Справа №22ц-1401/07 р.       Суддя по 1-й інстанції: Єгорова
Категорія 39                            Доповідач
апеляційного суду: Буренкова К.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 серпня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої
Буренкової К.О., суддів Базовкіної Т.М., Довжук Т.С.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.

без участі
сторін,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської
області від 8 травня 2007 p.,
ухвалене за його позовом до приватного сільськогосподарського підприємства
«Едем» Доманівського району про зміну формулювання причини звільнення з роботи,
витребування трудової книжки та стягнення моральної шкоди,

встановила:

12 березня 2007 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
приватного сільськогосподарського підприємства «Едем» Доманівського району
(далі - ПСП «Едем») про зміну формулювання причини звільнення з роботи,
витребування трудової книжки та стягнення моральної шкоди.

Позивач зазначав, що з 3 січня 2005 р. працював
трактористом ПСП «Едем». При оформлені на роботу передав відповідачу трудову
книжку. 16 січня 2007 р. він подав заяву про звільнення з роботи за власним
бажанням. Проте 9 лютого 2007 р. відповідач видав йому нову трудову книжку з
внесенням в неї відомостей лише з останнього місця роботи та про звільнення на
підставі п.4 ст. 40 КЗпП.

Вважаючи розірвання трудового договору з зазначених підстав незаконним,
позивач просив суд змінити формулювання причини звільнення з п.4 ст. 40 КЗпП на
ст. 38 КЗпП та зобов'язати відповідача видати йому трудову книжку, яку передав
ПСП «Едем» при влаштуванні на роботу.

Крім того, ОСОБА_1 вказував, що внаслідок незаконного звільнення йому
спричинена моральна шкода, компенсацію якої він оцінив в 1000 грн.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив
задовольнити його вимоги щодо зміни формулювання причини звільнення з роботи,
зобов'язати відповідача видати трудову книжку, яку він передав останньому при
працевлаштуванні, стягнути на його користь 1000 грн. моральної шкоди, а також
150 грн. на відшкодування витрат на юридичну допомогу.

В травні 2007 р. позивач звернувся з клопотанням про відмову від позову в
частині зміни формулювання причини звільнення з роботи.

Рішенням Доманівського районного суду від 8 травня 2007
р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено:

- прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог в частині зміни формулювання
причини звільнення з роботи ; на ПСП «Едем» покладено обов'язок видати ОСОБА_1
первинну трудову книжку з повним викладенням записів його трудової діяльності;
відмовити ОСОБА_1 в стягненні з відповідача моральної шкоди в грошовому виразі;
стягнути на користь ОСОБА_1 з ПСП «Едем» 150 грн. на відшкодування витрат по
оплаті юридичної допомоги, а на користь держави 17 грн. судового збору.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат на інформаційно -технічне
забезпечення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в
частині відмови в стягненні моральної шкоди скасувати і в цій частині ухвалити
нове рішення, яким задовольнити цю вимогу в повному обсязі. Апелянт посилається
на те, що висновки суду в цій частині помилкові і не відповідають дійсним
обставинам справи та вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню
із наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1, в задоволенні вимог про стягнення
моральної шкоди, суд виходив з того, що сам факт зміни відповідачем
формулювання причини звільнення позивача з роботи є достатнім способом для
відшкодування йому моральної шкоди.

Проте такий висновок суду не відповідає дійсним
обставинам справи і висновкам, викладеним в рішенні.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач незаконно
звільнив ОСОБА_1 з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП і в порушення вимог
Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємстві, в установі,
організації видав йому нову трудову книжку з відомостями лише про останнє місце
роботи.

Наведене свідчить про грубе порушення відповідачем трудових прав позивача.

Тому в рішенні суд правильно зазначив, що внаслідок порушення відповідачем
трудових прав позивача, останньому спричинена моральна шкода, яка підлягає
відшкодуванню на підставі ст. 231-1 КЗпП.

Разом з тим суд помилково вважав, що наказ відповідача про зміну
формулювання причини звільнення позивача з роботи є достатнім способом відшкодування
моральної шкоди. Суд не звернув увагу, що такі дії відповідач вчинив після
звернення позивача з даним позовом до суду.

За таких обставин колегія приходить до висновку, що рішення суду в
оскаржуваній частині слід змінити, зобов'язавши відповідача відшкодувати
позивачеві моральну шкоду.

З урахуванням обставин даної справи, ступеня вини відповідача, обсягу та
тривалості душевних страждань позивача, колегія суддів приходить до висновку,
що на користь останнього з відповідача слід стягнути 500 грн.

Відповідно до змісту ст. ст. 214, 215 ЦПК та роз'яснень, викладених у п.П
постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 р. «Про судове
рішення» у формі рішення виносяться ті постанови суду першої інстанції, якими
справа вирішується по суті. Закон не передбачає включення до резолютивної
частини рішення висновків з питань, не пов'язаних з вирішенням справи по суті.

Тому в рішенні неприпустимо зазначати про закриття провадження у
справі щодо частини позовних вимог. Висновки з цього питання викладаються у
формі ухвали (ст.ст. 209, 210 ЦПК). В порушення зазначених вимог процесуального
закону, суд закрив провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 щодо зміни
формулювання причини звільнення з роботи, не постановивши мотивованої ухвали.

Оскільки дані порушення процесуального закону не є
безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, то в іншій частині
підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308,
309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Доманівського районного суду від 8 травня 2007 р. в частині відмови
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з приватного сільськогосподарського
підприємства «Едем» (Доманівський район) 500 (п'ятсот) грн. в відшкодування
моральної шкоди.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців є дня його
проголошення.