№ 2-1662/07
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

23 листопада
2007 року                                                                                                           місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької
області у складі:

судді                           Попової С.А.,

при
секретарі              Больсуновій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект" про стягнення
середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2007 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача
про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату належних при звільненні сум. В
обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що 05.02.2007р. була звільнена
з ТОВ "Комплект", проте, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України,
повний розрахунок з нею був призведений лише 01.03.2007р. згідно із видатковим
касовим ордером і вона не була повідомлена про розмір розрахункових при
звільненні сум. Порушення відповідачем її прав на оплату працю було встановлено
в ході перевірки Територіальною державною інспекцією праці в Донецькій області.
У зв"язку з цим просила стягнути з ТОВ "Комплект" середній
заробіток за затримку у розрахунку при звільненні у сумі 1207грн. Крім того,
просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди,
заподіяної порушенням її трудових прав, 5000грн.

В ході
судового розгляду справи позивачка підтримала свої позовні вимоги і уточнила
розмір стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку при
звільненні - до суми 827,44грн. Пояснила, що при прийнятті на роботу на посаду
бухгалтера адміністрацією підприємства їй було обіцяно посадовий оклад у
розмірі 1200грн., однак, при підписанні особистої картки ця сума не значилась,
зі штатним розкладом її не знайомили. Обгрунтовуючи підстави вимоги
відшкодування моральної шкоди зазначала, що несвоєчасна виплата розрахункових
сум додала душевних страждань, оскільки вона на той період часу потребувала цих
коштів через трагедію зі втратою сина, змушена була застосовувати додаткові
зусилля для організації свого побуту.

Представники відповідача Камченко Д.В., Гуревич М.А., що діють за
довіреностями,  заперечуючи проти позову,
в судовому засіданні пояснили, що розмір посадового окладу у сумі 800грн.
визначався при прийомі позивачки на роботу, про що їй було відомо зважаючи на
підписи в наказах, особистій картці. За власним бажанням ОСОБА_1 звільнена з
підприємства 05.02.2007р. Дійсно, остаточний розрахунок із позивачкою
здійснений не в день звільнення, а за видатковим касовим ордером від
01.03.2007р., що встановлено перевіркою Держнаглядпраці. В ході судового
розгляду погодились на виплату позивачці штрафних санкцій, передбачених ст. 625
ЦК України, що в грошовому виразі становить 1,63грн.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача,
дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим і таким,
що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення середнього
заробітку за  затримку у розрахунку при
звільненні і відшкодування моральної шкоди в межах строку, передбаченого ст.
233 КЗпП України.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка перебувала в трудових
правовідносинах з відповідачем, що підтверджується відомостями трудової книжки,
відповідно до яких наказом № 59ок від 30.10.2006р. ОСОБА_1 принята на роботу в
ТОВ "Комплект" на посаду
бухгалтера та  наказом № 96к від
05.02.2007р. звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі
її заяви від 25.01.2007р. (а.с. 5, 12, 13, 17-18, 25-27).

З особистої картки позивачки вбачається, що вона була
прийнята на роботу на посаду бухгалтера з 31.10.2006р. із посадовим окладом
відповідно до штатного розкладу у сумі 800грн. Такий же розмір посадового
окладу зазначений у наказі про прийняття на роботу, щомісячних рохрахункових
документах за період роботи позивачки жовтень2006р.-лютий 2007р.  (а.с. 16, 17, 26-32). Доказів на спростування
обумовленого сторонами в трудовому договорі суми посадового окладу в ході
судового розгляду не здобуто. Тому доводи позивачки про визначення за
домовленістю із адміністрацією підприємства іншого посадового окладу не є
спроможними і не беруться судом до уваги.

З табелю обліку робочого часу вбачаються наступні
відомості. На підставі заяви ОСОБА_1 від 31.01.2007р. за наказом № 15к
позивачкою було використану відпустку без збереження заробітної плати
тривалістю в 3 дні - з 31.01.2007р. по 02.02.2007р. у зв"язку з похованням
сина. У лютому 2007р. позивачка відпрацювала 1 день - 05.02.2007р., за цей день
нарахована заробітна плата (а.с. 14-15, 19, 34).

Судовим розглядом з"ясовано, що при звільненні позивачки 05.02.2007р.
відповідач не виплатив їй остаточний розрахунок за лютий 2007р. і компенсацію
за невикористану відпустку за період з 31.10.2006р. по 05.02.2007р. тривалістю
в 6 дн. згідно із змістом наказу про припинення трудового договору (а.с. 12).
Представники відповідача в судовому засіданні не заперечували нездійснення
розрахунку із позивачкою в день її звільнення 05.02.2007р.

Лише за видатковим касовим ордером № 5179 від 01.03.2007р. - за спливом
23календ.дн.( або=17роб.дн. - позивачці ОСОБА_1 після відрахування обов"язкових
платежів сплачено остаточний розрахунок за лютий2007р., куди увійшла
компенсація невикористаної відпустки, у сумі 204,65грн.(а.с. 33).

За скаргою ОСОБА_1 до прокуратури Орджонікідзевського району Територіальною
державною інспекцією праці у Донецькій області (далі за текстом -
Держнаглядпраці) 22.04.2007р. вчинено перевірку дотримання трудового
законодавства, в ході якої виявлено порушення ст. 116 КЗпП України щодо
ОСОБА_1, що полягає у призведенні розрахунків із позивачкою не в день її звільнення
05.02.2007р., а 01.03.2007р. згідно із видатковим касовим ордером № 5179, а
також відсутності письмового поінформування ОСОБА_1 щодо належних до виплати
при звільненні нарахованих сум. За виявлені порушення щодо посадової особи
підприємства застосовані передбачені законодавством заходи впливу (а.с. 4,
35-38).

В ході судового розгляду відповідчем не спростовані
висновки перевірки щодо виявлених порушень щодо позивачки.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування судами законодавства про оплату
праці" від 24 грудня 1999 року № 13 (далі за текстом - Постанова Пленуму
ВСУ № 13)  непроведення розрахунку  з працівником у день звільнення або, якщо в
цей день він не був на роботі,
наступного дня  після  його звернення з вимогою про розрахунок є
підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в
pазі невиплати з вини власника або уповноваженого ним оpгану належних
звільненому пpацівникові сум у стpоки, зазначені в статті 116 цього Kодексу,
пpи відсутності споpу пpо їх pозміp підпpиємство, установа, оpганізація повинні
виплатити пpацівникові його сеpедній заpобіток за весь час затpимки по день
фактичного pозpахунку.

Отже, суд вважає обгрунтованим звернення позивачки, з якою станом на момент
її звільнення не було здійснено розрахунок, з приводу стягнення середнього
заробітку за весь час затримки у розрахунку - з 05.02.2007р., коли вона була
присутня на роботі в день звільнення, і до 01.03.2007р., коли згідно із видатковим
касовим ордером № 5179 їй було сплачено розрахункову при звільненні суму
204,65грн. (а.с. 33).

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13, установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд
на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній  заробіток за весь період затримки розрахунку,
а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Роботодавцем не доведено в ході судового вирішення справи відсутності вини
у затримці розрахунку при звільненні ОСОБА_1

Посилання ж представників відповідача з приводу
готовності виплатити позивачці у якості штрафних санкцій за затримку у
розрахунку при звільненні суми 1,63грн., обчисленої на підставі ст. 625 ЦК
України, не є юридично спроможними, зважаючи на спеціальні норми, що регулюють
спірні правовідносини і викладені за змістом даного судового рішення.

Вирішуючи питання про розмір стягуваного середнього
заробітку суд виходить з положень розділу ІІ ст. 2 п. 3, розділу ІV ст. 5 п. 8
Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (далі - Порядок), згідно
з якими середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана  відповідна
виплата, а середньоденна
заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих
днів за цей період.

Так, відповідно до розрахункових документів, довідок про заробітну плату,
табелів обліку робочого часу (а.с. 28-32, 40-4, 60)  середньомісячна заробітна плата за грудень
2006р. і січень 2007р., що передували звільненню позивачки у лютому 2007 року
складає - 933,36грн. ((1142,9+723,81):2). Середньоденний заробіток складає
складає: (1142,9+723,81):(20р.д.грудня 2006р.+19р.д.січня 2007р.)=47,86грн.

Нарахування належної позивачці виплати
провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів,
які мають бути оплачені за середнім заробітком. Отже, сума до стягнення (при
п"ятиденному графіку позивачки) за 17роб.дн. (за затримку з 06.02.2007р.
до моменту виплати 01.03.2007р.) складає: 47,86*17=813,69грн.

Тому саме ця
остаточна сума підлягає стягненню, а в решті вимог щодо стягнення середнього
заробітку суд відмовляє, оскільки не приймаються до уваги розрахунки позивачки
(а.с. 44) і відповідача (а.с. 60) щодо обчислення середнього заробітку і
розміру позовних вимог як такі, що здійснені не у відповідності вищенаведеного
судом розрахунку.

Відповідно до ст. 237-1 КзпП України
відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

Обговорюючи питання
про перенесені ОСОБА_1 моральні страждання, що оцінені нею рівними в 5000грн.,
суд виходить з того, що позивачка у зв"язку із затримкою у розрахунку при
звільненні, на фоні трагедії зі втратою сина, безумовно потребувала
розрахункових коштів і відчувала через їх невиплату переживання. Суд вважає
переконливими доводи позивачки, що ці обставини потягли необхідність
застосування додаткових зусиль для організації свого життя і побуту.

Із врахуванням характеру і тривалості
страждань від порушеного права на оплату праці суд вважає за адекватне і
співмірне стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди
200грн., а в решті - відмовити.

Відповідно до ст.ст.
79, 81 ЦПК України, зважаючи на звільнення позивачки від сплати судових витрат
по категорії справ з компенсацій через затримку виплати середнього заробітку,
при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд стягує з відповідача в дохід
держави суму судового збору - 51грн. за майнові вимоги і 8,50грн. за вимоги
нематеріального характеру, а також витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи в суді в сумі 30грн., а всього 89,50грн.

На підставі ст.ст.  116, 117, 237-1
КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В
И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з
Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект" (юридична адреса:
Донецька область, м. Маріуполь-87518, вул. Таганрозька, 1; розрахунковий
рахунок 1745/980 в Орджонікідзевському відділенні ПІБ МФО 334389)
середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні у сумі 813
(вісімсот тринадцять гривень) гривень 69 копійок, моральну шкоду у розмірі 200
(двісті) гривень, а всього 1013 (одна тисяча тринадцять) гривень 69 копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю в дохід держави судовий збір в розмірі 59 (п"ятдесят
дев"ять) гривень 50 копійок і витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи в суді в сумі 30 (тридцять) гривень, а всього 89
(вісімдесят  дев"ять) гривень 50
копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з
дня проголошення рішення, та подальшої подачі апеляційної скарги протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4
ст. 295 ЦПК України.

Суддя ___________________________