У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2007 року
м.Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

Лихути Л.М., Романюка Я.М., Яреми
А.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 12 квітня 2007
року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до Вінницької міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання права володіння та користування земельною ділянкою та за зустрічним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 до Вінницької міської ради про визнання
права володіння та користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася до суду із
позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права
володіння та користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що їй належить
27100 домоволодіння АДРЕСА_1 яке вона отримала в спадщину після смерті матері
в 1966 році. Домоволодіння складається з будинку під літерою “А”, господарських
споруд під літерами “Б”, “б”, “П/Б”, “Д”, які знаходяться в її власності.
Решта, що складає 73/100 часток, а саме, будинок під літерою “В” та відповідні
господарські споруди знаходяться у власності відповідачів, які отримали будинок
у спадщину після смерті в 2005 році їх батька ОСОБА_4. Присадибна ділянка,
площею                  0, 2743 га за
угодою між нею та ОСОБА_4 в 2003 році була поділена відповідно до фактичного
користування з метою подальшої приватизації. Відповідно до кадастрового плану
виготовленого в 2004 році в її користуванні перебуває земельна ділянка площею
0, 1567 га. В тому ж розмірі і в тих же межах ця земельна ділянка перебувала в
користуванні її матері ОСОБА_5 згідно угоди про порядок землекористування між
нею та ОСОБА_4 Зазначена земельна ділянка утворена в 1988 році в результаті
поділу раніше існуючої ділянки, площею 0, 3456 га, яка перебувала в спільному
користуванні її матері та ОСОБА_4. з 1975 року та виділу її частини іншому
забудовнику. До 1986 року на земельній ділянці був один будинок 73/100 часток
якого належало матері, а 27/100 часток ОСОБА_4. В зв'язку з тим, що ОСОБА_4 на
своїй частині земельної ділянки збудував новий будинок в 1986 році частки у
праві власності на будинок були змінені: частка ОСОБА_4. збільшилась до 73/100
часток, а частка матері позивачки зменшилась до 27/100 часток, що не потягло
раніше встановленого порядку користування земельною ділянкою.

З 1996 року по теперішній час міською радою
не прийнято рішень щодо зменшення розміру ділянки.
Позивачка просить визнати за нею право володіння і користування земельною
ділянкою, розміром 0,1567 га АДРЕСА_1.

ОСОБА_2,
ОСОБА_1. звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, Вінницької міської ради про
визнання права володіння і користування земельною ділянкою, посилаючись на те,
що їм належить                  73/100
часток домоволодіння АДРЕСА_1,
яке вони отримали в спадщину після смерті батька ОСОБА_4. в 2005 році.
Домоволодіння складається з двох жилих будинків та господарських споруд. 27/100
часток якого належить ОСОБА_3. В зв'язку з
тим, що їх батько на своїй земельній ділянці збудував новий житловий
будинок то відповідно і змінились частки з 23/100 до 73/100 часток, а частка ОСОБА_5 зменшилась з 73/100 до 27/100. Право
власності на 27/100 часток жилого будинку
у батька разом з братом ОСОБА_6 виникло після смерті матері - ОСОБА_7 в 1976 році, а ОСОБА_7 в свою чергу отримала
27/100 часток житлового будинку 23
лютого 1959 року на підставі договору дарування ОСОБА_8. Жилий будинок,
позначений на плані літерою
"А" в 1948-1950 роках збудовано сім'ями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на земельній ділянці площею 0,75 га, яка на
початку будівництва рахувалась за ОСОБА_8 З 1950 року після закінчення будівництва,
73/100 часток житлового будинку перебувала в користуванні сім'ї ОСОБА_8., 27/100 часток в користуванні сім'ї ОСОБА_9 З
того часу склався порядок
землекористування, відповідно до якого ОСОБА_9 користувався земельною
ділянкою площею біля 0.25 га, а ОСОБА_8 земельною ділянкою площею біля 0.5 га. Межа, яка розділяла земельні ділянки,
проходила по стежці від будинку, позначеного літерою "А", до
вбиральні. На протязі майже 38 років сім'я ОСОБА_8 фактично проводила відчуження землі з тієї земельної ділянки, яка
перебувала у їхньому користуванні. Так в 1957 році частина земельної ділянки перейшла до ОСОБА_10. в 1960 році до
ОСОБА_11 в 1988 році до ОСОБА_12. Також земельні ділянки були передані
ОСОБА_13. ОСОБА_14 та іншим. Таким
чином, земельна ділянка ОСОБА_8 зменшилась до розміру який був меншим
від розміру земельної ділянки, що перебувала в користуванні ОСОБА_9. В 1992
році на прохання ОСОБА_5 їх батько частину
земельної ділянки передав ОСОБА_5 і переніс
межу, встановивши її на тому місці, де вона знаходиться і в даний час. Після
смерті матері батько на певний час перестав обробляти земельну ділянку,
що знаходиться навпроти будинку ОСОБА_13 та
ОСОБА_15. В 2003 році на прохання ОСОБА_3 їх батько дозволив цю земельну ділянку обробляти ОСОБА_3 яка
в даний час відмовляється повернути
її в їх користування.

Просять
визнати за ними право володіння га користування земельною ділянкою, площею 0.
18 га АДРЕСА_1.

Рішенням Староміського районного
суду м. Вінниці від 12 квітня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2007 року, позов
ОСОБА_3  задоволено: визнано за нею право
володіння і користування земельною ділянкою, що знаходиться АДРЕСА_1 площею 0, 1567 га. та відповідно до
кадастрового плану, виготовленого Вінницькою регіональною філією ДП “Центр ДЗК”
в 2004 році. Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково: визнано за ними
право володіння і користування земельною ділянкою, що знаходиться АДРЕСА_1 площею 0, 1176 га (землі
ОСОБА_4.) відповідно до
кадастрового  плану, виготовленого
Вінницькою регіональною філією ДП “Центр ДЗК” в 2004 році. В решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення може бути лише неправильне застосування судом норм матеріального права
чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається
порушення судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 12
квітня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 травня
2007 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.М. Лихута

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема