Справа № 22-2450                                                                            Головуючий у 1 інстанції
2007 p.                                                                                                Смолка  І.О.
Суддя-доповідач Савченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня
2007р.                                                                                           м.  Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

головуючого:
Стрелець Л.Г.

суддів: Спас
О.В.,  Савченко О.В.

при секретарі:
Батарейній О.О.

за участю
адвоката: ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 10 травня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2006 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні власністю - гаражем літ.В,  що відноситься до господарських споруд
належного йому на праві власності в порядку спадкування за заповітом житлового
будинку АДРЕСА_1.

У позові
зазначав,  що у сусідньому будинку
АДРЕСА_2 мешкає його брат ОСОБА_3,  який
у червні 2005 року самовільно зайняв належний йому гараж літ. В,  використовує його для зберігання свого
автомобіля ГАЗ-24 і звільнити у добровільному порядку відмовляється.

Посилаючись
на вказані обставини,  просив
задовольнити його позов,  поклавши на
відповідача обов'язок звільнити гараж літ.В від автомобіля ГАЗ - 24.

Вточнивши
та доповнивши у квітні 2007 року позовні вимоги,  просив поділити земельну ділянку площею 1032
кв.м,  яка первісно була виділена у
користування його батьку ОСОБА_4 і на якій у теперішній час розташовані окремі
будинки НОМЕР_1 та НОМЕР_2,  виділивши
йому у користування ділянку площею,
623,  2 кв.м,  а його брату ОСОБА_3 - площею 408,  19 кв.м,
зобов'язавши відповідача також знести самовільно прибудований
тамбур,  який перешкоджає йому
користуватися гаражем.

Не
погоджуючись із позовом,  ОСОБА_3 у
травні 2006 року звернувся до ОСОБА_2 із зустрічним позовом про усунення
перешкод у користуванні земельною

ділянкою шляхом
знесення гаражу літ. В з наданої йому у постійне користування земельної ділянки
площею 0, 0358 га.

ОСОБА_3
у зустрічному позові зазначав,  що йому
на праві власності належить частина житлового будинку АДРЕСА_1.

Для
обслуговування належної йому частки житлового будинку рішенням виконавчого
комітету Запорізької міської ради № 633/86 від 28.12.1999 року йому була
виділена земельна ділянка площею 0, 0358 га,  а 10.02.2000 року Запорізьким міським
управлінням земельних ресурсів - Державний акт на право постійного користування
зазначеною ділянкою,  зареєстрований за №
448.

Гараж
літ.В,  самовільне будівництво якого
розпочав ще батько сторін,  після
закінчення.будівництва частково розташувався на виділеній йому земельній
ділянці,  а частково - на земельній
ділянці,  що знаходилася у користуванні
його брата ОСОБА_2 Не зважаючи на вказані обставини,  останній у 2005 року звернувся до суду із
позовом до Жовтневої районної адміністрації м.
Запоріжжя про визнання за ним права власності на самовільні
будівлі,  у тому числі і на гараж літ. В.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 27 грудня 2005 року за ОСОБА_2 було визнано право
власності на гараж-В.

Оскільки
зазначений гараж частково знаходиться на наданій йому у користування земельній
ділянці,  а також перешкоджає у
здійсненні догляду за будинком,  бо
збудований впритул до стіни його будинку,
просив задовольнити його зустрічний позов.

Рішенням
Жовтневого районного суду м.  Запоріжжя
від 10 травня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні власністю - відмовлено.

Позовні вимоги
ОСОБА_3 - задоволено.

Суд
постановив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0, 0358
га по АДРЕСА_1,  що належить на праві
постійного користування ОСОБА_3,
поклавши на ОСОБА_2 обов'язок убрати гараж літ.В із зазначеної земельної
ділянки.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 120 гр. за послуги адвоката.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  просить рішення скасувати,  справу направити на новий розгляд.

