Справа № 22-ц -992/ 2007 року                                  Головуючий 1 інст.- Кононенко
спростування недостовірної
інформації                                                                               Доповідач
УХВАЛА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12
квітня   2007
року   судова  колегія
судової  палати   з
цивільних   справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого -
Коростійової В.І.,

суддів -           Котелевець
А.В., Кіпенко І.С.,

при секретарі -
Полубан СМ.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та
стягнення моральної шкоди, -

встановила:

В серпні 2005
року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про спростування
недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

В уточнених вимогах позивач вказав, що 11 листопада 2002
року наказом колишнього директора ОСОБА_2 він був звільнений з посади
майстра виробничого навчання ПТУ №
41 м. Харкова за ст. 41
ч. З КЗпП України за аморальну провину. Рішенням суду він був поновлений на
роботі на попередній посаді, однак тривалий час не міг нормально працювати,
оскільки відповідачка робила запити до Обкому профспілок і в поліклініку з
метою встановлення його професійної придатності, а на зборах педагогічного коллективу, які відбувалися 3 березня 2003 року, остання
охарактеризувала його як аморальну людину, яка займалася зборами грошей з учнів
на особисті потреби.

Посилаючись на те, що зазначені обставини порочать його
честь, гідність і ділову репутацію, просив зобов'язати ОСОБА_2 спростувати
перед педагогічним колективом ПТУ №
41 м. Харкова відомості про те, що в 2002
році він був звільнений з роботи за здійснення аморальної провини та
стягнути з відповідачки на його користь 25
000 грн. 00 коп.
моральної шкоди і судові витрати у розмірі 200 грн. 00
коп.

Відповідачка
позов не визнала, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2006 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм
матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні його позову про стягнення моральної шкоди і постановити
нове рішення про стягнення на його користь 25 000 грн. 00
коп.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках з ПТУ № 41 м. Харкова.
Наказом колишнього директора ОСОБА_2 №
79-к від 13

2

грудня 2002
року був звільнений з посади за ст. 41
п. З КЗпП України у зв'язку зі скоєнням аморального проступку.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 березня 2005 року позивача
було поновлено на роботі на посаді майстра виробничого навчання ПТУ №41 м. Харкова. З
ПТУ № 41 м.
Харкова на користь останнього стягнутий середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 14 101 грн. 35 коп. і моральну
шкоду в сумі 5 000 грн. 00 коп. З ОСОБА_2
на користь ПТУ № 41 м.
Харкова стягнуто 14 101 грн. 00 коп. /а.с. 25-28/.

Ухвалою судової
колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області
від 27 липня 2005 року вказане
рішення суду першої інстанції було змінено, ОСОБА_2 звільнена від обов'язку
покриття шкоди у зв'язку з незаконним звільненням позивача /а.с. II.

Посилаючись на
недостовірне розповсюдження інформації, ОСОБА_1 звернувся у суд із відповідним
позовом про її спростування.

На підставі ч. З
ст. 7 ЦК України
/в редакції Закону від 6
травня 1993 року/,
що діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадяни або організації,
щодо яких поширено відомості які не відповідають дійсності і завдають шкоди
їхнім інтересам, честі, гідності або діловій репутації, вправі поряд із
спростуванням таких відомостей вимагати відшкодування завданої цими діями
майнової та моральної /немайнової/ шкоди.

Пленум
Верховного Суду України в п. 16
постанови від 28 вересня 1990 року № 7 /зі змінами,
внесеними постановами від 4
червня 1993 року № 3, від 31 березня 1995 року № 4, від 25 грудня 1996 року № 14 та від 3 грудня 1997 року № 12/ «Про
застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової
репутації громадян та організацій» роз'яснив, що така заява має, зокрема,
містити в собі дані про те, які саме відомості, що порочать особу, поширені
відповідачем, із зазначенням часу, способу й осіб, яким такі відомості
повідомлені, посилання на докази, що стверджують зазначені обставини, а також
прохання про спростування відомостей.

Заява ОСОБА_1
зазначених доказів не містить. Не надано таких доказів і його представником в
суді апеляційної інстанції.

З огляду на це,
суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації і стягнення моральної
шкоди.

Рішення суду
першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.
ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч.І п. 1, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова від 11
грудня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.