прямо в сторону погребу (літ.Е) та вздовж стіни погребу (літ.Е) на відстані 2м
від стіни погребу до кінця стіни погребу,
довжиноб 6, 0м;

8-далі
до початку стіни погребу (літ.Е). довжиною та далі по стіні, погребу (літ.Е))
та прямо по лініях стіни погребу,
загальною довжиною 4.77 м.

Внаслідок
такого розподілу суд виділив у користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 500, 1м2,  а ОСОБА_1. -499, 9м2.

Визнано
на праві власності і передано у користування ОСОБА_2 господарські споруди ; сараї «Г» і «Д»,  погреб
«Б»,  12 сараю «В»,  вбиральню «З»,  а за ОСОБА_1. визнано на праві власності та
передано у користування погреб
«Е»,  12 сараю
«В»,  вбиральню «И» технічний
паспорт на будинок від 23.05.2003р..

В іншій частині
позову відмовлено.

Стягнуто з
ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2 судові
витрати в розмірі 750 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1.. посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,  на
невідповідність висновків суду обставинам справи,  ставить питання про скасування рішення суду
першої інстанції з передачею справи на новий розгляд.

Зазначає,  що суд незаконно відступив від рівності
часток у праві власності на земельну ділянку,
що згідно до договору купівлі-продажу він придбав половину усіх
господарських будівель,  що визначеним
порядком користування земельною ділянкою він позбавлений виходу на вулицю та
проїзду автомобілем,  що справу
розглянуто без його участі через його неявку в судове засідання у зв»язку з
хворобою,  а експертизу проведено до
надходження позову до суду.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій
частині,  суд приходить до висновку,  шо апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення скасуванню з
передачею справи на новий судовий розгляд,
оскільки суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1.. який не з»явився
до суду повідомивши про хворобу,  тобто з
поважної причини,  та розглянув справу не
перевіривши її обставини,  що призвело до
неправильних висновків та порушення норм матеріального права.

З матеріалів
справи вбачається наступне.

Будинок
АДРЕСА_1 належить по праву власності в рівних частках,  тобто по 12 : ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння
від 25.04.1984р. а.с. 5 та ОСОБА_1. на підставі договору купівлі-продажу від
17.06.2003р. ax.49V

Зазначений
будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0.1000 га яка своїм
цільовим призначенням має обслуговування житлового будинку та господарських
будівель: І2 частка цієї ділянки належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на
земельну ділянку від 18.03.2003р. а.с. 10. а інша І2 частка належить
ОСОБА_1. на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2003р. а.с. 20.

З
вищевказаних договорів купівлі-продажу вбачається,  що відповідач купив 12 частку жилого будинку
та 12 частку земельної ділянки,  тобто
ідеальні частки в у праві спільної часткової власності на будинок та земельну
ділянку  ст. .363 ЦК України.

Виділ
частки із майна,  шо є у спільній
частковій власності сторін,  або його
поділ в порядку,  передбаченому  ст.
ст. 364. 367 ЦК України,
сторонами та попередніми співвласниками не здійснювався.

Незважаючи
на те,  що поділу будинку не було,  суд першої інстанції провів поділив земельну
ділгнку. яка знаходиться у спільній власності сторін,  що є передчасним.

Суду слід уточнити позовні вимоги обох сторін та визначитись чи просять
вони про поділ земельної ділянки,  який
неможливий без поділу будинку,  чи про
визначення порядку користування,  якому
повинно передувати,  щонайменш,  встановлення порядку користування конкретними
приміщеннями .

При цьому слід мати на увазі,  що
згідно до роз»яснень. викладених у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України
від 04.10.1991р. №7 зі змінами «Про практику застосування судами
законодавства,  що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарську будівлі
літні кухні,  сараї тощо є підсобними
будівлями і складають з будинком одне ціле.

Суд
першої інстанції у оскаржуваному рішенні цього не врахував та вирішив питання
права власності та користування щодо господарських споруд,  які є складовою будинку.

При
цьому,  суд першої інстанції виходив з
того,  що між попередніми співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_4. склався порядок
користування будинком та господарським будівлями відповідно до рішенням
товариського суду сел..Чапаївка. Московського району м.  від 21.01.1973р. а.с. 63 та що цей порядок
є обов»язковим для особи,  яка придбала
частку у спільні   власності на цей
будинок.

Проте,  з таким висновком погодитися не можна,  так як на час ухвалення даного рішення
будинок не був закінчений будівництвом та не був зданий у експлуатацію,  свідоцтво про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4. отримали лише в
1984році,  цим рішенням не встановлювався
порядок користування відособленими приміщеннями будинку відповідно до частки
кожного співвласника.

Між
тим,  відповідно до  ст. 118 ЦК
України в редакції 1963року угода про порядок користування жилим будинком
між учасниками спільної часткової власності є обов»язковою і для особи,  яка згодом придбала частку у спільній
власності на цей будинок,  лише за умови,  що співвласники встановили між собою порядок
користування відособленими приміщеннями будинку квартирами,  кімнатами відповідно до частки кожного і
така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконкомі місцевої ради.

Заслуговують
на увагу та потребують ретельної перевірки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1.
про те,  що суд необгрунтовано відступив
від рівності часток у спільній власності на землю,  не призначив грошову компенсацію,  не надав йому виходу з вулиці на
подвір»я,  позбавив під»їзду
автомобілем,  що його вихід здійснюється
через ріллю та земельну ділянку,  що йому
не належить..

Так,  з висновку судової будівельно-технчної
експертизи вбачається,  що при варіанті
поділу,  який застосував суд ,  один з власників буде проходити на вул.
Любомирську по своїй території через ріллю а.с. 37. хоча згідно меж земельної
ділянки а.с.  10 зворот межа «Г» на яку
визначено вихід експертом,  не
відноситься до вул. Любомирської.

Пленум
Верховного Суду України в п.19 постанови «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 25.12.1996р. №13
роз»яснив,  що при встановленні порядку
використання земельної ділянки й розпорядження нею громадянами,  яким жилий будинок,  господарські будівлі та споруди належать на
праві спільної часткової власності,  суд
враховує,  зокрема,  можливість проходу з вулиці на подвір»я.

Зважаючи
на зазначене,  рішення,  яке є предметом скарження. підлягає
скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При
новому розгляді справи суду слід врахувати наведене,  уточнити позовні вимоги сторін,  ретельно перевірити обставини справи та
доводи сторін і. в залежності від встановленого,  постановити законне та обгрунтоване рішення.

Керуючись  ст.
218,  303. 307. 311, 313,  314. 315. 317. 319 ЦПК України,    колегія суддів. -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення
Голосіївського районного суду м.  Києва
від 12 грудня 2006 року скасувати,  а
справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.