АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08
травня 2007 року                                                                              м.  Вінниця

Колегія   суддів
судової  палати  з
цивільних  справ  Апеляційного
суду Вінницької області у складі:

головуючого :
Ковальчука О.В.,  суддів : Іващука
В.А.,  Колоса С. С. ,  при секретарі: Цехмістер О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Вінницької обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанії "Оранта"(далі Вінницької обласної
дирекції ВАТ HACK "Оранта"),
Управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області
про стягнення одноразової допомоги,  за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.  Вінниці від 14 березня 2007 року,

установила:

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Вінниці
від 14 березня 2007 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Судом
першої інстанції встановлено,  що з 01
жовтня 1983 року по 19 грудня 2005 року ОСОБА_1. проходив службу в органах
внутрішніх справ України. 30 березня 2004 року ОСОБА_1. біля 21 год.00 хв.
повертаючись із відрядження,  керуючи
легковим автомобілем ВАЗ-2104,  державний
номер НОМЕР_1,  рухаючись по ділянці с
Бабин - с Паріївка,  Іллінецького
району,  Вінницької області,  він не справився з керуванням транспортного
засобу по причині несправності рульового механізму,  що виникла під час руху,  з'їхав праворуч із проїзної частини дороги та
здійснив наїзд на дерево,  у результаті
чого отримав травму,  що призвело до
встановлення йому 24 березня 2006 року МСЕК Вінницької області 3-ї групи
інвалідності. Вінницькою обласною дирекцією ВАТ HACK
"Оранта" відповідно до підпункту "б" п.6 постанови Кабінету
Міністрів України від 19 серпня 1992 p. N 488
" Про Умови державного обов'язкового особистого страхування
військовослужбовців і військовозобов'язаних,
призваних

Справа № 22 -
1102   2007 р.        Категорія: 44        Головуючий у суді першої інстанції
Голота Л.О.

Доповідач:
Ковальчук О.В.

на
збори,  і порядок виплат їм та членам їх
сімей страхових сум було виплачено ОСОБА_1 4250 грн. страхового відшкодування.

Оскільки
суду не надані докази отримання позивачем травми при виконанні службових
обов'язків,  пов'язаних із безпосередньою
участю в охороні громадського порядку,
тому суд першої інстанції дійшов висновку,  що доводи позивача про те,  що,
виплата йому одноразової допомоги повинна проводитись на підставі
постанов Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 p. N 59 та
від 19 листопада 1992 p.
N 627 є безпідставними,
а відтак у позові слід відмовити.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове
рішення,  яким задовольнити позов,  посилаючись на порушення норм матеріального
права.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів
апеляційної скарги,  колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення останньої.

Встановивши,  що за вищенаведених обставин позивач отримав
травми і став інвалідом при виконанні службових обов'язків,  не пов'язаних із безпосередньою участю в
охороні громадського порядку та громадської безпеки,  боротьбі зі злочинністю,  суд дійшов вірного висновку про відмову у
позові.

Доводи
апелянта не спростовують висновків суду і не можуть бути прийняті до уваги з
огляду на наступне.

При
розгляді вимог про виплату на підставі ч. 6
ст.  23 Закону "Про
міліцію" одноразової допомоги працівникові міліції у зв'язку з одержаним
ним при виконанні службових обов'язків каліцтвом,  а також інвалідністю,  що настала в період проходження служби,  або не пізніше ніж через три місяці після
звільнення з неї,  або після закінчення
цього строку,  але внаслідок захворювання
чи нещасного випадку,  що мали місце в
період проходження служби,  слід мати на
увазі,  що відповідно до п.3 Постанови
Верховної Ради Української РСР від 25 грудня 1990 p. N 583-ХІІ
"Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про
міліцію"  ст.  23 Закону набрала чинності після прийняття
Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування
осіб рядового,  начальницького та
вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України
(затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 р. N
59,  діє в редакції постанови від 19
листопада 1992 p. N 627). Це Положення окремо визначає розмір одноразової
допомоги для випадків загибелі (смерті),
поранення (контузії,  травми,  каліцтва),
захворювання,  одержаних при
виконанні службових обов'язків,
пов'язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку та
громадської безпеки,  боротьбі зі злочинністю,  і для випадків,  не пов'язаних із такою участю. Зокрема,  особам рядового,  начальницького та вільнонайманого складу
органів і підрозділів внутрішніх справ (їхнім спадкоємцям) у разі загибелі
(смерті),  поранення (контузії,  травми або каліцтва) чи захворювання,  одержаних у період проходження служби,  виплата провадиться в розмірах,  передбачених постановою Кабінету Міністрів
України від 19 серпня 1992 p. N 488.

Вирішуючи
спір,  суд встановив,  що позивач одержав травми в період
проходження служби,  а не при виконанні
службових обов'язків,  пов'язаних із
безпосередньою участю в охороні громадського порядку та громадської
безпеки,  в   боротьбі
зі   злочинністю,    тому
дійшов   вірного   висновку,
що   до   нього

Вінницькою
обласною дирекцією ВАТ HACK "Оранта" лравомірно застосовані положення
постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 p.
N 488.

Рішення
постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  308,  314,
315 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Вінниці
від 14 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Протягом двох
місяців з дня набрання законної сили ухвала може бути оскаржена у касаційному
порядку до Верховного Суду України.