Заслухавши
у засіданні апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи скарги,  колегія судців вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним
і обґрунтованим є рішення,  яким
суд,  виконавчій всі вимоги
процесуального судочинства,  вирішив
справу згідно із законом та ухвалив рішення на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи
у задоволенні вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні гаражем літ.В
та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою шляхом знесення гаражу,  суд виходив з того,  що зазначений гараж літ.В частково
знаходиться на території земельної ділянки,
на яку ОСОБА_3 на підставі рішення Запорізької міської ради № 633/86 від
28.12.1999 року був виданий державний акт на право постійного користування
землею,  зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право постійного користування землею за № 448(а.с.
136),  а згідно ч.2  ст.
152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких

порушень його
прав на землю,  навіть якщо ці порушення
не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою,  і відшкодування завданих збитків.

Доводи
ОСОБА_2 про те,  що рішенням Жовтневого
районного суду м.  Запоріжжя від
27.12.2005 року (а.с. 32) за ним визнано право власності на вказаний гараж,  що самовільно був зведений ще у 1973 році
його батьком ОСОБА_4,  який на той час
був власником як будинку НОМЕР_2,  так і
будинку АДРЕСА_1(а.с. 113, 148),  суд не
прийняв до уваги,  пославшись на те,  що право власності на земельну ділянку,  на якій розташований гараж,  зазначеним рішенням за ОСОБА_2 не
визнавалось.

При
цьому суд першої інстанції не врахував положення ч.3  ст.
376 ЦК України
про те,  що право  власності на самочинно збудоване нерухоме
майно може бути за рішенням суду визнано за особою,  яка здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці,  що не була виділена
їй для цієї мети,  лише за умови надання
земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже забудоване нерухоме
майно.

Оскільки
ж рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 27 грудня 2005 року(а.с. 18,  32) за позовом ОСОБА_2 до Жовтневої районної
адміністрації м.  Запоріжжя про визнання
права власності на самовільно зведені будівлі,
яким за ОСОБА_2 визнано право власності на прибудови до будинку АДРЕСА_1,  у тому числі на гараж літ.В,  набрало законної сили і у встановленому порядку
не скасоване,  вказана обставина дає
підстави вважати існування згоди власника землі на надання ОСОБА_2 ділянки під
збудованим гаражем.

Це у
свою чергу не погоджується з отриманням ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого
комітету Запорізької міської ради № 633/86 від 28.12.1999 року державного акту
на право постійного користування земельною ділянкою площею 0, 0358 га по
АДРЕСА_1 у встановлених межах,
враховуючи,  що на час їх
встановлення частина самовільно збудованого гаражу вже знаходилася на виділеній
ділянці.

Не
зважаючи на зазначені суперечності,  суд
не надав їм ніякої оцінки і заходи щодо їх усунення не приймав,  оскільки не залучив до участі у справі
безпосереднього власника земельних ділянок по вул.  Володарського НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в  особі Запорізької міської ради. Доводи чи
заперечення власника з приводу заявлених кожним із сторін позовних вимог не
з"ясував та не досліджував,  хоча ці
питання фактично стосуються прав та інтересів власника землі у сфері надання
земельних ділянок громадянам.  Як
вбачається з матеріалів справи,  земельні
ділянки,  що знаходяться у користуванні
як ОСОБА_2,  так і ОСОБА_3,  ними не приватизовані.

Враховуючи,  що вирішення судом
питання про права та обов'язки осіб,  які

не брали участь у справі,  відповідно
до положень п.4 ч.1  ст.  311 ЦПК України є

безумовною підставою для скасування рішення суду з направленням справи на
новий

розгляд,  ухвалене по справі рішення
суду першої інстанції не можна вважати законним

та обґрунтованим,  а тому воно
підлягає скасуванню.

Крім
того,  у порушення вимог п.5 ч.1  ст.
311 ЦПК України суд при вирішенні даного спору не розглянув всі позовні
вимоги,  які заявлялися ОСОБА_2

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  307,  311,
314,  317 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - задовольнити,  рішення
Жовтневого районного суду м.  Запоріжжя
від 10 травня 2007 року по Даній справі -скасувати,  справу направити на новий розгляд до того ж
суду у іншому складі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,   проте може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.