УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
травня 2007р.                                                                                          м.  Івано-Франківськ

Колегія
судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                      Девляшевського
В.А.

суддів:                                                                 Горблянського
Я.Д.,  Соколовського
В.М.

секретаря              Логажевської
М. Б.

з
участю:                                                             відповідача
- ОСОБА_1,  представника

позивача ОСОБА_2; їх адвокатів: ОСОБА_3.; ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Косівського районного суду від 26 лютого 2007 року.-

встановила:

Рішенням
Косівського районного суду від 26.02.2007 року частково задоволено позов
ОСОБА_5 до Кутської селищної ради ОСОБА_1
- визнано незаконними: рішення Кутської селищної ради від 30.07.2002р.
про вилучення з користуванням ОСОБА_5
земельної ділянки,  яка
знаходиться під гаражем ОСОБА_1; рішення №35 від 12.12.2004р. про передачу
ОСОБА_5  у власність земельної ділянки площею
0, 1247га; рішення №52 від 26.12.2003р. про узаконення самовільно побудованого
гаража ОСОБА_1; визнано недійсними державний акт про право власності на
земельну ділянку,  виданий ОСОБА_1  12.11.2003р.; державний акт про право
власності на земельну ділянку,  виданий
28.04.2005р. ОСОБА_5  Кутську селищну
раду зобов"язано повернути ОСОБА_5  в натурі незаконно вилучену земельну
ділянку рішенням від 30.07.2002р.. ОСОБА_1 зобов"язано знести самовільно
побудований гараж та не чинити перешкод ОСОБА_5  в проїзді
до її житлового будинку.

З
Кутської селищної Ради та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5  стягнуто по одній тис.  крб. моральної шкоди з кожного та 500грн.
судових витрат. В зустрічному позові ОСОБА_1
до ОСОБА_5 ,  Кутської селищної ради про визнання недійсним державного
акту про право приватної власності на землю,
виданого ОСОБА_5  25.10.1995р. та
визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку розміром 0, 02га
відмовлено.

Місцевий
суд дійшов до висновку про те,  що
згаданими рішеннями селищної ради в порушення норм Закону України „Про
власність" з власності ОСОБА_5
вилучено частину належної їй землі,
яку в дальнішому передано ОСОБА_1
у власність для узаконення самовільно спорудженого гаражу. Суд
І-інстанції також,  вважав,  що державні акти про право власності на
земельні ділянки видані ОСОБА_5
28.04.2005р.,  а ОСОБА_1  - 12.11.2003р. з порушенням норм чинного
законодавства України. На думку суду,
земельна

Справа №
22-ц-633/2007 р.                                    Головуючий
у 1 інстанції Крилюк М. І.

Категорія
5                                                                Доповідач
Девляшевський В.А.

2

ділянка
площею 0, 126 передана у власність ОСОБА_5
в порядку,  визначеному земельним
законодавством.  Тому підстав для
визнання державного акту про її право власності на землю,  виданого їй 25.10.1995р.,  місцевий суд не вбачав.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  посилається
на те,  що місцевий суд не звернув увагу
на порушення законодавства,  допущені при
видачі 25.10.1995 року державного акту про право власності на землю
ОСОБА_5  Вважає,  що у законному користуванні позивачки повинно
було б бути не 0, 126га,  а 0, 1247га
землі. Апелянт посилається також на те,
що висновок суду про те,  що
самовільне будівництво гаражу спричинило захоплення частини ділянки ОСОБА_5 ,
суперечить дійсним обставинам справи. На думку ОСОБА_1
,  суд І-інстанції безпідставно визнав
недійсними: державний акт про право його власності на земельну ділянку,  зазначені позивачкою рішення Кутської
сільської ради в спірних правовідносинах. Скаржник зазначає також,  що суд необгрунтовано поновив ОСОБА_5  строк позовної давності і стягнув у її
користь кошти у відшкодування моральної шкоди. У зв"язку із викладеним
ОСОБА_1  просить оскаржене рішення
скасувати,  ухваливши нове рішення,  яким відмовити у позові ОСОБА_5  та задовольнити його зустрічні позовні
вимоги.

В
засідання Апеляційного суду не з"явився представник Кутської селищної
ради. Однак,  враховуючи те,  що селищна рада повідомлена завчасно про день
і час розгляду справи,  колегія судців
вважає можливим розгляд даного спору у відсутності представника.

В
засіданні Апеляційного суду ОСОБА_1  свою
апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав.

Представник
ОСОБА_5  доводи апелянта заперечив,  зазначивши,
що його мати,  позивачка по
справі,  зверталась в 2001-2002р.р. в
сільську раду з приводу самовільного будівництва відповідачем гаражу,  який частково розташований на її
приватизованій ділянці,  і до того ж
закрив проїзд в її двір. Пояснив також,
що про прийняті селищною радою рішення стосовно узаконення згаданого
гаражу; передачу у власність ОСОБА_1
ділянки; переоформлення її державного акту на землю без її згоди мати
дізналась тільки в 2005 році. Вважає,  що
позов ОСОБА_5  доведений
об"єктивними доказами,  зустрічні
вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Вислухавши
суддю-доповідача,  пояснення
ОСОБА_1,  представника ОСОБА_5 ,  думку їх адвокатів,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Встановлено,  що у приватній власності ОСОБА_5  по АДРЕСА_1 перебувало згідно державного
акту,  виданого 25.10.1995р.,  0, 126га землі. На час видачі згаданого акту
і протягом багатьох років сусідній будинок АДРЕСА_2,  в якому в 1992р. отримав квартиру ОСОБА_1
,  прилегла до цього будинку земельна
ділянка перебували у власності Кутської селищної ради. Отже,  саме ця селищна рада,  а не ОСОБА_1 ,  вправі була оспорювати в судовому порядку
законність передачі позивачу землі зазначеної площі.

