УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 грудня  2007
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Лященко  Н.П.,

суддів:

Балюка М.І.,

Костенка А.В.,

Берднік І.С.,

Прокопчука Ю.В.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
закритого акціонерного товариства Багатогалузевий концерн (далі - ЗАТ БК)
“Содружество”, ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщенням,
вселення, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання договору
дарування квартири недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о
в и л а:

У лютому 2001 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначав, що перебуваючи з ЗАТ БК “Содружество” у трудових відносинах, він у 1994 році на підставі рішення профспілкових зборів та листа
адміністрації концерну був вселений в квартиру АДРЕСА_1. За погодженням з
адміністрацією концерну ним
проведені в квартирі ремонтні роботи на загальну суму          10 825 грн. ЗАТ БК “Содружество” зобов'язалося в подальшому
передати йому спірну квартиру у власність, а він повинен був до квітня 2001
року провести за неї оплату в розмірі 1 500 умовних одиниць. Однак у січні 2001
року працівники ЗАТ БК “Содружество”
самовільно відкрили квартиру, вивезли речі й
перешкоджають його сім'ї в ній
проживати. Тому, ОСОБА_1 просив вселити його з сім'єю в спірну квартиру і
визнати за ним право власності на неї.

У червні 2001 року ОСОБА_1 звернувся з додатковими
позовними вимогами до ЗАТ БК
“Содружество” і ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, витребування майна та визнання недійсним договору
дарування квартири, посилаючись на те, що незаконним виселенням із спірної
квартири, йому завдана матеріальна шкода в розмірі 10 825 грн., які він
витратив на ремонт та переобладнання квартири, а також моральна шкода, яку він
оцінив в розмірі 3 000 грн. Крім того, просив витребувати у ЗАТ БК “Содружество” належне йому майно та на підставі ст. 48 ЦК України визнати
недійсним договір дарування квартири укладений 19 січня 2001 року між ЗАТ БК “Содружество” та ОСОБА_3.

У березні 2002 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду
з позовом до ЗАТ БК
“Содружество” про визнання права
користування жилим приміщенням, витребування майна та відшкодування моральної
шкоди, зазначаючи, що вони постійно проживали в спірній квартирі, сплачували
комунальні платежі і фактично з ними був укладений договір найму жилого
приміщення. Просили визнати за ними право на користування жилою площею,
витребувати у відповідача належне їм майно та стягнути 5 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. ОСОБА_1 відмовився від заявлених вимог в частині
визнання за ним права власності на квартиру.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від                      19 листопада 2002 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 9 квітня
2003 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що з дозволу ЗАТ БК
“Содружество” позивач з сім'єю вселився в належну концерну квартиру і проживав
у ній без будь-яких правових підстав. Оскільки з 2000 року позивачі
почали здавати спірну квартиру для проживання іншим особам, добровільно
припинили користування жилим приміщенням, власник прийняв рішення про
повернення квартири і укладення договору дарування квартири з ОСОБА_3.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність
передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Оскільки постановлені в справі судові рішення відповідають зібраним доказам
і вимогам закону, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної
скарги.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 19 листопада 2002 року та ухвалу апеляційного
суду Херсонської області від 9 квітня 2003 року
залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Н.П. Лященко

Судді:

М.І. Балюк

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук