Справа
№ 22-ц-16912007 року                                   Головуючий в
1 інстанції Завальнюк І.В.
Категорія:   41                                                               Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007
року липня місяця 18 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:                                                                            Лісової
Г.Є.

Сумів:                                                     Приходько
Л.А.,

Бугрика
В.В.

при
секретарі:                                                                            Борисовій
О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Комсомольського районного сулу мХерсона віл 17
травня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до приватної будівельної
виробничо-комерційної фірми «Півлень» про стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні та компенсації втрати частки заробітної
плати. -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 травня 2007 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ПБВКФ
«Південь» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при
звільнені та компенсації втрати частки заробітної плати відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення стягнути з ПБВКФ
«Південь» середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні та
компенсацію втрати частки заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її
виплати за період з березня 2002 року по липень 2005 року в розмірі 57273 грн.
96 коп.

Посилається
на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

У
судовому засіданні ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній,  просить її задовольнити,  скасувати рішення суду як незаконне.

Заперечення на
апеляційну скаргу до суду не надходили.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,  колегія суддів
приходить до висновку,  що її слід
відхилити з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що позивач з 28 травня по
28 серпня 2001 року працював у відповідача на посаді виконавчого директора.

Рішенням
Комсомольського районного суду м. Херсона від 12 липня 2002 року з ПБВКФ
«Південь» в користь ОСОБА_1
стягнено 1440 грн. заробітної плати 1636 грн. 39 коп. середнього заробітку
за затримку розрахунку при звільнені,
825 грн. моральної шкоди.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог про стягнення з ПБВКФ «Південь» середнього заробітку
за затримку розрахунку при звільненні суд правильно виходив з того,  що правила
ст. 117 КЗпП про відповідальність за затримку розрахунку при звільненні
поширюються на випадки невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум-у день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про
розрахунок,  якщо він у день звільнення
не працював. Випадків несвоєчасного виконання рішення суду про стягнення на
користь працівника зазначених сум ці правила не стосуються.

Відповідальність
боржника за невиконання рішення суду встановлена Законом України «Про виконавче
провадження».

Компенсація
працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її
виплати провадиться в разі затримки на один і більше календарних місяців
виплати заробітної плати,  нарахованої
працівникові.

Заборгованість
по заробітній платі позивачу була стягнена рішенням суду,  яке знаходилося на виконанні,  а тому суд підставою відмовив у задоволенні
позовних вимог і в цій частині.

Отже,  рішення судом постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують,  а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись  ст.
ст. 3ОЗ,  307,  308 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 травня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної інстанції.