Справа № 22-ц-2468 / 2007 року                        Головуючий 1 інстанції
Доповідач - Кругова С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

09 липня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі:

Головуючого
судді - Кіся П.В.,

Суддів -
Кругової С.С.,  Пилипчук Н.П.,

при секретарі -
Соколовій А.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 19 березня 2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2до   ОСОБА_1про поділ майна
подружжя,  -

ВСТАНОВИЛА:

12
жовтня 2006 року ОСОБА_2. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1. про визнання права
власності на ¾ частини
жилого будинку. 13 березня 2007 року позивач уточнила позовні вимоги і просила
визнати за нею право власності на 717/1000 частин домоволодіння в порядку
поділу загальної сумісної власності подружжя.

Свої
позовні вимоги обґрунтовувала тим,  що в
день реєстрації шлюбу,  після
реєстрації,  30 вересня 2003 року вона
продала однокімнатну квартиру і одразу після цього купила разом з чоловіком
жилий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1. Вважає,  що гроші від продажу однокімнатної
квартири,  які вона витратила на купівлю
спірного будинку є її власністю ,  а решта
грошей є спільними коштами подружжя. Виходячи з цього,  її доля в спільній власності складає 717/1000
частин домоволодіння.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2007 року позов
ОСОБА_2. задоволено частково.

Визнано
за ОСОБА_2. право власності на 609/1000 частин жилого будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя. Стягнуто з ОСОБА_1. на користь
ОСОБА_2. сплачене нею держмито в розмірі 428 грн. 80 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн.,  а всього - 458, 80 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1просить
скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м.  Харкова від 19 березня 2007 року та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу, ОСОБА_1посилається
на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

2

Вважає,  що при винесенні рішення суд повинен був
взяти до уваги,  що при укладанні
договору купівлі-продажу житлового будинку 30.09.03 р. самою позивачкою питання
про те,  що будинок отримується частково
в її власність,  а частково в сумісну не
підіймалося,  у зв'язку з чим і був
зареєстрований в КП «БТІ» на праві сумісної власності і підлягає поділу в
рівних частках.

Судова
колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися,  перевіривши матеріали справи
і обговоривши підстави апеляційної скарги,
вважає що вона підлягає
задоволенню.

Відповідно
до ч.1  ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених в суді першої
інстанції.

Постановлюючи
рішення про задоволення позову,  суд
першої інстанції виходив з того,  що
домоволодіння було придбано в період шлюбу і є об'єктом спільного сумісного
майна подружжя,  яке підлягає поділу
відповідно до норм Сімейного Кодексу України 2004 року.

Судова
колегія не погоджується з цим висновком з наступних підстав. Згідно п.1 розділу
УП Прикінцевих положеннь   Сімейного
Кодексу   України цей Кодекс набирає
чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

Відповідно
до п. 1 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2004 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня
2004 року.

Судовим
розглядом встановлено,  що 30 вересня
2003 року ОСОБА_2. і ОСОБА_1купили
жилий будинок АДРЕСА_1.

Тобто
договір купівлі продажу будинку було укладено до набуття чинності Сімейним
Кодексом України.

З
матеріалів справи вбачається,  що позивач
звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя,  а саме жилого будинку з надвірними будівлями
по АДРЕСА_1. При цьому,  посилалась на
норми Сімейного Кодексу України 2004 року і зазначала,  що до реєстрації шлюбу сторони знаходилися в
фактичних шлюбних відносинах.

Відповідно
до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний кодекс України зстосовується до
цивільних відносин,  що виникли після
набрання ним чинності.

За таких
обставин ,  судова колегія вважає,  що суд першої інстанції припустився помилки
вирішуючи справу за нормами СК України. Правовідносини,  що виникли між сторонами по справі в 2003
році регулюються Кодексом про шлюб і сім'ю України 1970 року.

З огляду
на це,  рішення суду підлягає скасуванню
з ухваленням нового. Обов'язковою підставою для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення згідно п.4 ч.1  ст.309 ЦПК України    є порушення або неправильне застосування
норм матеріального або процесуального права.

Згідно
ч.1  ст.12 КпШС України шлюб реєструється
в державних органах запису актів цивільного стану.

Відповідно
до ч.2  ст.13 КпШС України права та
обов'язки подружжя породжує лише шлюб,
зареєстрований у державних органах запису актів цивільного стану.

Згідно  ст.22 КпШС України майно,  яке нажите подружжям в період браку є
спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права щодо володіння,  користування і розпорядження цим майном.

Договір
купівлі-продажу спірного будинку був укладений сторонами по справі в день
реєстрації шлюбу.

З огляду
на відсутність певного часу перебування в шлюбі, а також того факту,  що КпШС України не регулював
правовідносини,  що виникали з фактичних
шлюбних правовідносин,  судова колегія
вважає,  що майно,  набуте в день реєстрації шлюбу не може бути
визнане таким,  що підлягає поділу як
майно набуте подружжям за час шлюбу.

3

Відповідно
до  ст.112 ЦК України 1963 року,
що діяв на час укладення договору купівлі-продажу 30.09.03 року ,  майно може належати на праві спільної
власності двум або
декілька особам.

Відрізняється
спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення
часток (сумісна власніть).

Під час
укладення договору купівлі-продажу сторони не визначилися з частками кожного з
них у спільній власності,  тому будинок
слід вважати таким,  що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Це право
надає їм можливість спільно володіти, користуватися і розпоряджатися
домоволодінням.

Відповідно
до ч.1  ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі.

Згідно
ч.3  ст.10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень,  крім випадків,  встановлених цим Кодексом.

З огляду
на це, судова колегія вважає, що позовні вимоги,  викладені в позовній заяві від 13.03.07 року
задоволенню не підлягають.

Позивач
не позбавлена права звернутися до суду з позовом про виділ частки із
майна,  що є у спільній сумісній
власності або з позовом про поділ майна ,
що є у спільній сумісній власності.

Керуючись
розділом УП Прикінцевих положень СК України, п.1, п.4 Прикінцевих та Перехідних
положеннь ЦК України,  ч.4
ст.174,  ч.1  ст. 303,
304,  307,  п.4 ч.1
ст.309,  313,  ч.2
ст. 314,  316,  317,
319 ЦПК України ,    колегія
суддів,  -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити .

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 19 березня 2007 року-скасувати.

В
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1про
розподіл майна подружжя,  -  відмовити.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили .