Справа
№ 22 -1738/07                             Головуючий
у 1 інстанції Димитров B.I.
Категорія   30                                           Доповідач
апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
УХВАЛА

Іменем                                                          України

2 жовтня
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого                                               Славгородської
Н.П.,

суддів:                                                           Мурлигіної
О.Я.,  Базовкіної Т. М. ,

при секретарі
судового засідання        Бобуйок І.Ф.,

за участю:

позивачки                                                    ОСОБА_1

її
представника                                             ОСОБА_2

відповідачів                                                   ОСОБА_3  ОСОБА_4,

їх
представника                                            ОСОБА_5

розглянула у
-відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу

за    апеляційною скаргою ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 18 червня 2007 року

за позовом
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про виселення

та зустрічним
позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про визнання права користування
жилим приміщенням та визнання права власності на нього,

ВСТАНОВИЛА:

У
вересні 2002 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виселення відповідачів з
квартири АДРЕСА_1. Вони посилалися на те,
що мали намір укласти з відповідачами договір купівлі - продажу вказаної
квартири,  у зв'язку з чим дозволили їм вселитися
в житло до оформлення угоди. У подальшому угода не була укладена,  тому позивачки просили висилити відповідачів
із квартири та вселити їх як власників квартири.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 27 червня 2003 року,  залишеного без
змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 5 листопада 2003 року
позов задоволено частково. Позивачки вселені в спірну квартиру. У задоволенні
їх вимог про виселення відповідачів відмовлено.

Ухвалою
Верховного Суду України від 19 жовтня 2005 року рішення місцевого суду та
ухвала апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
і ОСОБА_2 про виселення скасоване та у цій частині справу направлено на новий
розгляд.

У
березні 2006 року позивачки змінили свої вимоги і просили виселити із спірної
квартири ОСОБА_3
і ОСОБА_4 вказуючи,  що їх батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7.
померли,  а вони (відповідачі),  раніше посилившись в квартиру разом з
батьками,    ігнорують  вимоги щодо виселення.

25
травня 2007 року відповідачі подали зустрічний позов і посилалися на те,  що вселившись з батьками в квартиру за згодою
позивачок вони придбали право користування нею на підставі  ст.  65
ЖК України,  а також придбали право
власності на житло,  оскільки їх

батьки виконали
всі свої зобов'язання по договору купівлі - продажу спірної квартири. На
підставі викладеного відповідачі просили визнати за ними право користування
спірним житлом та право власності по 1/2 частини квартири за кожним.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 18 червня 2007 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Відповідачі виселені
з вказаної вище квартири. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3. та ОСОБА_4
відмовлено.

Останні
в апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення їх позову та про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 На
думку апелянтів,  висновки суду
суперечать вимогам матеріального і процесуального права.

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення осіб,  які беруть участь у справі,  дослідивши матеріали справи,  колегія судді вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що позивачки є власницями
квартири АДРЕСА_1 В лютому 2002 року ОСОБА_6. і ОСОБА_7,  разом із своїми дітьми -відповідачами по
справі,  за згодою позивачок вселилися в
цю квартиру,  маючи намір укласти договір
купівлі - продажу житла. Однак,
незважаючи на те,  що вказана
угода укладена не була,  ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 та їх діти з квартири не виселилися.

ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_6,  а ІНФОРМАЦІЯ_2 того ж року померла
ОСОБА_7 Щодо відповідачів,  то вони
залишилися проживати в квартирі позивачок.

Встановивши,  зазначене,
суд дійшов обґрунтованого висновку,
що відповідачі не придбали права постійного користування квартирою та
права власності на неї. У зв'язку з чим обґрунтовано висилив ОСОБА_3. та
ОСОБА_3. з квартири,  задовольнивши позов
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Доводи
апелянтів суперечать обставинам справи,
та вимогам  ст.  164 ЖК України,  оскільки вони як тимчасові мешканці не могли
придбати права постійного користування спірним житлом.

їх
посилання на придбання права власності на квартиру також суперечать доказам по
справі та вимогам матеріального права.

Оскільки
по суті спір вирішено правильно,  колегія
суддів вважає,  що помилкове посилання
суду на  ст.  116 ЖК України замість  ст.  98
ЖК України,  не є підставою для
скасування судового рішення,  оскільки
згідно з ч 2.  ст.  308 ЦПК України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись  ст.
ст.  303,  308,
315 ЦПК України,  колегія судців

УХВАЛИЛА.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3. і ОСОБА_3. відхилити,  а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 18 червня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але протягом двох місяців з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.