АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-1665/07                             Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року                                                                                        М.Запоріжжя               ___

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:    Савченко О.В.

суддів :                  Мануйлова Ю.С.

Гончара
О.С. при секретарі:    Тахтаул О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 19
березня 2007року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції
суми, призначеної до стягнення, та відсотків у зв'язку з простроченням
виконання грошового забов'язання ,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2007 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, зазначивши, що рішенням Ленінського
суду м. Запоріжжя від 03
лютого 2004року з відповідача на його користь стягнуто заборгованість за
договором позики в сумі 7840
грн., 705грн. 60 коп.
відсотків за прострочення платежу, 815
грн. збитків від інфляції, а всього 9504
грн. 57коп.

З грудня 2004
року відповідач повернув йому частину боргу в сумі 1255грн.

Решту суми, стягнену судом, до теперішнього часу
відповідач не сплатив..

У відповідності зі ст. 625 ЦК України просив
стягнути з відповідача відсотки за затримку розрахунку в сумі 750 грн. 07 коп., а також
компенсацією з урахуванням інфляції в сумі 2398грн. 04 коп.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від
19 березня 2007року
ОСОБА_1. у відкритті провадження у справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення
судом норм процесуального права, просить ухвалу судді скасувати і направити
справу в той же суд для розгляду по суті.

Заслухавши судцю-доповідача,
вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

У відповідності до п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя
відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної
сили, рішення у спорі між тими самими сторонами,- про той самий предмет і з тих
самих підстав.

З матеріалів справи 2-947/04
вбачається, що у листопаді 2003
р.~ ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про стягнення боргу за
договором позики, відсотків за прострочення виконання зобов'язання, збитків від
інфляції, витрат за послуги адвоката, держмита, зазначивши, що 1 вересня 2000 р. ОСОБА_2. взяв
у нього в борг 7840 грн.,
які зобов'язався повернути до

2

31 грудня 2000 p., що підтверджується
письмовою розпискою відповідача. Оскільки відповідач у добровільному порядку у
встановлений сторонами строк борг не повернув, то він змушений звернутися до
суду із вказаним позовом.

Рішенням Ленінського суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2004 року позов
задоволено.

З ОСОБА_2. на
користь ОСОБА_1 стягнуто борг за договором позики в сумі 7840 грн., 705 грн. 60 коп. відсотків
за прострочення платежу, 815
грн.36 коп. збитків від інфляції, 50
грн. витрат за послуги адвоката, 93
грн.61 коп. держмита, а всього 9504
грн. 57 коп.

Вказане рішення набрало законної сили з 3 березня 2004 р.

Спір між сторонами в частині
стягнення суми відсотків за затримку розрахунку за договором позики від 1 вересня 2000 р. та збитків
від інфляції був вирішений рішенням суду від 3 лютого 2004
p., яке набрало законної сили.

У відповідності до ч.2 ст.223 ЦК України після
набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними
вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму
позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і правовідносини.

Оскільки правовідносини за
договором позики припинені між сторонами ухваленням судового рішення від 3 лютого 2004 р., то вони повторному
розгляду не підлягають.

За таких обставин посилання
позивача на ст.625 ЦК України,
яка встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання, є
безпідставним.

Після набуття законної сили рішення
суду, що є актом правосуддя, яке остаточно вирішило суперечку між сторонами,
правовідносини сторін зі стадії вирішення спору по суті переносяться у стадію
виконання судових рішень за правилами виконавчого провадження. Якщо відповідач
добровільно не виконує рішення суду, то законом передбачені способи примусового
його виконання.

Враховуючи викладене, судова
колегія приходить до висновку, що ухвалу судді слід залишити без змін, оскільки
вона постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апелянта про те, що він у 2007 р. звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2. на інших підставах і за іншим предметом, ніж
звертався у 2003 році, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи
і протирічать чинному законодавству.

Керуючись ст. ст.307,312,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 19
березня 2007року про відмову у відкритті провадження у цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.

Головуючий: