УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

30 липня 2007
року                                                                                                  м.
Харків

Колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області у складі:

Колтунової А.І.,
Коваленко І.П., Яцини В.Б.,

розглянувши в
попередньому судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2004 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Дачненьської сільської ради про визнання
договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2003 року ОСОБА_1 звернулася до суду із
вказаними позовними вимогами, посилаючись при цьому на те, що 10 квітня 2003
року її брат ОСОБА_5, власник
садиби у складі жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, під час перебування
в Одеському слідчому ізоляторі № 21 оформив на її ім'я заповіт, в якому заповів
все своє майно позивачці. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Після подачі заяви
про прийняття спадщини після смерті брата, та під час оформлення свого права на
неї, позивачка дізналася, що 24 квітня 2003 року його колишня жінка, ОСОБА_2,
відповідно до договору дарування, оформленого на підставі на її погляд
незаконно виданого Дачненською сільською радою свідоцтва на право власності на
жилий будинок, подарувала цей житловий будинок з надвірними будівлями своїм
дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вважаючи, що
відповідачі таким чином порушили її право на оформлення та

отриманім
спадкового майна, з посиланням на ст.ст. 41, 57 ЦК України 1963р.

просила суд визнати договір
дарування від 24 квітня 2003 року, посвідчений

державною нотаріальною конторою Біляївського району,
недійсним, стягнути з

відповідачів на
її користь 5000 грн. завданої внаслідок порушення її прав моральної

Справа №688-кс-07

Головуючий у першої інстанції: Андреев Е.А.

Доповідач: Яцина В.Б.

шкоди.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від З вересня 2004
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Суд визнав спірний договір дарування недійсним з моменту
його укладення. Сторони договору повернуті у первісний стан. В іншій частині
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2004 року рішення
Біляївського районного суду Одеської області від 3 вересня 2004 року скасоване.

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням апеляційного суду, ОСОБА_1 в касаційній
скарзі просить його скасувати, залишити в силі рішення районного суду,
посилаючись на порушення апеляційний судом норм матеріального і процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що спірна садиба за адресою: АДРЕСА_1, була збудована в
період знаходження у спільному шлюбі ОСОБА_5 і ОСОБА_2 10 квітня 2003 року
ОСОБА_5 під час знаходження у слідчому ізоляторі склав заповіт, згідно якому на
випадок своєї смерті все майно, на яке він за законом мав право, заповідав
своїй сестрі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

24 квітня 2003 року його колишня жінка ОСОБА_2 у виконкомі Дачненьської
сільської ради оформила на своє ім'я свідоцтво на право власності на спірний
жилий будинок в порядку забудови, на підставі якого в той же день у
нотаріальному порядку подарувала спірну садибу своїм дітям ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Частково задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що
відповідач ОСОБА_2 з порушенням спадкових прав позивачки ОСОБА_1, подарила спірну садибу
своїм дітям ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Апеляційний суд, обґрунтовано не погодився з такими висновками щодо
задоволення позовних вимог, та відмовив у задоволенні позову з посиланням на
те, що районний суд не врахував, що 24 квітня 2003 року, після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_2 перед
даруванням оформила спірну будівлю на своє ім'я та їй було видано свідоцтво на
право власності, яке ніким не оскаржено.

Відповідно до ст.ст. 525, 534 ЦК України 1963р.,
який діяв на час виникнення спірних правовідносин, за складеним заповітом
позивачка є спадкоємцем лише того майна, яке належало ОСОБА_5, як спадкодавцю,
на час його смерті.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7 (з
наступними змінами), право власності на жилий будинок, збудований громадянином
на відведеному йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в
експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкому місцевої ради.

Всупереч свого обов'язку, передбаченому ст. ЗО ЦПК України 1963р., який
діяв на час розгляду справи (ст. 60 ЦПК України), позивачка не надала суду
належних доказів на підтвердження того, що на час смерті ОСОБА_5 спірний
будинок був зареєстрований та він був його власником.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали справи не дають підстав для
висновку про порушення апеляційним судом норм матеріального й процесуального
права, що згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України є підставами касаційного
оскарження, то відсутні й підстави для його скасування.

Тому колегія суддів відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись статтями 323, 332, 335, 345 ЦПК України, колегія суддів з
касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2004 року
-залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.