Справа № 22-ц
Головуючий    1    ін ст. -
Доповідач - Котелевець А. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 червня 2007
року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого
-   Коростійової В.І.,

суддів -       Котелевець А.В.,  Кіпенко І.С.
при секретарі - Половецькій А.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Жовтневого районного суду м.  Харкова від
21 березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства
«Вода»,  Комунального підприємства «ТПО
«Харківпромвод»,  третьої особи
-Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.  Харкова про визнання дій неправомірними,  зобов'язання відповідача до здійснення певних
дій та стягнення заборгованості по заробітній платі,  -

встановила:

В
березні 2003 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Комунального
підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» про визнання дій
відповідача в процесі нарахування заробітної плати і видачі довідки про
заробітну плату за час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС незаконними.

В
уточнених вимогах позивач вказав,  що
перебував у трудових стосунках з підприємством по експлуатації водопровідних
мереж м.  Харкова,  перейменованого у Комунальне підприємство
«Виробничо-технологічне підприємство «Вода». З 3 травня по 9 червня 1986 року
приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі Військової частини
№ 83279. Однак на порушення вимог діючого на той час законодавства розмір
тарифної ставки не був збільшений на 100%,
не проведений розрахунок премії у розмірі 60% від збільшеної тарифної
ставки за фактично відпрацьований час,
не проведена оплата за вихідні і святкові дні у подвійному розмірі від
збільшеної тарифної ставки,  неправильно
врахований коефіцієнт кратності за роботи у цій зоні,  що згодом було покладено в підставу
нарахування пенсії.

Посилаючись
на вказані обставини,  просив
задовольнити позов,  визнати дії
відповідача у процесі нарахування заробітної плати і видачі довідки про
заробітну плату за період з 1 травня по 9 червня 1986 року незаконними,  зобов'язати його зробити перерахунок
заробітної плати за цей період та видати нову довідку про заробітну плату із
зазначенням її розміру 1960 грн. 21 коп.,
стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній
платі у сумі 2 625 грн. 41 коп. і судові витрати у розмірі 697 грн. 60 коп.

Відповідачі
в особі своїх представників позов не визнали,
посилаючись на його безпідставність.

Ухвалою
Жовтневого районного суду м.  Харкова від
3 червня 2005 року до участі у справі в якості третьої особи,  яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору,  притягнуте Управління
пенсійного фонду України у Жовтневому районі м.
Харкова /а. с.  24/,  представник якого також з позовом не
погодився,  посилаючись на його
безпідставність.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 21 березня 2007 року в позові відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач,  посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,  що
мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального
права,  просить скасувати рішення суду
першої інстанції і постановити нове рішення про задоволення його позову.

Апеляційна
скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.

Матеріали
справи свідчать,  що Рибалко В.Ф.
перебував у трудових стосунках з підприємством по експлуатації водопровідних
мереж м.  Харкова,  перейменованого у Комунальне підприємство
«Виробничо-технологічне підприємство «Вода». З 3 травня по 9 червня 1986 року
приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі
Військової частини № 83279 /а. с.
6,  8,  9-11/. Посилаючись на неправильне нарахування
заробітної плати за роботу в цей період,
що стало підставою для нарахування пенсії,  позивач звернувся у суд із відповідним
позовом.

Умови
оплати праці у зоні Чорнобильської АЕС були врегульовані діючим на той час
законодавством.

Порядок
оплати праці,  передбачений для
робітників і службовців,  було поширено
на військовозобов'язаних,  призваних на
збори і безпосередньо зайнятих на роботах по ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС,  лише розпорядженням
Ради Міністрів СРСР № 1031 від 23 травня 1986 року «Про оплату праці
військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків на аварії на ЧАЕС». До
прийняття цього нормативно-правового акту Інструкцією про порядок матеріального
забезпечення громадян СРСР при призові на військову службу і проходження служби
в запасі,  затвердженою постановою Держкомпраці
СРСР від 22 квітня 1982 року,  було
закріплено,  що за особами,  призваними на збори,  які виконували у зоні ЧАЕС роботи,  пов'язані з ліквідацією аварії,  зберігався лише середній заробіток за робочі
дні всього періоду зборів,  включаючи час
у дорозі.

Оплата
праці робітників і службовців,
відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори,  за якими зберігалась середньомісячна
заробітна плата за основним місцем роботи,
провадилась у Ш,  П зонах
небезпеки у 4-,  3-,  2-кратному розмірі денної тарифної
ставки,  установленої за основним місцем
роботи,  у тому числі 100% тарифної
ставки /постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради
професійних спілок від 10 липня 1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці і
матеріального забезпечення робітників підприємств,  організацій і установ,  зайнятих на роботах,  пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища»; Ради
Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці
і матеріального забезпечення робітників підприємств,  організацій і установ,  зайнятих на роботах,  пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища»/.

Оплата
праці осіб,  призваних на збори,  у зоні особливого контролю провадилась у
однократному розмірі тарифної ставки понад збережену середню заробітну плату,  що безпосередньо було закріплено постановою
ЦК КПРС,  Президії Верховної Ради
СРСР,  ВЦРПС від 7 травня 1986 року №
524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників
підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції». При
цьому,  положення Кодексу законів про
працю України щодо додаткової оплати за роботу у вихідні і святкові дні,  нічні години,
режиму робочого часу,  початку і
закінчення роботи,  змін у роботі на цих
осіб не поширювались.

Відповідно
до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року №
153/1-43 премія за роботу працівника в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності
з діючими на той час на конкретному підприємстві системами преміювання. Згідно
роз'яснень Держомпраці УРСР та УКРСОФПРОФА від 8 січня 1986 року №
05/2-25-2,  03-51-8 премія повинна
встановлюватись диференційовано до 60% за виконання конкретних показників
роботи керівниками підприємств за згодою з профспілковим комітетом.  Відповідних доказів

щодо преміювання матеріали справи не містять,  не надано таких доказів і суду апеляційної
інстанції.

З огляду
на це,  суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про відмову в позові.

Суд
першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч. 1 п. 1,  308,
313,  314 ч. 1 п. 1,  315. 317,
319 ЦПК України,  судова
колегія,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду Харківської області від 21 березня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня складання
її повного тексту.

Головуючий        Судді