Справа 22ц-3255/2007                                             Суддя
1 інстанції - Профатило П.І.
14                                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року                                                                                       м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області

в складі:
головуючого судді Круглікової К.С.,

суддів:  Олєйникової Л.С. Соломахи Л.І.,

при секретарі  Стефановій І.М.,

в присутності
ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє від себе та
від імені ОСОБА_2 на рішення Слов"янського міськрайонного суду Донецької
області від 1 лютого 2007 року ОСОБА_1 , діючей від імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання недійсним, надання
додаткового строку на прийняття спадщини та визнання права власності на
квартиру та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору утримання
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Слов"янського міськрайонного суду Донецької області від 1 лютого 2007 року
в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним
відмовлено.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 діючої в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору
довічного утримання недійсним, надання додаткового строку на прийняття спадщини
та визнання права власності на квартиру -задоволено частково.

Надано
ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю у шість місяців з моменту винесення рішення
для прийняття спадщини після смерті його бабусі ОСОБА_5.

В рештій
позовних вимог відмовлено.

Постановляючи
рішення, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що
оспорюваний ним договір довічного утримання укладено з недодержанням вказаних
вимог закону, а саме в порушення вимог ст.203 ЦК України . Крім того. ОСОБА_1 не надала суду доказів, що
були порушені саме її права укладенням угоди довічного утримання. Між тим,
із  наданих позивачем документів
вбачається, що ОСОБА_2 дійсно хворів ,надані документи про хворобу його дитини
та дружини, що є підставою для визнання пропуску строку для прийняття спадщини
поважними і прийшов до висновку про надання ОСОБА_2 додаткового строку для
прийняття спадщини після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

Не
погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, яка діє від себе та від імені
ОСОБА_2     подала апеляційну скаргу, в
якій    просить рішення Слов'янського

міськрайонного
суду Донецької області від 1 лютого 2007 року в частині відмови їй та ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог про визнання договору довічного утримання і визнання
права власності на квартиру скасувати та прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

При цьому ,в
обгрунтування апеляційної скарги вказала, що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, а саме суд надав ОСОБА_2 додатковий строк для
прийняття спадщини на квартиру ,між тим відмовив в задоволенні позову про
визнання договору довічного утримання недійсним. Судом не прийнято до уваги, що
на протязі 12 років вона здійснювала уход
за тіткою ОСОБА_5 оскільки та була інвалідом 2 групи по зору ,з 2003 року -1
групи. Крім того, стала хворіти психічним захворюванням та була поставлена на
облік до Славянського психоневрологічного диспансеру. Спочатку вона звернулася
до суду з позовом про визнання договору довічного утримання недійсним, оскільки
на неї був складений заповід але їй не було відомо про те, що заповіт
скасовано. Потім було встановленого належним позивачем був встановлений ОСОБА_2,від
імені котрого вона також звернулася до суду, але ОСОБА_2 відмовився від
проведення судово-психіатричної експертизи у зв"язку з важким матеріальним
станом. У своїх додаткових вимогах вона просила визнати договір довічного
утримання недійсним на тіх підставах, що він не відповідає загальним вимогам
виконання котрих необхідно для дійсності угоди, тобто в порушення ст.203 ЦК
України. Вона вважає, що ОСОБА_5 не могла прочитати та підписати угоду,
оскільки погано бачила.Прийнявши за основу висновки судово-почеркової
експертизи, суд не взяв до уваги пояснення свідків, які пояснювали,що
ІНФОРМАЦІЯ_3 не могла підписати вказану угоду.Вважає необгрунтовану відмову
суду про проведення повторної почеркової експертизи.Доводи ОСОБА_3 про те, що
вона з лютого 2004 року стала заходити к ОСОБА_5та допомагати їй є надуманими.
10 квітня 2004 року ОСОБА_6 помістила ОСОБА_5 в лікарню,де вона була до 24
квітня 2004 року та і після цього сердцеві приступи продовжувались,але не
дивлячись на це 27 квітня 2004 року ІНФОРМАЦІЯ_2 повезла ІНФОРМАЦІЯ_3 до
нотаріуса .На її думку волевиявлення ІНФОРМАЦІЯ_3 не було вільним та не могло
відповідати її внутрішній волі.

У
судовому засіданні ОСОБА_1, яка діє від себе та від імені ОСОБА_2 підтримала
вимоги апеляційної скарги,просить її задовольнити та скасувати рішення суду.

Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилися,про час та місце
розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши
суддю - доповідача ,ОСОБА_1, яка діє від себе та від імені ОСОБА_2, дослідивши
матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню ,а рішення суду зміні чи скасуванню з наступних
підстав.

Згідно
статті 213 ЦПК України в редакції 2004 року рішення суду повинно бути законним
і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин,на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно
до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Розглядаючи позов, судом першої інстанції встановлено ,що 27 квітня 2004
року за реєстром №1262 між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 укладено договір довічного
утримання, згідно якого ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_3належну їй на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , в замін чого ОСОБА_3 зобов'язалася
довічно повністю       утримувати       відчужувачку,   у
вигляді       забеспечення       її харчем, одягом, доглядом, необхідною    допомогою
та    зберігати    в
її    безоплатному користуванні
відчужувану квартиру . /а.с 118/

Згідно
довідки відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську від 10
травня 2007 року за №1714/06-114,ОСОБА_5,1915 року народження, померла 06
травня 2006 року /а.с/

Згідно
ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною/сторонами/вимог, які встановлені частинами 1-3,5 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно
до ч.ч.1-3,5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства також моральним засадам суспільства,особа,яка вчиняє правочин
,повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Правочин має бути
спрямований на реальне настання правових підстав ,що обумовлені ним.

Апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини по справі,
правильно визначені правовідносини ,які склалися між сторонами, правильно
застосовані норми матеріального права, що їх регулюють та прийшовши до
обгрунтованого висновку, що позивачка не надала доказів того, що оспорюваний
договір довічного утримання укладено з недодержанням вказаних вимог закону
,відмовив в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання
недійсним.

Доводи
ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_5 не могла самостійно підписати договір ,тому договір
не відповідає загальним вимогам додержання яких є необхідним для чинності
правочину ,не можуть бути взяти до уваги, оскільки вказані обставини
спростовуються доказами по справі.

Апеляційний
суд також не може взяти до уваги доводи ОСОБА_1 про її недовіру до висновку
судово- почеркознавчої експертизи №20 від 08.03.2006 року ,оскільки у суду
немає підстав не довіряти вказаній експертизі, яка проведена згідно вимог
діючого законодавства ,не суперечить іншим матеріалам справи і не викликає
сумнівів в її правильності. Підстав для проведення повторної експертизи у суду
немає.

Крім
того, ОСОБА_1 не надала суду доказів, що були порушені саме її права укладенням
угоди довічного утримання, оскільки згідно даних витягу з реєстру заповітів
,заповіт від імені ОСОБА_5, посвідчений 22 квітня 1998 року скасований за
заявою від 28 березня 2002 року ./а.с. 171,
/

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства, що
призвело або могло призвести для неправильного вирішення справи.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Таким
чином ,суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до
ч.1 ст.308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу
якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись
ст.ст.307 ч.іп.1,313,314 ч.1 п.1,315 ЦПК України апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Слов"янського міськрайонного суду Донецької області від 1 лютого 2007
року  залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.