Справа № 22-ц-1267-Ф/07       Головуючий суду першої інстанції Кіт М.
Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

28   серпня
2007   року   колегія
суддів   судової   палати
у   цивільних   справах Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим у м.  Феодосії у складі:

головуючого   - Моісеєнко Т.І.,

суддів                                    - Полянеької
В.О.,

Мамасуєвої Л.О.
при секретарі - Брежнєвій O.K.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 і третіх осіб КП
"Автокоммунсервис" і виконавчого комітету Керченської міської ради
про визнання особи такою,  що втратила
право користування житловим приміщенням,
про вселення,  усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням і зміні умов договору найму житлового
приміщення,  по зустрічному позову
ОСОБА_3,  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і третьої
особи КП "Автокоммунсервис" про визнання особи такою,  що втратила право користування житловим
приміщенням,  за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 21
травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

14
грудня 2006 року ОСОБА_1  звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3.
треті особи - КП "Автокоммунсервис" та виконавчий комітет
Керченської міської ради і просила визнати ОСОБА_2 особою,  яка втратила право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 на підставі
ст.  71 ЖК України. Просила,  також,
вселити її з малолітньою дочкою ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1,  виділити їй з дочкою у користування кімнати
площею 11.0 і 17, 2 кв.м. ,  відповідачу
ОСОБА_3 - кімнату площею 11, 9 кв.м. ,
міста загального користування залишити у загальному користуванні сторін;
зобов'язати КП "Автокоммунсервис" укласти з нею окремий договір
житлового найму; зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати їй користуватись спірною
квартирою.

Позовні
вимоги ОСОБА_1  мотивовані тим.  що з 30 липня 2005 року перебуває з ОСОБА_3 в зареєстрованому
шлюбі,  а з листопада 2004 року з
перебували у фактичних шлюбних відношеннях. З того часу за згоди відповідачів
вона з дочкою стала проживати у спірній квартирі. З часу її поселення ОСОБА_5
ні проживав у квартирі,  оскільки
постійно мешкає з дружиною за другою адресою. Нею та ОСОБА_3 зроблено в
квартирі ремонт. Відповідач ОСОБА_2втратив інтерес до квартири,  не сплачує комунальні послуги,  не здійснює догляд за нею,  не

проживає  в
квартирі  більше шести місяців
без  поважних  причин,
тому,   на думку позивачки втратив
право користування нею.

У
спірній квартирі,  вказує позивачка вона
прожила до 28 листопада 2006 року,  після
чого відповідач вигнав її з квартири і став чинити перешкоди у проживанні та
користуванні квартирою.

25 січня
2007 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2пред'явили зустрічну позовну заяву про визнання
ОСОБА_1  з дочкою ОСОБА_4 особами,  що втратили право користування спірною
квартирою на підставі  ст.  71 ЖК України. Вимоги мотивовані тим,  що з 15 березня 2006 року ОСОБА_1  добровільно залишила спірну квартиру,  забрала особисте майно своє і дитини,  помиритися з чоловіком і повернутися
проживати в квартиру вона відмовилася.

Рішенням
Керченського міського суду від 21 травня 2007 року позовну заяву ОСОБА_1  задоволено частково.

ОСОБА_1  разом з малолітньою дочкою ОСОБА_4 вселені у
квартиру АДРЕСА_1,  та зобов'язано
ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1  перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2-відмовлено.

Не
погодившись з вказаним рішенням,  ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу,  в якій просить
рішення суду в частині вселення ОСОБА_1
разом із дитиною у спірну квартиру та зобов'язання ОСОБА_3 не чинити
позивачці перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1,  а також в частині відмови у задоволенні зустрічного
позову скасувати. Ухвалити по вказаній частині вимог нове рішення про задоволення
його позову про визнання ОСОБА_1  з
дочкою ОСОБА_4 особами,  що втратили
право користуванням житловою площею у квартирі АДРЕСА_1; про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  про
вселення її з дочкою ОСОБА_4 в спірну квартиру та усунення перешкод у
користуванні квартирою.

На думку
апелянта,  рішення суду постановлено з
порушенням вимог матеріального та процесуального права,  судом недостатньо повно досліджені докази по
справі та висновок суду не в повному обсязі відповідає обставинам справи,  у зв'язку з чим,  рішення суду є неправомірним.

Дослідивши
матеріали справи,  заслухавши доповідь
судді-доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги,  судова колегія
дійшла висновку,  що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1  ст.  303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1  про
вселення в квартиру і відмовляючи у задоволенні зустрічного позву про визнання
ОСОБА_1  особою,  що втратила право користування житловою
площею,  суд першої інстанції виходив з
того,  що позивачка не проживала в
спірній квартирі більше шести місяців з поважних причин,  оскільки з боку відповідача ОСОБА_3 позивачці
чиняться перешкоди в користуванні спірною квартирою.

Колегія
суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції,  оскільки вони не відповідають обставинам
справи,  не підтверджуються
доказами,  наданими сторонами.

Згідно
зі  ст.
71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї
за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або
члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців,  цей строк за заявою відсутнього може бути
продовжений наймодавцем,  а в разі спору
- судом.

У справі
про визнання наймача або члена його сім'ї таким,  що втратив право користування жилим
приміщенням на підставі  ст.  71 ЖК України,  підлягають з'ясуванню причини відсутності
відповідача в спірному приміщенні понад установлений законом строк.

Відповідно
до  ст.
212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на всебічному,  повному й об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1  і ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 30 липня 2005
року по 30 січня 2007 року,  а з березня
2005 року по 15 березня 2006 року проживали однією сім'єю. ОСОБА_1  з дочкою ОСОБА_4 зі згоди відповідачів були
зареєстровані в спірній квартирі 20 вересня 2005 року. Оскільки між подружжя
виникли неприязні відношення,
ОСОБА_1  з дочкою15 березня 2006
року залишила квартиру та переїхала на попереднє місце проживання. Ці обставини
встановлені рішенням Керченського міського суду АР Крим від 30 січня 2007 року
і рішенням Апеляційного суду АР Крим від 29 травня 2007 року.

На
протязі більш шести місяців після залишення квартири ОСОБА_1  не зверталась до відповідачів про вселення у
квартиру,  не виявляла бажання проживати
в квартирі. її доводи про те,  що
відповідач ОСОБА_3 після того,  як вона
залишила квартиру,  встановив металеві
двері,  та перешкоджав їй користуватися
квартирою,  не можна взяти до уваги,  оскільки нею не надано безсуперечних доказів
у підтвердження вказаних доводів.

Так з
постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 06 грудня 2006 року
вбачається,  що 28 листопада ОСОБА_3
звернувся до чергової частини ВВС
Керченського МУ із заявою про те,  що
його дружина ОСОБА_1  без його згоди
вивозить майно. ОСОБА_1 ,  в той же час,  звертається із заявою про те. що ОСОБА_3 не
віддає їй особисті речи. Мови про те,  що
хто-небудь з відповідачів перешкоджає їй користуватися квартирою у заяві
ОСОБА_1  не йдеться (а.с. 47).

Крім
того,  до матеріалів справи,  доданий акт прийомки виконаних робіт,  з якого вбачається,  що металеві двері були поставлені 05 березня
2005 року,  тобто під час сумісного
проживання сторін у спірній квартирі. Це спростовує доводи ОСОБА_1  про те,
що відповідач в її відсутності встановив двері,  чім перешкоджав їй користуватися квартирою.

З
протоколу судового засідання апеляційного суду від 29 травня 2007 року (
якій,  у встановленому законом порядку не
оскаржений відповідачкою) вбачається,  що
відповідачка підтверджувала факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 з березня
2005 року по березень 2006 року. Також,
відповідачка підтвердила й те,  що
після сварки з чоловіком вивезла з квартири кухонний гарнітур,  який був придбаний у грудні

2005         року,  тобто,
під час шлюбу. На думку колегії судів,
вказані обставини,  також,  є

підтвердженням того,  що ОСОБА_1  не мала бажання проживати в спірній

квартирі. З позовом про вселення до спірної квартири вона  звернулась тільки 14 грудня

2006         року,
до того не вживала ніяких заходів про захист своїх житлових прав.

Відповідно
до ч.3  ст.  61 ЦПК України обставини,  встановлені судовим рішенням у

цивільній,  господарській або адміністративній
справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або особа,  щодо якої встановлені ці обставини.

Тобто,  не підлягають доказуванню обставини про
те,  що подружжя ОСОБА_6 проживали
сумісно до 15 березня 2006 року і. що ОСОБА_1
залишила спірне приміщення 15 березня 2006 року,  що підтверджені рішенням Керченського
міського суду АР Крим від 30 січня 2007 року і рішенням Апеляційного суду АР
Крим від 29 травня

2007         року.

Відповідно
до ч. 1  ст.  11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах

заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі.

Відповідно
до ч. 1  ст.  60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З
оглядом на вищенаведене колегія суддів вважає,
що позивачка не надала суду безсуперечних доказів про те,  що була відсутня в місці постійного
проживання з поважних причин.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції в частині вселення ОСОБА_1  з дочкою ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 та про
зобов'язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1
перешкод в користуванні квартирою,
а також в частині відмові у задоволенні зустрічного позову про визнання
ОСОБА_1  з дочкою ОСОБА_4 особами,  які втратили право користування житловою
площею у квартирі АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_1  та
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 і ОСОБА_2

Відповідно
п.3 ч. 1  ст.  309 ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухваленні нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи.

На
підставі  ст.   ст.
71, 72 ЖК України,  керуючись  ст.
ст.  301,  303,
304,  п.2 ч. 1  ст.
307,  п.3  ст. 309,
316,  317,  319 ЦПК України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 21 травня 2007 року в
частині задоволення позову ОСОБА_1  про
вселення її з дочкою ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 та про зобов'язання ОСОБА_3 не
чинити ОСОБА_1  перешкод в користуванні
квартирою; в частині відмові у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 ОСОБА_3
про визнання ОСОБА_1  разом з дочкою
ОСОБА_4,  особами,  які втратили право користування жилою площею
у квартирі АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити
по справі нове рішення,  яким позовні
вимоги ОСОБА_2 ОСОБА_3задовольнити. Визнати ОСОБА_1  разом з дочкою ОСОБА_4,  особами,
які втратили право користування жилою площею у квартирою АДРЕСА_1.

У
задоволенні позову ОСОБА_1  про вселення
її з дочкою ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 та про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_1  перешкод в користуванні
квартирою відмовити.

В решті
рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 21 травня
2007 року залишити без змін.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення,  однак може бути оскаржене до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня його проголошення