РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2007 року                                                                                                           м.  Ужгород

Колегія
суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської
області в складі:

головуючого - Куштана
Б.П.,  суддів: Фазикош Г.В. таКеміня М.
П.,  при секретарі Талпа С. М. ,  розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1в   особі
представника  -
адвоката
ОСОБА_6,  на рішення
Великоберезнянського районного суду від 29
січня 2007 р. за
позовною заявою ОСОБА_1до ОСОБА_2та ОСОБА_3про стягнення боргу,  -

встановила:

ОСОБА_1.
звернувся з указаним позовом до суду в січні 2007 р.

Просив
стягнути з ОСОБА_2.  956 грн. боргу та
судові витрати,  а зі ОСОБА_3. - 2086 грн. боргу та
судові витрати.

На
обґрунтування зазначав,  що за договором
позики від 11.06.06 р.
передав ОСОБА_3. 2086 грн. з
поверненням суми до 20.1006
p.,  а за договором позики від 17.07.06 р. передав ОСОБА_2 956
грн. з поверненням суми до 30.07.06
р.

Однак,  відповідачі дотепер грошей не повернули та не
бажають цього.

Рішенням
суду від 29.01.07 р. у задоволенні
позову відмовлено. Постановлено також окрему ухвалу стосовно представника - адвоката
ОСОБА_6.,  яка останнім у встановленому
законом порядку не оскаржена.

У
апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4. просить скасувати рішення та
ухвалити нове про задоволення позову,  а
також скасувати окрему ухвалу суду. Доводить про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення справи.

У
судовому засіданні ОСОБА_1. та його представник підтримали скаргу. Відповідачі
не визнали скарги та заперечили проти позову. Пояснили,  що боргову розписку написали під примусом з
боку позивача. До міліції з цього приводу не зверталися.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,  а
рішення - скасуванню
з ухваленням нового про задоволення позову,
з таких мотивів.

Суд
першої інстанції встановив,  що в 2006 р. відповідачки
працювали барменами в кафе «Ковбиця»,
яке належить співмешканці позивача -
ОСОБА_5.  Згодом ОСОБА_1. виявив
недостачу,  яка частково утворилася через
несплату за куплені товари та послуги. ОСОБА_2.
і ОСОБА_3. записали всіх боржників у спеціальний зошит,  а з позивачем (на його вимогу) склали боргові
розписки. Проте,  гроші фактично не
передавалися,  тобто позики не було.

Окрім
цього,  на момент складення розписок
відповідачі були неповнолітніми,  тому
згідно з положеннями  ст.  32
ЦК такі правочини є недійсними.

Колегія
суддів не погоджується з такими висновками через їх невідповідність обставинам
справи,  порушення норм матеріального та
процесуального права,  що призвело до
неправильного вирішення справи.

Неоспореними
обставинами в справі є наявність боргових розписок і розмір сум,  що вимагаються.

Справа № 22ц-700/07                                                                 Номер
рядка статистичного звіту: 18

Головуючий у
першій інстанції: Цибик І.Й.

Доповідач:
Куштан Б.П.

2

За правилами  ст.
1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка
позичальника або інший документ,  який
посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми,  а відповідно до  ст.  1049 цього Кодексу
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій
самій сумі) у строк та в порядку,  які
передбачені договором.

Встановлено,  що 17.07.06
р. між позивачем і ОСОБА_2.  був укладений
договір позики,  згідно з яким остання
отримала в борг 955.85 грн.,  які зобов'язалася повернути до 30.07.06 p.,
a
11.10.06 р. був укладений такий же договір зі ОСОБА_3. на суму 2086 грн.,  яку остання зобов'язалася повернути до 20.10.06 р.,  про що були складені розписки (а.с.
7,  16).
У вказаний строк відповідачі борг не повернули,  тобто прострочили виконання грошового
зобов'язання.

Посилання
відповідачів на те,  що вони фактично
грошей від ОСОБА_1. не отримували,  є
безпідставними. Письмових доказів,  які б
свідчили про безгрошовість укладених сторонами договорів позики,  ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. суду не подали.

Оспорювання
договору за його безгрошовістю шляхом показань свідків згідно з ч. 2  ст.  1051 ЦК не допускається. Це
положення не застосовується до випадків,
коли договір був укладений під впливом обману,  насильства,
зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини,  проте цих
обставин зі справи не вбачається. Твердження відповідачів про складення
розписок під примусом з боку позивача нічим не обґрунтовані.

У
всякому разі,  відповідно до  ст. 1053 ЦК позиковим зобов'язанням може бути замінений будь-який
борг.

Висновок
суду про недійсність договорів позики як правочинів зроблений з порушенням принципу
диспозитивності ( ст.  11 ч.1 ЦК),
оскільки така вимога не заявлялася,  а згідно з положеннями  ст. 1051 ЦК позичальник має право оспорити договір позики лише за
безгрошевістю (в т. ч. частковою).

Отже,  неповерненням боргу відповідачі порушили інтереси
ОСОБА_1. як позикодавця.

У
контексті наведеного позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню з
покладенням судових витрат на відповідачів.

Керуючись  ст.
ст.  1046,
1047,  1049,  1051,
1053 ЦК України,  10,
60,  212,  213,
303,  307 ч.1 п.2,  309
ч.1 п.3-4,  ч.2,  ч.3,  313,
314 ч.2,  316,
317,  319 ЦПК
України,  -

рішила:

1.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1в особі представника - адвоката
ОСОБА_6,  задовольнити частково.

2.      Рішення
Великоберезнянського районного суду від 29
січня 2007 р.
скасувати.

3.
Ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_1задовольнити.

4.
Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 955 грн. 85 коп. боргу,  51
грн. судового збору,  50 грн. витрат на
правову допомогу та 30 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи,  а всього - 1086 (одна тисяча вісімдесят шість) грн. 85 коп.

5.
Стягнути зі ОСОБА_3на користь ОСОБА_1 2086 грн. боргу,  51
грн. судового збору,  50 грн. витрат на
правову допомогу та 30 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи,  а всього - 2217 (дві тисячі двісті сімнадцять) грн. 00 коп.

4.
Рішення набирає законної сили з моменту
проголошення,  однак може бути оскаржене
в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Складення
повного рішення відкласти до 25
травня 2007 р.