Головуючий у 1-й інстанції
Забуранний Р.А. Доповідач - Головань A.M.
Справа №22 - 851
УХВАЛА ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

26 квітня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої    Бубличенко В.П.

суддів    Сукач Т.О.

Голованя А.М. при секретарі
Куцокінь-Тимошенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської
області від 26 лютого 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2006
року ОСОБА_1звернувся до суду із позовом до ТОВ «Оситнянське» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку
за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у
розмірі 5000 грн.

Посилався на те,
що наказом №077 від 4 липня 2006 року був звільненим відповідачем з посади
юриста за прогул, тобто із підстав передбачених п.4 ст. 40 КЗпП. Проте своє
звільнення вважає незаконним, оскільки був відсутнім на роботі з поважних
причин - у зв»язку з відстороненням його
від роботи. Тому має бути поновленим на роботі і, крім того, підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за весь
час вимушеного прогулу. Також неправомірними діями ТОВ «Оситнянське»
йому завдано моральних страждань.

Рішенням Новомиргородського районного суду від 26 лютого 2007 року позов
ОСОБА_1залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1ставиться питання про скасування рішення суду
як постановленого з порушеннями норм матеріального та
процесуального права із ухваленням нового рішення у справі
про задоволення заявленого ним позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення
суду в межах визначених ст.303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд, виходив із недоведеності факту
наявності у ОСОБА_1поважних причин відсутності на
роботі в період з 2 березня 2006 року по 4 липня 2006 року -дня
видання наказу про його звільнення з займаної посада.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку
прогулу /в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня/ без поважних причин.

2

Колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відсутність позивача на роботі з 2 березня 2006 року по 4 липня 2006 року
прогулом, оскільки ним не було доведено факту невиходу на
роботу з поважних причин.

Як вірно
зазначив суд, посилання ОСОБА_1на те, що причиною його невиходу на роботу було відсторонення від виконання трудових
обов»язків згідно наказу №1 від 3.01.2006 року не ґрунтуються на доказах
і тому не можуть братися до уваги при встановленні обставин, що мають значення
для справи.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від ЗО
червня 2006 року /а.с. 150-152/, залишеним без змін судом апеляційної
інстанції /а.с.153/, встановлено, що наказ про відсторонення позивача не
видавався.

Враховуючи те, що згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені
судовим рішенням, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, суд обґрунтовано визнав факт не видачі такого
наказу встановленим.

Крім того при з»ясуванні питання чи є наданий суду наказ №1 від 3.01.2006
року /а.с. 148/ належним доказом, судом вірно
встановлено, що через наявність сумнівів у достовірності джерела його походження /зокрема того, що документи підприємства
підлягають реєстрації і зберігаються у в архіві, а не по місцю проживання
колишніх працівників/ немає підстав вважати, що такий документ директором ТОВ
«Оситнянське»   видавався.

У зв»язку з цим
доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, Що суд при вирішення справи
не врахував покази свідка Шульги Л.П. та наданий нею суду оригінал наказу про
відсторонення позивача від роботи колегією суддів відхиляються.

Не є такими, що спростовують висновки суду і посилання скаржника на те, що
судом не було надано оцінки тому, що відпустка у
2006 році позивачеві була наданою з порушенням положень ст.ст. 79, 80
КЗпП.

Колегія суддів
вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції у повному обсязі з»ясував в чому конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення ОСОБА_1., перевірив обґрунтованість його
звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП та дійшов правильного висновку, що дисциплінарне стягнення було накладене відповідачем у
порядку і за правилами встановленими ст.ст. 147(1), 148,149 КЗпП.

Таким чином
висновки суду про законність звільнення позивача з роботу з підстав
передбачених п.4 ст.40 КЗпП України є законними і обґрунтованими.

Виходячи із наведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції
ухваленим з додержанням норм матеріального та
процесуального права, яке зміні чи скасування не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2007
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскарженою в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців,
починаючи з 26 квітня 2007 року.