У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

19 грудня 2007 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до закритого
акціонерного товариства “Український Страховий Дім” про стягнення страхового
відшкодування,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом до закритого акціонерного товариства “Український
Страховий Дім” (далі - ЗАТ “Український Страховий Дім”) про стягнення
страхового відшкодування.

Зазначав, що між ним та ЗАТ
“Український Страховий Дім” 24 лютого 2006 року був укладений договір
добровільного страхування транспортного засобу - Тойота Ландкрузер, 1998 року
випуску, р.н. НОМЕР_1.

20 травня 2006 року відбувся
страховий випадок - викрадення його автомобіля.

Посилаючись на те, що ним при
виникненні страхового випадку були виконані всі умови зазначеного договору, а
відповідачем, у порушення вимог договору, було відмовлено у виплаті йому
страхового відшкодування, просив стягнути з відповідача на його користь 203 490
грн. страхового відшкодування.

Рішенням Ворошилівського районного
суду м. Донецька від 27 квітня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені:
стягнуто з ЗАТ “Український Страховий Дім” на його користь 203 490 грн.
страхового відшкодування та 250 грн. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Донецької області від 21 червня 2007 року
рішення Ворошилівського районного суду м. Донецька від 27 квітня 2007 року
скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ “Український Страховий Дім” 850 грн.
судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення
суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування
судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не були належним чином виконані умови договору
добровільного страхування, а тому ЗАТ “Український Страховий Дім” підставно
відмовив йому у виплаті страхового відшкодування.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не
можна.

Судом встановлено, що 24 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ “Український Страховий Дім” був укладений договір
добровільного страхування транспортного засобу - Тойота Ландкрузер, 1998 року
випуску, р.н. НОМЕР_1.

20 травня 2006 року відбувся страховий випадок -
викрадення автомобіля позивача.

На виконання вимог п.п. 6.1.2, 6.1.4 зазначеного
договору,               ОСОБА_1 повідомив про викрадення автомобіля відповідні служби
міліції, а також протягом трьох днів подав до ЗАТ “Український Страховий Дім”
письмову заяву про страховий випадок. Крім того, відповідно до п.п. 7.1.4
договору позивач надав відповідачу довідку із органів внутрішніх справ про
порушення кримінальної справи за фактом викрадення автомобіля, тимчасовий
реєстраційний талон, який підтверджує реєстрацію транспортного засобу на його ім'я,
а також ключі від автомобілю.

Листом від 10 серпня 2006 року № 728, на підставі п.п. 5.3.4 договору, ЗАТ
“Український Страховий Дім” відмовив ОСОБА_1 у
виплаті страхового відшкодування.

Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування
стало те, що строк дії тимчасового реєстраційного талону, виданого на ім'я                  ОСОБА_1 Донецьким МРВ № 1, закінчився 28 лютого 2006 року. Крім
того, у порушення п. 7.1.4 договору позивачем не було надано 3-х оригіналів
ключів від автомобілю.

Відповідно до ст. 26 Закону України “Про страхування”
підставами для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового
відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої
укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку.
Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними
громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без
перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та
ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої
укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного
законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою
особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих
відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового
випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим
страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення
страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або
створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру
збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші
підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить
закону.

Страховик має право відмовитися від здійснення страхової
виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої
укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового
випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового
обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або
щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації;           2) вчинення страхувальником або
особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих
відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4)
одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового
страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником
без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення
страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6)
наявності інших підстав, встановлених законом (ч. 1 ст. 991 ЦК України).

Відповідно до п.п. 5.1.4 та 5.1 укладеного сторонами
договору добровільного
страхування транспортного засобу відповідач
зобов'язаний, при настанні страхового випадку, здійснити виплату страхового
відшкодування в строк, визначений договором.

Згідно із п. 9.3 договору страховик має право повністю
або частково відмовити у виплаті страхового відшкодування за наявності таких
дій Страхувальника або Експлуатанта: не вжито заходів щодо спасіння чи
збереження застрахованого транспортного засобу (додатково обладнання) після
настання страхового випадку - без поважних на те причин; своєчасно не
повідомлено Страховика, без поважних на те причин, про суттєві зміни
інформації, наданої у заяві про страхування, або про подвійне страхування
транспортних засобів і додаткового обладнання; до кошторису ремонтних робіт
(рахунку-фактури, наряда-замовлення тощо) включено вартість запчастин,
матеріалів і робіт, що не були пов'язані із страховим випадком - в частині вартості цих
запчастин, матеріалів і робіт.

Встановлено, що підставою для
відмови у виплаті страхового відшкодування позивачеві стало ненадання ним 3-х оригіналів ключів від автомобіля та закінчення дії
тимчасового реєстраційного талону, виданого на ім'я ОСОБА_1 Донецьким МРВ № 1 28 лютого 2006 року.

Оскільки умовами договору страхування - п. 4.2.1,
зазначені обставини не були передбачені, як підстави для відмови у здійсненні
страхових виплат, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку
про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

При встановленні зазначених фактів
судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду
відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи і
скасовано апеляційним судом помилково.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої
інстанції з підстав, передбачених
ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст.
339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 21 червня 2007 року скасувати, а рішення Ворошилівського районного
суду м. Донецька від
27 квітня 2007 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін