Справа № 22 Ц- 0859/ 2007 р.                    Головуючий
у 1 інстанції Дмитренко A.M.
інстанції Хопта С.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

5 квітня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого
Мазурка В.А. суддів Даценко Л.М., Хопти С.Ф. при секретарі Левочко І.Я.

розглянувши
матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду від 5 червня 2006 року в цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2006 року позивач звернувся із позовом, в якому просив стягнути з
відповідача на його користь 323 000 грн. боргу за договорами. позики від 10
квітня 2005 року, 9 травня 2005 року, 12 червня 2005 року, 5 липня 2005 року, 3
серпня 2005 року та 13 вересня 2005 року.

ОСОБА_1. звернувся з зустрічним позовом про визнання зазначених договорів
недійсними, посилаючись на їх безгрошевість.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5
червня 2005 року первісний позов задоволено, в задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати зазначене
рішення суду, і ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову та про
відмову в задоволенні первісного позову, посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обгрунтованність рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,
колегія

приходить до висновку про
залишення скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК
України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Судом встановлено, що між сторонами по даній справі 10.04.2005 року,
09.05.2005 року, 12.06.2005 року, 05.07.2005 року були укладені договори позики
на суму по 10 000 дол.
США кожний, за умовами яких відповідач зобов'язувався в строк до 30.11.2005
року повернути позивачу вказану суму боргу по всіх цих договорах.

Крім того, 03.08.2005 року та 13.09.2005 року між
сторонами укладені договори позики на суму 13000 дол. США і 11000 дол.
США, за умовами яких відповідач зобов'язаний був в строк до
31.12.2005 року повернути позивачу вказану суму боргу по обох договорах, проте
борг не повернув.

Наведені обставини стверджуються дослідженими доказами, яким суд дав
належну правову оцінки.

За таких обставин справи, оскільки відповідач не виконав умов укладених
договорів, не повернув суму боргу, суд дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення первісного позову, та про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Доводи апелянта щодо безгрошевості укладених договорів не заслуговують на
увагу, оскільки не ґрунтуються на досліджених доказах.

Задовольняючи первісний позов, та відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір
позики між сторонами по справі був укладений у письмовій формі, тому
заперечення щодо неотримання позичальником від позикодавця зазначених коштів
відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК
України не допускається, за виключенням укладення договору під впливом
обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з
позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з жодними
заявами, скаргами на неправомірні дії позивача стосовно нього до правоохоронних
органів не звертався, зустрічну позовну заяву подав до суду тільки після
звернення позивача з позовом про стягнення боргу.

Доводи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції
не врахував твердження відповідача щодо укладення даних договорів позики під
впливом обману зі сторони позивача не можуть бути прийняті апеляційною
інстанцією, оскільки відповідач не надав суду доказів на підтвердження вказаних
обставин.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують
висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості основного та
безпідставності зустрічного позову, тому апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення при
апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1  відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 5 червня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом 2 місяців.