Справа
№ 22-4352
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Семенюк Т.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
вересня 2007 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого
- Семенюк Т.А.

Суддів -
Прокопчук Н.О., Ратнікової В.М.

при
секретарі - Гайдай І.М.,

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою
представника Державного вищого навчального закладу "Українська академія
бізнесу та підприємництва" на рішення Святошинського районного суду м.
Києва від 20 лютого 2007 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до Державного вищого навчального
закладу "Українська академія бізнесу та підприємництва", 3-я особа:
ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2007 року позов
задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 87-к від 03 серпня 2006
року виданий виконуючим обов'язки ректора Державного вищого навчального закладу
"Українська академія бізнесу та підприємництва", про звільнення
ОСОБА_1 з посади проректора з навчально-організаційної роботи на підставі п. 4
ст. 40 КЗпП України з 14 липня 2006 року, ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді
проректора з навчально-організаційної роботи та корпоративних зв'язків
Державного вищого навчального закладу "Українська академія бізнесу та
підприємництва" з 14 липня 2006 року, стягнуто з Державного вищого
навчального закладу "Українська академія бізнесу та підприємництва"
на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 21961 гривні 64 коп.

Представник
Державного вищого навчального закладу "Українська академія бізнесу та
підприємництва" подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить
рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові, вважаючи, що
судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та
матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судом
встановлено, що 22 грудня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду позов до
Державного вищого навчального закладу "Українська академія бізнесу та
підприємництва" з даним позовом, посилаючись в обґрунтування своїх вимог
на те, що 17 січня 2005 року він був прийнятий відповідачем на посаду
проректора з навчально-організаційної роботи та корпоративних зв'язків, 17
жовтня 2006 року він дізнався про своє звільнення з 14 липня 2006 року за
прогули, однак, 14 липня 2006 року він перебував на

2

своєму робочому
місці, у період часу з 14.30 до 16.05 годин перебував у Міністерстві освіти,. у
зв'язку з вирішенням виробничих питань, а з 17 липня 2006 року по 17 жовтня
2006 року перебував на лікарняному, з наказом про звільнення був ознайомлений
лише 17 жовтня 2006 року, письмових пояснень, щодо прогулів, відповідач надати
йому не пропонував, зазначені в актах факти прогулів, не відповідають
дійсності. У зв'язку з поганим станом здоров'я після хвороби, не міг своєчасно
звернутися до суду за захистом своїх прав, а тому пропустив строк на звернення
до суду з даним позовом.

Судом
встановлено, що наказом в.о. ректора Державного вищого навчального закладу
"Українська академія бізнесу та підприємництва" № 55-к від 17 січня
2005 року ОСОБА_1 було призначено на посаду проректора з
навчально-організаційної роботи та корпоративних зв'язків, згідно контракту від
16 січня 2005 року, укладеного між сторонами.

Наказом
№ 87-к в.о. ректора Державного вищого навчального закладу ' "Українська
академія бізнесу та підприємництва" від 03 серпня 2006 року, ОСОБА_1
звільнено з роботи з посади проректора з навчально-організаційної роботи на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, з 14 липня 2007 року, за систематичні
прогули. Підставою слугували акти про порушення трудової дисципліни від
14.07.06., 28.07.06., 31.07.06. (а.с. 40,41,43).

Згідно
п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений
строк, а також сороковий трудовий договір до закінчення строку його чинності
можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку
прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

На
підтвердження вчинення позивачем систематичних прогулів, відповідачем складено
акти про порушення трудової дисципліни від 14.07.2006 року № 1, 28.07.2006 р. №
2, 31.07.2006 р. № 3, в яких було зафіксовано відсутність позивача на роботі.

Не
приймаючи до уваги акти про порушення трудової дисципліни та відсутність на
робочому місці працівника від 28.07.2006 року № 2, від 31.07.2006 року № 3, як
підстави для прийняття відповідачем рішення про звільнення позивача, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що фіксування в них відсутності позивача на
робочому місці з 17.07.2006 року по 28.07.2006 року та 31.07.2006 року не
відповідає дійсності, оскільки згідно наказу відповідача від 03.08.2006 року №
87-к позивача було звільнено з роботи 14 липня 2006 року.

Також,
суд надав правильну оцінку акту від 14 липня 2006 року № 1 про порушення
трудової дисципліни та відсутність на робочому місці позивача і дійшов вірного
висновку, що він не може бути підтвердженням порушення позивачем трудової
дисципліни, оскільки в судове засідання сторонами на обґрунтування своїх
позицій було надано різні за змістом акти про порушення трудової дисципліни та
відсутність на робочому місці працівника від 14 липня 2006 року № 1, допитані у
судовому засіданні свідки показали, що комісією, яка підписала акти, фактично
не перевірялася наявність позивача на робочому місці, акти були складені
формально і підписувалися пізніше, ніж в дні, які зазначені в актах, як дати їх
складання, тобто, надані суду акти, на підставі яких позивача було звільнено є
суперечливими один одному, не відповідають фактичним обставинам справи
(а.с.42,43).

Крім
того, всупереч вимогам КЗпП України, відповідач не з'ясовував причини
відсутності позивача на роботі.

3

Як вбачається з
матеріалів справи, згідно листків непрацездатності, ОСОБА_1 з 17 липня 2006
року по 16 жовтня 2006 року, включно, знаходився на лікарняному (а.с. 5-8).

Відповідно до ч.
3 ст. 4 0 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової
непрацездатності.

Колегія суддів
не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції
необґрунтовано поновив ОСОБА_1 строк позовної давності, оскільки, як вбачається
з матеріалів справи, поновлюючи строк позовної давності, суд виходив з того, що
строк на звернення до суду з даним позовом позивачем було пропущено через
поважні причини, а саме за станом здоров'я, що підтверджено відповідними
довідками медичних установ.

Враховуючи
наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи
апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХ ВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника Державного вищого навчального закладу "Українська
академія бізнесу та підприємництва" відхилити.

Рішення
Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.