АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№22-2818
/2007                             Головуючий
у 1-й інстанції: Селі верстов С. М.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
серпня 2007 року                                                                                           М.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області в
складі:

Головуючого:     Приймака В.М.

суддів:                  Мануйлова Ю.С.

Подліянової Г.С.  при секретарі:     Волчановій І.М.

розглянувши
справу за позовом у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької
області від 15 травня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання сумісного права власності та поділ майна подружжя ,  -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2006 р.
ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом,
зазначивши,  що в лютому 2002 р.
познайомилась з відповідачем . Приблизно в цей же час він придбав за 1200 дол. США квартиру
АДРЕСА_1. З березня 2003 р. разом зі своїм неповнолітнім сином від першого
шлюбу переїхала в квартиру відповідача,
в червні цього ж року вона та син були прописані в квартирі. 23 грудня
2003гр. між ними був укладений шлюб,  а в
серпні 2004 р. у них
народилася спільна дитина. На початку 2005 р. між ними та матір'ю позивачки
була досягнута домовленість,  що остання
продасть свій будинок в м.  Молочанську і
переїде проживати до них,  а гроші,  виручені від продажу будинку,  будуть витрачені на ремонт квартири
відповідача. Згідно вказаної домовленості мати позивачки продала будинок за
2100 дол. США,  з яких 500 дол.
США віддала сину,  а решту грошей,  тобто,
1600 дол. США були
вкладені в ремонт квартири. Ремонт у квартирі почався у червні 2005 р.,  а закінчився восени 2005 р. Після цього
вартість квартири істотно збільшилась,  а
саме на 2100 дол.
США,  що в еквіваленті
сягає 10605 грн. Загальна вартість квартири на цей час складає 16665 грн. З
початку 2006 р. відносини між ними погіршились,
відповідач почав вимагати,  щоб
вона разом з матір'ю та дітьми виїхали з квартири. Зважаючи на те,  що під час подружнього життя вона витратила
значні кошти на ремонт квартири,
придбаної відповідачем до шлюбу,
в результаті чого її вартість збільшилась більше ніж у 2 рази,

просить визнати за
нею право спільної сумісної власності на вказану квартиру та поділити
її,  виділивши їй 2/3 частки квартири.

Рішенням
Токмацького районного суду Запорізької області від 15 травня 2007 р. позов
задоволено частково.

Визнано за
ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Поділено вказану
квартиру між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,
виділивши ОСОБА_2 1/2 частину квартири.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого держмита в сумі
124 грн. 99 коп.,  витрати на правову
допомогу в сумі 1125 грн.,  витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 5 грн. 63 коп.,  а всього 1255 грн.62 коп.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1,  посилаючись на
недоведеність обставин,  що мають
значення для справи,  які су вважав
встановленими,  неправильне застосування
судом норм матеріального і процесуального права,  просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення,  яким
у задоволенні позову відмовити..

Вислухавши доповідача,  дослідивши
обставини справи та доводи скарги,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи за
позивачкою право власності на половину спірної квартири,  районний суд послався в рішенні на те,  що квартира,
яка належала відповідачу,  за час
шлюбу істотно збільшилась у своїй вартості внаслідок трудових і грошових затрат
позивачки,  атому вказана квартира є
об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проте такий
висновок є неправильним.

Заперечуючи
проти визнання за позивачкою права власності на половину квартири,  відповідач послався на те,  що у 2002 р. від придбав квартиру АДРЕСА_1 за
1200 доларів США. або 5350
грн. Також підтвердив пояснення ОСОБА_2 пр'о те,  що через деякий час познайомився з нею,  і яка у березні 2003 р. разом з
неповнолітньою дитиною від першого шлюбу переїхала жити в його квартиру,  а в червні 2003 р. прописав їх у
квартирі.Також підтвердив,  що у грудні
2003 року вони одружилися,  а у серпні
2004 р. у них
народилася спільна дитина. Ремонт у квартирі робив власними силами за рахунок
заробітної плати,  на вказані цілі також
витратив 1000 доларів США,  які запозичив у борг.,
гроші витрачав лише на придбання будматеріалів. Також злучав до
виконання ремонтних робіт своїх знайомих. Оскільки на той час працював
слюсарем-сантехніком ПП»Чайка»,  тому
монтаж і демонтаж водних приборів проводив сам.
Мати позивачки продала свій будинок і попросила його прописати її у
квартирі і пожити в ній,  доки не
підшукає собі нового житла. Грошей від продажу будинку не отримував і на
проведення ремонту квартири вони не використовувались.

Вважає,  що вартість квартири в період березня-жовтня
2005 p.,  тобто на момент проведення ремонту,  складала 30300 грн. і її зростання з часу
придбання з 5350 грн. до 30300 грн. до моменту проведення ремонту період
пояснюється загальним зростанням цін на житло.

Відповідно до
вимог  ст.  57 СК України особистою приватною власністю
дружини,  чоловіка є : 1) майно,  набуте нею,
ним до шлюбу;

2)
майно,  набуте
нею,  ним за час шлюбу,  але на підставі договору дарування або в
порядку спадкування;

3)
майно,  набуте
нею,  ним за час шлюбу,  але за кошти,
які належали їй,  йому особисто.

