Справа №22ц-3658-2007                                  Головуючий у 1 інстанції Щербак Ю.В
Категорія                                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
квітня 2007 року  Апеляційний суд
Донецької області у складі:

Головуючого
судді Круглікової К.С. ,  Суддів
Олєйникової Л.С. ,  Соломахи Л.І.,

При секретарі         Проляпа О.В.,

В
присутності позивача ОСОБА_1, представників ВДВС Олександрівського РУЮ Павленко
Л.В., Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області
Прищепи С. С. ,

Розглянув
у відкритому судовому засіданні місті Донецьку цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 Державної виконавчої служби в Олександрівському районі на
рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 12 лютого 2007
року в справі за позовом ОСОБА_1 до державної виконавчої служби в
Олександрівському районі Донецької області та Управління державного
казначейства в Олександрівському районі про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Олександрівського районного суду Донецької області від 12 лютого 2007 року
позов задоволено частково та з державної виконавчої служби в Олександрівському
районі Донецької області на користь ОСОБА_1 у відкодоування моральної шкоди
стягнуто 1000 грн, сплату судового збору 51 грн, матеріальне-технічне
забеспечення позову 30 грн, витрати на правову допомогу 100 грн, а всього 1181
грн.

Постановляючи
рішення суд першої інстанції виходив з того,
що неправомірними діями відповідача, встановленими ухвалою
Олександрівського районного суду від 22 вересня 2006 року , по котрому визнано
неправомірною бездіяльність відповідача по виконню рішення суду про стягнення
суми зі ОСОБА_2. на користь позивача,
заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідно до  ст. 11 ЗУ'Про державну виконавчу службу
та  ст. 86 ЗУ „Про виконавче
провадження.'ТІри встановленні розміру моральної шкоди суд врахував тривалий
час виконання рішення суду, виявлені в суді порушення виконавчого провадження,
а також наслідки: відсутність навідь часткового виконання рішення суду за цей
час .

Суд відмовив
в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди оскільки відповідно
до  ст. 11 ЗУ „Про державну виконавчу
службу"підлягає відшкодуванню шкода, заподіяна державним виконавцем під
час виконання рішення суду.

Не
погодившись з рішенням суду ,  ОСОБА_1 та
Державна виконавча служба в Олександрівському районі подали апеліційні скарги,
в яких оспорюють обгрунтованність рішення суду,

При
цьому, в обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказав, що згідно акту опису
і арешту майна від 25 березня 2007 року було описане і накладено арешт на майно
боржниці.Вказане майно через деякий час зникло, бо було залишено у боржниці без

2

передачі
на відповідальне зберігання.Раніше 15 листопада 2002 року був складений акт
опису і арешту майна та ніяких дій щодо реалізації даного майна не було
прийнято.Також не була проведена оцінка даного майна, а вилучено воно було лише
13 червня 2006 року.Після вилучення майна, його вже неможливо було оцінити ,
тому що згідно висновку експерта є неліквідним. Вважає, що Державна виконавча
служба в Олександрівському районі винна у тому, що в результаті своєї
бездіяльності на протязі 5 років, була неодноразово втрачена можливість
стягнення з боржниці належних йому кошти.На його думку Державна виконавча
служба повинна відшкодувати йому матеріальну шкоду у розмірі 4262 грн, оскільки
з їх вини він втратив можливість своєчасно отримати дані кошти від боржника.

При
зменшенні розміру відшкодування моральної шкоди з 5000 грн до 1000 грн, на його
думку, суд не обгрунтував своє рішення та сума моральної шкоди в розмірі 5000
грн не може покрити його моральні страждання, які він переживав на протязі
п"яти років.Він хвора, стара людина і не може і не має бажання терпіти
знущання з боку виконавчої служби та будь кого.Просить скасувати рішення суду
та постановити нове рішеннядотрим стягнути на його користь 4262 грн в якості
матеріальної шкоди та 5000 грн моральної шкоди.

В
обгрунтування апеляційної скарги Державна виконавча служба в Олександрівському
районі вказали , що судом неповно з"ясовані обставини справи, які мають
суттєве значення для справи.

Посилання
суду на телцо після винесення ухвали від 22 вересня 2006 року про
зобов"язання усунути порушені при виконанні виконавччого документа про
стягнення боргу з ОСОБА_2, ДВС в Олександрівському районі , не вжито заходів
щодо реалізації арештованого майна ..суперечать фактичним обставинам по справі.

Ухвалою
Олександрівського районного суду від 22 вересня 2006 року суд визнав
неправомірними бездіяльність державного виконавця посилаючись на те, що арешт
на майно боржника накладено в сумі , яка менш, ніж сума стягнення , оцінка
арештованого майна та його реалізація не проведена.З матеріалів виконавчого
провадження вбачається, що виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_2. на
користь ОСОБА_1. суми 2851 грн надійшов на виконання до відділу ДВС
Олександрівського районного управління юстиції 9 вересня 2002 року. 11 вересня
2002 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та
запропоновано боржнику в строк до 17 вересня 2002 року виконати рішення у
добровільному порядку.

Відповідно
до  ст. 4 ЗУ „Про виконавче провадження" заходами примусового
виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, звернення стягнення
на заробітну плату, дходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення у боржникам
передача стягувачеві певних предметів , зазначених у рішенніДнші заходи,
передбачені рішенням.

Для
з"ясування наявності у боржниці ОСОБА_2 майна, на яке можливо звернути
стягнення державним виконавчцем були направлені запити до БТІ, МРЕВ, Ощадбанку,
згідно яких автотранспортні засоби не зареєстровані, згідно довідки голови
Мирнодолинської сільради від 29 жовтня 2002 року чоловіку боржниці належить
будинок АДРЕСА_1. 15 листопада 2002 року держєавним виконавцем складено акт
опису й арешту майна, яке перебувало у зазначеному будинку та його передано на
відповідне зберігання ОСОБА_2 .При виході державного виконавця за місцем
проживання боржника 1 серпня 2003 року , 5 серпня 2003 року, члени сім'гї
відмовилися впустити державного виконавця у будинок.6 серпня 2003 року повторно
направлені запити для з"ясування наявності у боржниці майна, одночасно
направлено виклик до В ДВС на 14 серпня 2003 року.

Постановою
державного виконавця від 14 серпня 2003 року накладено арешт на все майно , що
належить ОСОБА_2., в тому числі житловий будинок та оголошено заборону на

3

його
відчуження., про що 15 серпня 2003 року копія постанови направлена боржнику та
Державній нотаріальній конторі.

У
вересні 2003 року ОСОБА_2. звернулася до суду зі скаргою на постанову
Державного виконаця від 14 серпня 2003 року про накладення арешту на будинок
АДРЕСА_1.У зв"язку з необхідністю проведення реалізації майна боржника,
постановою державного виконавця від 21 жовтня 2003 року призначено експерта для
оцінки описаного та арештованого майна.

Оскільки
31 жовтня 2003 року на адресу ВДВС надійшло повідомлення суду про зупинення
проведення виконавчих дій у зв"язку з тим, що ОСОБА_3. звернулася до суду
з позовом про виключення майна з акту опису.

Постановою
державного виконавця від 4 листопада 2004 року виконавче провадження на
підставі  ст. 34 ЗУ „Про виконавче
провадження" зупинено до вирішення питання по суті. Рішенням
Олександрівського районного суду від 18 грудня 2003 року з акту опису та арешту
майна виключено 1А частку будинку АДРЕСА_1. Рішення суду набрало чинності 19
січня 2004 року , однак надійшло до ВДВС 6 лютого

2004    року. Та в той же днь державним виконавцем
винесено постанову про виключення х/г

частки
будинку з акту опису від 14 серпня 2003 року.

Постановою
державного виконавця від 9 лютого 2004 року виконавче провадження поновлено.

Ухвалою
Олександрівського районного суду від 19 лютого 2004 року відділу державної
виконавчої служби надано дозвіл на примусове проникнення до житлового будинку ,
яка направлена до відділу ДВС тільки 10 березня 2004 року , після чого
борожницю було запрошено до державного виконавця. 25 березня 2004 року.25
березня 2004 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна , яке
перебувало у будинку на час проведення опису:телевізор ЛЖ, Відеомагнітофон лж,
килим 3x3, палац 4x2.5, холодильник „Донбас", пилосос. У квітні ОСОБА_4,
ОСОБА_5.

