Справа № 22-4392/2007р.                                              Головуючий в 1
інстанції Карякін О.О.
Категорія 39                                                                   Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 травня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Стельмах Н.С, суддів Звягінцевої О.М., Молчанова
С.1., при секретарі Андрусь B.C., розглянув у
відкритому судовому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за
позовом  ОСОБА_1  до
Торгово-виробничого  колективного
підприємства „Аптека №-140" про поновлення на роботі і відшкодування
моральної шкоди

встановив:

в апеляційній скарзі ОСОБА_1 оспорює обгрунтованість судового рішення, яким
вказаний позов задоволено частково, і ставить питання про його зміну та
задоволення позову про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі із
стягненням на її користь у відшкодування моральної шкоди 17000 грн., оскільки
вважає, що судом не в повній мірі враховано характер спричинених їй
відповідачем незаконним звільненням моральних страждань .

В засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_2 підтримав доводи
скарги і просив про її задоволення, зміну судового рішення та стягнення на
користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 17000 грн.

Судом першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні
обставини.

16 січня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до
відповідача і зазначала, що працювала на підприємстві фармацевтом з 18 травня
2001 року.

З вказаного періоду відповідач щорічно переукладав з нею на 1 рік контракт,
що не передбачено чинним законодавством.

Наказом №-69 від 31 грудня 2006 року трудовий договір з нею було розірвано
за закінченням строку контракту.

Звільнення вона вважає незаконним, оскільки фактично працювала за трудовим
договором на невизначений строк.

Крім того, вона знаходиться в стані вагітності і була
звільнена, коли вже вирішувалося питання щодо видачи їй лікарняного на період
вагітності та пологів, тому просила ухвалити рішення, яким визнати незаконним
укладення з нею щорічно контрактів на 1 рік, оскільки фактично її було прийнято
на роботу за трудовим

договором на невизначений строк, поновити
її на роботі, стягнути на її користь допомогу за вагітністю та пологами і 15000
грн. у відшкодуванні моральної шкоди.

В додатковій позовній заяві (а.с.36) за добровільним поновленням
відповідачем позивачки на роботі, вона підтримала позов лише в частині визнання
недійсними контрактної основи прийняття і поновлення її'на роботі та
контрактів, оскільки фактично працювала за трудовим договором, укладеним на
невизначений строк, а також в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі
17000 грн.

Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 6 квітня 2007
року позов задоволено частково, визнано недійсними накази відповідача №-12 від
18 травня 2001 року в частині прийняття ОСОБА_1 на роботу за контрактом і наказ
№-7 від 16 січня 2007 року, а також контракти від 18 травня 2001 року, 1 січня
2002 p.,
1 січня 2002 p.,
2 січня 2004 p.,
2 січня 2005 p.,
1 січня 2006 року і стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 1000 грн. у
відшкодування моральної шкоди та на користь держави 51 грн. судового збору і
7,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦІЖ України рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 1
постанови „Про судове рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року, рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При розгляді цієї справи судом встановлено, що позивачку було прийнято на
роботу фармацевтом до ТВКП „Аптека №-140" з 18 травня 2001 року.

З вказаного часу вона безперервно відпрацювала до 31 грудня 2006 року, але
відповідач всупереч вимог ст. 21 КЗпП України, безпідставно кожного року
переукладав з нею контракти на рік.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про незаконність
укладення відповідачем з позивачкою щорічно строкових трудових договорів на
рік, оскільки діючим законодавством України не передбачено контрактну форму
трудового договору з фармацевтами, і позивачка фактично працювала за трудовим
договором на невизначений строк.

Тому суд обгрунтовано визнав недійсними накази про
прийняття та поновлення ОСОБА_1 на роботі на контрактній основі, але помилково не
зазначив в рішенні про те, що відповідні накази та контракти визнаються
недійсними за встановленості факту укладення з позивачкою 18 травня 2001 року
трудового договору на невизначений строк.

Таким чином, рішення суду підлягає відповідному
доповненню.

Апеляційний
суд не може визнати спроможними доводи скарги ОСОБА_1 про те, що розмір
відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй відповідачем незаконним
звільненням, встановлено судом без належного врахування характеру спричинених
незаконним звільненням моральних страждань.

Відповідачем 16 січня 2007 року було скасовано наказ про звільнення
позивачки і поновлено її на роботі з 1 січня 2007 року.

Крім того, судовим рішенням також поновлено права
позивачки в частині вимог щодо визнання трудового договора укладеним на
невизначений строк.

За таких обставин, всупереч доводам апеляційної скарги, суд визначив розмір
відшкодування моральної шкоди з належним врахуванням характеру та тривалості
спричинених позивачці порушенням трудових прав моральних страждань.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне
застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального
чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, то
підстав для задоволення скарги і зміни судового рішення немає.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 314 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Єнакіївського міського суду
Донецької області від 6 квітня 2007 року залишити без зміни, доповнити його
визнанням укладення між Торгівельно-виробничим колективним підприємством
„Аптека №-140" та ОСОБА_1 18 травня 2001 року трудового договору на
невизначений строк.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може
бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.