Справа № 33ц - 211/07                          Головуючий у 1
інстанції - Підлісна Л.М.
- 26                                          Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня
2007 року колегія суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку
Апеляційного суду Волинської області в складі:

Шевчук Л.Я.,
Лончука В.Г., Подолюка В.А.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.Луцьку справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири та стягнення вартості 1/2 частини квартири, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 7 грудня 2004 року і ухвалу Апеляційного суду
Тернопільської області від 31 березня 2005 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2., треті особи ОСОБА_3., ОСОБА_4. про
визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1та стягнення
вартості 1/2 частини квартири.

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 грудня 2004
року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від
31 березня 2005 року, в позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу
квартири відмовлено, позов про стягнення вартості 1/2 частини квартири
задоволено.

В
касаційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати судові рішення та направити справу
на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з'ясування
судами обставин справи, невірну оцінку зібраних доказів та порушення норм
процесуального права.

Заперечуючи
проти касаційної скарги, ОСОБА_1. вказує на те, що судові рішення, на його
думку, є законними та обгрунтованими.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Судами
встановлено, що 8 липня 2002 року ОСОБА_1. видав на ім'я ОСОБА_2. доручення,
яким уповноважив її розпоряджатися (продавати, дарувати, обмінювати) належною
йому на праві власності 1/2 частини квартири,

ОСОБА_2. 17 липня 2002 року на підставі доручення уклала договір
купівлі-продажу квартири.

Задовольняючи
позовні вимоги про стягнення вартості 1/2 частини квартири, місцевий суд, з
урахуванням фактичних обставин справи, виходив з того, що ОСОБА_1. на момент
видачі доручення на ім'я ОСОБА_2. не міг усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, а також з того, що ОСОБА_3. та ОСОБА_4. є добросовісними
набувачами, а тому дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути
вартість 1/2 частини будинковолодіння.

Апеляційний
суд обгрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції та залишив його
рішення без змін.

Відповідно
до ч.2 ст.324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст.335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням
судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені
ч.1 ст.338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись
ст.ст.332, 336 ЦПК України, колегія суддів з розгляду цивільних справ у
касаційному порядку Апеляційного суду Волинської області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 грудня 2004
року і ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 31 березня 2005 року
залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.