звернулися
до суду з позовом до ВДВС ОСОБА_2 ОСОБА_1 про виключення майна з опису. Та
ухвалою Олександрівського районного суду від 19 квітня 2004 року у прийнятті
заяви відмовлено. У зв"язку з оскарження ухвали в апеляційному порядкуна
підставі  ст. 34, 35 ЗУ „Про

виконавче
провадження" постановою державного виконаця від 17 травня 2004 року
виконавче провадження зупинено.Апеляційний суд 15 липня 2004 року скасував
ухвалу від 19 квітня 2004 року та справу направив на новий розгляд. Рішенням
Олександрівського районного суду від 12 жовтня 2004 року у задоволенні позову
ОСОБА_4, ОСОБА_5.  про виключення майна з
опису

відмовлено.Рішення
суду залишено без змін Апеляційний судом Донецької області. Після вступу рішень
в законну силу 20 грудня 2005 року перевірено наявність арештованого майна ,
однак при виїзді за місцем проживання боржника встановленого майно, на яке
накладено арешт відсутнє, про що складено акт. Новоутворена Державна виконавча
служба не є правонаступником ліквідованих відділів державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції., тому не може відповідати по

боргам
юридичної особи дія якої припинена.

16
вересня 2006 року Олександрівським районним судом ухвалено рішення, яким
визнана неправомірною бездіяльність державного виконавця саме відділу ДВС
Олександрівського районного управління юстиції/тобто у період з 2003 року по
грудень 2005          року.

Новостроворена
9 листопада 2005 року державна виконавча служба вживала передбачено  ст. 5 заходи щодо виконання рішення суду .

При
виїзді державного виконаця за місцем проживання боржника -АДРЕСА_1
встановленого ОСОБА_2. майна, на яке можливо звернути стягнення не має, про що
складено акт від 5 вересня 2006 року.

3

Постановою
державного виконаця від 10 жовтня 2006 року призначено оцінювача вартості 1Л
частини будинку АДРЕСА_2 Згідно висновку експерта від 13 грудня 2006 року
виділення та оцінка Vi частини будинку неможлива.Постановою держвиконавця від
13 грудня 2006 року виконавче провадження поновлено.

Ухвалою
Олександрівського районного суду від 14 грудня 2006 року у задоволенні подання
ДВС щодо виділення частки будинку відмовлено у зв"язку неможливості його
розподілу на дві частинидаким чином належна боржниці 1А частина будинку не
могла бути реалізована з часу знаходження виконавчого документу .6 лютого 2007
року державним виконавцем черговий раз направлені запити про наявність майна у
боржниці., згідно відповідей майна, крім 1А частини будинку, немає.Та
обставина, що державний виконавець не вилучив арештованого майна за актом опису
від 25 березня 2003 року не є підставою для покладення відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди на новостроєнний орган державної виконавчої
служби.Вважають, що діями посадових осіб Державної виконавчої служби не
допущено будь-яких порушень вимог ЗУ
„Про виконавче провадження", дії державного виконаця не знахолдяться в
причинному зв"язку з заподіянням моральної шкоди позивачу моральної шкоди
діями державної виконавця ліквідованого відділу ДВС Олександрівського районного
управління юстиції. Крім того, ч.3  ст.
11 ЗУ „Про державну
виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичній чи
юридичній особі під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку ,
передбаченому законом за рахунок Держави. Судом при розгляді справи не
притягнуто до участі у справі відділення Державного казначейства в
Олександрівському районі.

j Крім
того, рахунок, на який посилається суд при стягненні моральної шкоди є
депозитним рахунком, на якому обліковують кошти стягнуті державним виконавцем з
боржників та їх використання на інші цілі не передбачено. Просять скасувати
рішення суду , справу направити на новий розгляд.

У
судовому засіданні ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі,
просив її задовольнити, скасувати рішення суду та постановити нове рішення,
котрим задовольнити його вимоги.Проти апеляційної скарги ДВС заперечував,
просив її відхилити.

Представник
ДВС   апеляційну скаргу ДВС підтримав в
повному обсязі, просив її задовольнити, скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, котрим відмовити позивачу в позові. Проти апеляційної скарги
ОСОБА_1. заперечував, просив її відхилити.

