АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-520/2007                                            Головуючий
у їй інстанції-Риб'янець С
-39/41                                                         Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007
року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів -
Григорченка Е.І,  Максюта Ж.І.

при секретарі - Білоконь Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою

Закритого
акціонерного товариства „Укрсирпром" на рішення Межівського районного
суду  Дніпропетровської області від 27 червня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства „Укрсирпром" про
стягнення заробітної плати,  середнього
заробітку за час затримки,  відшкодування
моральної шкоди та внесення запису до трудової книжки,  -

ВСТАНОВИЛА:

ЗАТ „Укрсирпром"   звернулося з
апеляційною скаргою на рішення Межівського

районного суду   Дніпропетровської
області від 27.06.2006р.,  де ставить
питання про

скасування  рішення   суду
та ухвалення   нового,    відмовивши
в  позовних  вимогах,

посилаючись  на те,   що рішення
ухвалено  з  порушенням
норм   матеріального та

процесуального права/а.с.  132-133 /.

Зазначеним
рішенням суду від 27.06.2006р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково,  з ЗАТ „Укрсирпром" на користь позивачки
стягнено заборгованість по заробітній платі в сумі 268грн.,  середній заробіток за весь час затримки
розрахунку в сумі 5535грн. та 3000грн. у відшкодування моральної шкоди,  а всього 8803грн.

Також,  ЗАТ „Укрсирпром" зобов'язаний внести до
трудової книжки позивачки відомості про роботу на підприємстві у період з 02.09.2003 року по 14.02.2004 року в якості
охоронця.

Судом
встановлено,  що позивачка була фактично
допущена до роботи і працювала у відповідача з 02.09.2003 року по 14.02.2004
року охоронцем,  однак відповідач
оформлення на роботу провів без наказу та,
без запису у трудову книжку. При звільненні відповідач не виплатив всі
суми,  що належать їй від підприємства.
Заборгованість по заробітній платі на час звільнення позивачки складала 268грн.

Зазначені
обставини підтверджуються актом перевірки №04-10-76/0155
від 02.12.2005р. та приписом територіальної Державної інспекції праці у Дніпропетровській
області,  поясненнями свідків та іншими
матеріалами справи /а.с.  95, 97/

За таких
обставин,  суд першої інстанції прийшов
до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заробітної
плати,  середнього заробітку за час

2

затримки
розрахунку та внесення запису до трудової книжки,    а також про часткове  задоволення позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог,  колегія суддів не
находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення
суду,  з наступних підстав.

Вирішуючи
даний спір,  який виник між
сторонами,  суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін,  обставини справи,  перевірив доводи сторін та,  дав їм належну правову оцінку,  постановив рішення,  яке відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами та поясненнями самих сторін.

При вище
наведених обставинах справи,  суд першої
інстанції,  керуючись діючим
законодавством зокрема  ст.  ст.  24,
116,  117,  237-1 КЗпП України та п. 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових
спорів" від 06.11.1992р./ із змінами та доповненнями/,  прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог про внесення запису до трудової книжки та стягнення
заробітної плати,  середнього заробітку
за час затримки виплати сум,  які
належать позивачці та відшкодування моральної шкоди,  оскільки позивачка була допущена до роботи та
працювала у відповідача,  тобто у даному
випадку трудовий договір вважається укладеним,
а тому відповідач,  згідно до  ст.  265 КЗпП України
повинен нести відповідальність,  оскільки
винний в порушенні законодавства про працю.

Судом
першої інстанції правильно зроблений розрахунок стягнень на користь позивачки
заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки
виплати належних їй сум,  з урахуванням
заробітної плати інших охоронців,  які
працювали разом з позивачкою.

Доводи
позивача,  приведені в апеляційній
скарзі,  не можуть бути прийняті до
уваги,  оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів,  незгоди з висновками
суду по їх оцінці,  та до особистого
тлумачення апелянтом норм права,  яке
протирічить діючому законодавству.

Відповідно
ж до  ст.
212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів належить суду,  який має оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням,  що ґрунтується на
всебічному,  повному та об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,  керуючись законом.

Судом
апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального
закону,  які могли б потягти за собою
скасування правильного по суті і справедливого рішення суду з одних лише
формальних міркувань згідно  ст.  308
ЦПК України.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтованими,  а рішення суду
відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Керуючись  ст.
ст.  218,
303,  307,  308 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Закритого акціонерного товариства „Укрсирпром" відхилити.

Рішення
Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.