У відповідності
до ч.1  ст. 62 СК України якщо
майно-дружини,  чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових
затрат або затрат другого з подружжя,
воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

На ці положения закону суд уваги
не звернув уваги і не з'ясував,  з яких
правових підстав позивчака мас ставити питання про визнання за нею права
власності на частину квартири. І в

позовній
заяві,  і в суді вони посилалась на
те,  що спірна квартира належить
відповідачу. Вона ж за час шлюбу брала участь лише у ремонті квартири.
Наскільки цей ремонт є капітальним і чи він істотно збільшив цінність
квартири,  та в якому саме розмірі,  суд не з'ясував.

Пославшись на
думку спеціаліста,  викладену в довідці
ТОВ»Архидизайнбуд»,  згідно якої
приблизна вартість робіт та витрачених матеріалів складає 24 540 грн. 70 коп.
на ремонт спірної квартири,  суд послався
на те,  що вона підтверджує факт
проведення в квартирі відповідача ремонтних робіт та їх приблизну вартість.

При цьому,  суд не прийняв до уваги і не дав належної
оцінки тому,  що згідно довідки
ТОВ»Архидизайн» (а.с. 48-49) вартість проведених ремонтних та пусконаладочних
робіт у спірній квартирі складає 11 592 грн. 20 коп. і на пояснення
відповідача,  що всі ремонтні роботи
проводив він та його знайомі,  а згідно
довідки ПП»ОСОБА_3 (а.с. 86) роботи з монтажу індивідуального опалення,  демонтажу та монтажу водогону,  каналізації у вказаній квартирі проводив
відповідач. Позивачка не надала суду доказів того,  що за виконання вказаних робіт провадилось
оплата.

З кошторису,  складеного директором
ТОВ »Архидизайн» (а. с.  50),  вбачається,
що вартість будівельних матеріалів,  для ремонтно-будівельних робіт у квартирі
склала 12948 грн. 50 коп.

Суд некритично
оцінив складені ТОВ»Архидизайнбуд» довідку і кошторис щодо вартості проведення
ремонтних робіт і будматеріалів - 23540 грн. 70 коп.,  оскільки вони будуються н припущеннях,  у них відсутнє посилання будь-яку нормативно
- технічну документацію. Суд визнавши достовірно встановленим факт передачі
матір'ю позивачки на ремонт квартири 1600 дол.
США,  виручених від
продажу будинку,  послався на
пояснення,  які надали суду позивачка і
її матір,  які є прямо заінтересованими у
справі особами,  будь-яких доказів на
підтвердження своїх слів не надали.

Разом з
тим,  суд,  не приймаючи як доказ боргову розписку про
отримання позивачем за договором позики 1000 дол. США,  послався
на те,  що вона не засвідчена належним
чином та не доводить того,  що вказані
гроші витрачалися саме на ремонт квартири.

Визнавши вказану
квартиру спільним сумісним майном та визнавши за позивачкою право власності на
1/2 частину квартири,  суд обмежився лише
вказівкою на те,  що позивачка понесла
значні трудові та грошові витрати в ремонт квартири,  внаслідок чого її вартість значно
збільшилась,  пославшись на пояснення
сторін та свідка - матері позивачки.

В матеріалах
справи відсутні свідчення відповідача,  у
яких він визнавав позовні вимоги колишньої дружини.

Крім того,  позивачка не була допитана у суді,  як свідок,
а тому,  її пояснення у
відповідності до положень ч.2  ст.  57 ЦПК України не можуть розцінюватися,  як доказ

У справі
знаходиться довідка,  які підтверджує
факт роботи і заробітної плати відповідача (а.с. 84). Разом з тим,  у справі відсутні будь-які докази,  які б свідчили про отримання позивачкою у
період проведення ремонтних робіт заробітної плати або інших доходів.

При цьому суд не
навів у рішенні будь-яких розрахунків на підтвердження своїх висновків,  які б свідчили про доведеність позивачкою
своїх вимог,  не вказавши які саме
затрати з боку позивачки привели до істотного збільшення у своїй вартості
спірної квартири.

З довідки
Агенції з нерухомості «Скала» середня ринкова вартість двокімнатних
квартир,  розташованих у мікрорайоні Кузнечному м.  Токмака у березні - жовтні 2005 р. складає 30300 грн. Є
що за міжнародною оцінкою еквівалентно 6000 дол. США.

Згідно з п.2
ч.1  ст. 307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд
має право,  серед іншого,  скасувати рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У відповідності
до  ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази надаються
сторонами та іншими особами,  які беруть
участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зважаючи на вищевикладене,  судова
колегія приходить висновку,  що позивачка
не надала будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог,  у зв'язку з чим рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові. Керуючись  ст.
ст.  307, 309, 314, 316 ЦПК
України,  колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Токмацького районного суду Запорізької області від 15 травня 2007 року по цій
справі скасувати і ухвалити новае рішення наступного змісту : » В позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання сумісного права власності та поділі майна
подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення,  проте може бути оскаржено

протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду

України.