Представник
Головного управління Державного казначейства України вирішення питання про
вимоги апеляційний скарг поклала на розсуд суду.

Заслухавши
суддю -доповідача , сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що
апеляційни скарги не підлягає задоволенню , а рішення суду першої інстанції
зміні чи скасуваню з наступних підстав.

Згідно
статті 213 ЦПК України в редакції 2004 року рішення суду повинно бути законним
і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

4

Відповідно
до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

При
розгляді справи судом першої інстанції обгрунтовано встановленого Ухвалою Олександрівського
районного суду від 22 вересня 2006 року , яке набрало чинності,  визнано неправомірність бездіяльності
відповідача по виконаню рішення Олександрівського районного суду Донецької
області від 6 серпня 2002 року про стягнення суми зі ОСОБА_2 на користь
позивача..

Відповідно
до  ст. 11 ЗУ „Про державну виконавчу
службу від 24 березня 1998 року з наступними змінами та доповненнями та  ст. 86 ЗУ „Про виконавче провадження „ від 21
квітня 1999 року з наступніми змінами та доповненнями шкода,  заподіяна державним виконавцем фізичним і
юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку
..передбаченому законом .

Апеляційний
суд вважає, що позивачем доведено, а судом першої інстанції правильно
встановленого неправомірними діями відповідача позивачу ОСОБА_1. заподіяно
моральну шкоду, яка виражається в перенесених ним хвилюваннях від бездіяльності
відповідача,  який протягом тривалого
часу не виконував належним чином свої обов'язки по виконанню рішення суду.

Визнаючи
розмір моральної шкоди, судом першої інстанції правильно враховані
роз"яснення, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України
„ Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди
„ №4 від 31 березня 1995 року., з наступними змінами та доповненнями, що розмір
моральної /немайновоіУшкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від
характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних
страждань...Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан
здоров"я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних
ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Враховуючи
характер і тривалість страждань, стан здоров"я позивача, керуючись
засадами розумності, виваженості та справедливості апеляційний суд вважає, що
суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про стягнення суми моральної
шкоди саме у розмірі 1000 грн.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1. про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4262
грн , суд першої інстанції правильно прийшов до такого висновку , оскільки
можливість виконання рішення суду по стягненню з боржника ОСОБА_2. не втрачена
та покладання обов'язку боржника за виконавчим документом на виконавчу службу
не відповідає вимогам закону.

Доводи
відповідача ДВС про те, що новоутворена в 2005 році Державна виконавча служба
не є правонаступником ліквідованих відділів державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції., тому не може відповідати по боргам юридичної
особи дія якої припинена.не можуть бути взяті до уваги, оскільки виконуючи Указ
Президента України №701/2005 від 20 квітня 2005 року ,  Постановою К.М. У №320 від 23 квітня 2005
року" „Про утворення урядового органу державного управління у складі
Міністерства юстиції"" , на базі органів державної виконавчої служби
у складі Міністерства юстиції , утворено Департамент державної виконавчої
служби , як урядовий орган державного управління .Після затвердження Положення
про Департамент державної виконавчої служби та утворення Державних виконавчих
служб областей та териториальних органів державної виконавчої служби, наказаом
Директора Департаменту державної виконавчої служби №51/7 від 4 листопада 2005
року „Про прийняття документації та коштів" були утворені комісії з
прийняття від органів державної

5

виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції, що ліквідувались, незавершених виконавчих
проваджень .Хоч і вирішувалося питання про подальше примусове виконання рішень
судів іншою юридичною особою, а саме державною виконавчою службою, всі
проведені та вказані дії свідчать про правонаступництво.

Інші
доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду.

Рішення
суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування немає.Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства, що
призвело або могло призвести для неправильного вирішення справи.

Відповідно
до ч.1  ст. 308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу якщо встановлює, що суд першої
інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального
права.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315 ЦПК України апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну
скаргу Державної виконавчої служби в Олександрівському районі в Донецькій
області відхилити.

Рішення  Олександрівського районного суду Донецької
області від 12 лютого 21007 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може
бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання

законної
сили.