Справа № 22ц-3153/07                                                       Головуючий
в 1 інстанції: Шелюта
41                                                                        Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

18 липня 2007 року Судова колегія судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого-Фарятьєва
С.О.

суддів-Дмитрієвої
Л.Д., Заіка В.В.

при секретарі- Харитоновій О.Г. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Луганську цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 23
квітня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Краснолуцької
міської Ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2006 року позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим,
що раніше він знаходився у трудових відносинах з відповідачем і працював на
посаді заступника міського голови з питань містобудування та земельних
відносин.

Розпорядженням міського голови за №1083 від 20 грудня 2005 року його було
звільнено з займаної посади по п.1 ст.41 КЗпП України, про що було зроблено
запис у трудовій книжці.

Розпорядженням міського голови за №46 від 1 лютого 2006 року його було
поновлено на роботі з 1 лютого 2006 року.

Вважаючи що звільнили його незаконно, позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 5211 грн. 98 коп.,
а також моральну шкоду-16660 грн.

Оскаржуваним рішенням суду від 23 квітня 2007 року постановлено позовні
вимоги задовольнити частково.

Стягнути з виконавчого комітету Краснолуцької міської
Ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі
5150 грн. 39 коп., в іншій
частині позовних вимог відмовити за їх необґрунтованістю.

Стягнути з виконавчого комітету Краснолуцької міської Ради судовий збір у
сумі 51 грн.

В апеляційній скарзі позивач, яку уточнив на засіданні судової колегії
апеляційного суду, просить рішення суду в частині відмови йому в стягненні
моральної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача
на його користь 16660 грн., в зв'язку з невідповідністю висновків суду
обставинам справи і порушенням норм процесуального права.

Заперечень на
апеляційну скаргу позивача відповідач до суду не надав.

В судовому
засіданні апеляційного суду позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час
слухання справи відповідач був повідомлений належним чином.

Вислухавши доповідача, пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду та
обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.303 ч.1 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявленних в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.235 ч.2 КЗпП України, при винесенні рішення орган,
який розглядає трудовий спір приймає рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що звільнено позивача з роботи було без законних
підстав, проти чого не заперечував і відповідач.

Тому відповідач зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за час
вимушеного прогулу, розмір якого складає 5150 грн. 39 коп., що підтверджується
відповідною довідкою.

Рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обгрунтованим і
сторонами не оскаржується.

Разом з тим, відмовляючи у позові позивачу в частині стягнення моральної
шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що таку шкоду йому
заподіяно не було.

Однак з таким
висновком суду погидитись не можна виходячі з наступного.

Статтею 237-1 ч.1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль до організації свого
життя.

З матеріалів справи вбачається, що з посади, яку займав позивач-заступник
міського голови Краснолуцької міської Ради з питань містобудування і земельних
відносин, він незаконно неодноразово звільнявся відповідачем, а потім він
поновлювався на роботі, що підтверджується розпорядженням Краснолуцького
міського голови №1083 від 20 грудня 2005 року, рішенням Краснолуцької міської
Ради №20 від 27 січня 2006 року, розпорядженням Краснолуцького міського голови
№46 від 1 лютого 2006 року і рішенням Краснолуцького міського суду від 20
жовтня 2003 року.

Такими діями відповідача було порушено нормальні життєві зв'язки позивача,
оскільки ця робота була єдиним джерелом прибутку для його сім'ї, в якій двоє
малолітніх дітей, внаслідок чого він вимушений був докладати додаткових зусиль
для організації свого життя та існування сім'ї, що призвело до моральних
страждань і спричинило йому моральну шкоду.

Тому судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції, в частині
відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову про стягнення з виконавчого комітету
Краснолуцької міської Ради моральної шкоди, підлягає скасуванню в порядку
ст.309 ЦПК України, з постановлениям
в цій частині нового рішення про стягнення на користь позивача 1660 грн.

Керуючись
ст.ст.307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 23 квітня 2007
року змінити. Скасувати його в частині відмови в позові ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Краснолуцької міської Ради про стягнення моральної шкоди і ухвалити в
цій частині нове рішення, яким позов задовольнити і стягнути з виконавчого
комітету Краснолуцької міської Ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі
1660 грн.

В іншій частині
рішення суду залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але
може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
2-х місяців після його проголошення.