АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-472   2007 року                                    Головуючий
Суддя-доповідач: Касмінін О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2006
року лютого місяця „ 19 " дня                                                                  м.  Полтава

Колегія   суддів
судової   палати   з
цивільних   справ   Апеляційного   суду Полтавської області в складі:
Головуючого: Касмініна О.В. Суддів: Карнауха П.М. ,  Корнієнка В.І.,  при секретарі: Болдирєвій В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.  Полтаві цивільну справу за

апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення
Крюківського районного суду М. Кременчука Полтавської області

від 20 грудня
2006 року

по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої
дитини

та дружини.

Колегія   суддів,
заслухавши   доповідь   судді-доповідача   апеляційного

СУДУ, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Крюківського районного суду М. Кременчука Полтавської області від 20 грудня
2006 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини та дружини задоволено.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1Л частини з усіх видів
заробітку щомісячно,  але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої
дитини ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  починаючи з 20.11.2006 р. до досягнення ним
повноліття.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з
усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 20.11.2006 р. до досягнення дитиною
трирічного віку тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто
з з ОСОБА_1 51 грн державного мита в прибуток держави та на користь ТУ ДСА в
Полтавській області 7 грн.50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільної справи.

2

Допущено   негайне   виконання рішення в частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  прохає
рішення Крюківського районного суду М. Кременчука Полтавської області скасувати
та прийняти нове,  яким стягнути з нього
на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі -140 грн. щомісячно на
утримання малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  починаючи з
20.11.2006 року,  до досягнення ним
повноліття,  з урахуванням
індексації,  як вимагає ч.2  ст. 184 СК України,  та відмовити позивачці в стягненні з нього
аліментів на її утримання,  правильно
розподілити судові витрати,  з тих
підстав,  що судом порушені вимоги норм
матеріального законодавства.

Вважає,  що рішення суду необ'єктивне,  необгрунтоване,  та постановлене без врахування всіх суттєвих
обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_1,  який частково
підтримав свою апеляційну скаргу та просив визначити меншу суму на утримання
дружини,  а з сумою на утримання дитини
погодився і просив її не зменшувати,
пояснення позивачки,  яка прохала
рішення районного суду залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення,
перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно
до вимог  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін,  якщо
визнає,  що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно
до  ст. 180 СК України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Звільнення
батьків від обов'язку утримувати дитину передбачено  ст.
ст. 188,  190 СК України,  у випадках якщо дохід дитини перевищує дохід
кожного із батьків і в зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно.

На підставі
ч.2  ст.
84 СК України дружина з якою проживає дитина,  має право на утримання від чоловіка - батька
дитини до досягнення дитиною трьох років.

4.4 ст
84 СК України передбачає право дружини на утримання від чоловіка незалежно від
того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища,  за умови,
що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як
вбачається з матеріалів справи і це встановлено в судовому засіданні,  з 05 листопада 2006 року сторони перебувають
у зареєстрованому шлюбі,  що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. З).

Від
вказаного шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. З).

з

Встановлено,  що з грудня 2006 року відповідач проживає
окремо від дружини та сина,  матеріальної
допомоги на утримання сина і дружини не надає.

Також
встановлено,  що ОСОБА_1  працездатний і має можливість сплачувати
аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до
досягнення ним повноліття та аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини
з усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку.

Крім
того,  не підлягають задоволенню доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині розподілу судових витрат.

Згідно п.5  ст. 4 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про державне мито» від 30 квітня 1993 року №43-93 із
послідуючими змінами та доповненнями,
від сплати державного мита звільняються позивачі - за позовами про
стягнення аліментів. Отже,  суд першої
інстанції цілком правомірно зобов'язав відповідача повністю сплачувати судові
витрати.

Колегія
суддів приходить до висновку,  що суд
першої інстанції при прийнятті рішення правомірно задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_2 про сплату аліментів,  оскільки
ненадання матерільної допомоги на утримання неповнолітньої дитини є порушенням
норм сімейного законодавства,  а також
вірно встановив,  що відповідач має
можливість сплачувати аліменти і на утримання дружини,  так як він має заробіток,  є працездатним.

Доводи
скарги не містять нових фактичних даних,
які б спростовували висновки місцевого суду і навпаки,  рішення місцевого суду постановлене з
дотриманням матеріального та процесуального законодавства,  тому підстав для скасування рішення суду не
вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  303,  308,
315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Крюківського районного суду М. Кременчука Полтавської області від 20 грудня
2006 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.