З копії
державного акту,  виданого
25.10.1995р.,  вбачається,  що до подвір»я ОСОБА_5  було передбачено заїзд з вул. Косівської. Цей
заїзд був спільний для неї та жителів згаданого будинку АДРЕСА_2(копія
генерального плану забудови селища Кути на а.с. 118).

Однак,  ОСОБА_1 ,
самовільно збудувавши гараж,
перекрив названий проїзд,  і крім
того захопив частину власної ділянки позивача.

З цього
приводу ОСОБА_5  зверталась із заявою до
Кутської селищної ради. За її заявою селищною радою 19.06.2002р. прийнято
рішення про вжиття заходів до ОСОБА_1 щодо самовільного захоплення землі
позивачки (а.с. 110). Тому твердження апелянта про те,  що ним питання спорудження гаражу погоджено з
ОСОБА_5  та її сином,  не може бути прийнято до уваги.

Матеріалами
справи доведено,  що в дальнішому
селищною радою без вилучення у встановленому законом порядку з власності
ОСОБА_5  частини її землі,  на якій відповідачем   збудовано
гараж,    приймається   рішення
№52   від   26.12.2003
року   про

3

узаконення
гаражу (а.с. 113). Перед цим ділянку,
яка знаходиться під гаражем ОСОБА_1 рішенням селищної ради від
30.07.2002 року вилучено з користування ОСОБА_5
і надано ОСОБА_1  (а.с. 111).
Однак,  місцевий суд правильно вважав це
рішення незаконним,  оскільки
з"ясовано,  що заяву про вилучення
зазначеної ділянки ні вона,  ні її
представник селищній раді не подавали. В засіданні суду І-інстанції ОСОБА_1
визнав,  що таку заяву від імені
ОСОБА_5  подав він (протокол - а.с. 149).
Крім того,  відповідач в засіданні
апеляційного суду пояснив,  що заяву від
імені ОСОБА_5  про видачу їй нового
державного акту у 2004 році із зміненою конфігурацією площі приватизованої
землі також написав і подав він. Ця заява була підставою винесення селищною
радою рішення №35 від 12.12.2004 року про передачу ОСОБА_5
у власність ділянки меншою площею - 0, 1247га.

Приймаючи
до уваги те,  що вище згадані рішення
Кутською селищною радою приймались з порушенням чинного законодавства та права
власності ОСОБА_5  на земельну ділянку,  суд І-інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про їх незаконність.

Також
правильно місцевий суд визнав недійсними: державний акт про право власності на
землю ОСОБА_5  від 28.04.2005 року із
зменшеною без її згоди та відома площею; державний акт про право власності на землю,  виданий 12.11.2003 року ОСОБА_1  внаслідок прийняття вище перелічених
незаконних рішень. Недійсність останнього названого акта підтверджується
відсутністю рішення селищної ради,  яким
було б доведено,  що в дійсності радою
розглядалось питання передачі землі ОСОБА_1
у приватну власність. Крім того,
в площу приватизованої землі ОСОБА_1 всупереч нормам земельного
законодавства увійшов спільний проїзд,
передбачений генеральним планом забудови селища.

У
зв"язку із викладеним,  на думку
колегії суддів,  позовні вимоги
ОСОБА_5  підтверджені об"єктивними
доказами,  і їх місцевий суд задовольнив
обґрунтовано,  оскільки самовільними
діями ОСОБА_1 і незаконними рішеннями селищної ради було порушено право
власності позивачки на частину її ділянки,
право проїзду до присадибної ділянки,
та цим спричинено їй моральну шкоду.

Твердження
апелянта про те,  що ОСОБА_6  пропустила строк позовної давності,  і цей строк їй було поновлено безпідставно,  не можуть бути прийняті до уваги. Адже,  після звернення ОСОБА_5 ,  яка проживає в іншій області,  у 2002 році з заявою про відновлення
порушеного права власності на землю,  їй
про згадані вище рішення,  які приймались
у її відсутності,  не повідомлялось.

Відомості
про те,  що ОСОБА_5 було відомо більше
трьох років про прийняття згаданих вище рішень сільською радою і про видачу
оспорених державних актів в матеріалах справи немає.

За
наведених обставин колегія суддів вважає,
що оскаржене рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства. Доводи апелянта не спростовують висновків суду
І-інстанції. Тому підстав для скасування цього рішення немає .

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1; 308; 319; 325 ЦПК
України,  колегія суддів-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Косівського районного суду від 26 лютого 2007 року по даній справі залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно,  однак
може бути оскаржена до Верховного суду України в касаційному порядку на протязі
двох місяців після дня її проголошення.