РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного

суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Ігнатюк Б.Ю.

суддів - Кожух О.А., Кондор Р.Ю. при секретарі - Боклах Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 16 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до відділу комунального майна Рахівської районної ради, ОСОБА_4, третьої особи - ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення органу державної влади та визнання права власності на майно , -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відділу комунального майна Рахівської районної ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним в 1/4 ч. свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, виданого 10.08.1993 року; про визнання за позивачем права власності на цю частину квартири.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач проживає у зазначеній квартирі з 1991 року і тому має право на частину квартири та про приватизацію квартири ОСОБА_4 довідався лише у 2006 році.

У процесі розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги і на вирішення суду додатково поставив питання про визнання недійсним в 1/2 ч. договір дарування зазначеної квартири, який був укладений 27 січня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який залучений до участі у справі. Додаткової мотивації ці вимоги не містять.

Рішенням суду заявлені вимоги задоволено в повному обсязі.

З цим рішенням представник ОСОБА_1 не погодився, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням суд першої інстанції норм матеріального права.

Заслухавши доповідача та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Прийшовши до висновку після заслуховування пояснень сторін та дослідження матеріалів справи про необхідність відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції в резолютивній частині рішення позовні вимоги задовольнив. І таке рішення мотивовано тим, що позивач був прописаний у спірній квартирі з 1991 року, а ОСОБА_4 при здійсненні приватизації надав неправдиву інформацію: ОСОБА_3 не було вказано співнаймачем цієї квартири. І, як результат, квартира була неправомірно приватизована ОСОБА_4 та в подальшому неправомірно відчужено.

Такий висновок є невірним. .

Справа № 22ц-975/07 Номер рядка статистичного звіту: 5

Головуючий у першій інстанції: Бліш О.Б. Доповідач: Ігнатюк Б.Ю.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших сторін, які беруть участь у справі.

Оскаржуване рішення базується на твердженні права позивача на частину квартири по тій причині, що він є її співнаймачем. Однак жодного доказу цього по справі немає. Навіть позивач в своїй позовній заяві, яку підтримав в судовому засіданні, стверджував, що наймачем квартири являвся ОСОБА_4 ; позивач навіть не посилався та цю обставину як на підставу своїх вимог: він стверджував, що прописаний в спірній квартирі з 1991 року і зі змісту позовної заяви слід зробити висновок про те, що він має право на квартиру як член сім'ї ОСОБА_4

Але і таке твердження не може бути прийняте до уваги.

Дійсно, ЗУ " Про приватизацію державного житлового фонду", зокрема ч.2 ст. 8, передбачено, що передача квартир у власність проводиться за письмовою заявою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Тобто такі заяви обов'язково потрібні від вказаних осіб - членів сім'ї наймача.

У ст. 3 СК України вказано, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки і створюється вона на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також та інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

А відповідно ж до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

По справі встановлено, що позивач до жодної з вказаних в наведених нормах Закону осіб не відноситься. Більш цього, позивач не заперечував твердження ОСОБА_4 того, що з дозволу останнього позивач був прописаний в квартирі лише з метою постановки на чергу для отримання житла /а. с. 64/.

З цього слід зробити висновок, що позивач не був членом сім'ї ОСОБА_4 , а тому не мав і не має права на приватизацію спірної квартири, що в свою чергу приводить до висновку про відсутність необхідності його згоди на приватизацію квартири ОСОБА_4

Враховуючи наведене колегія суддів констатує про приватизацію спірної квартири ОСОБА_4 без порушень законодавства про приватизацію, що дає підстави для відмови у задоволенні зазначених позовних вимог, а це у свою чергу дає підстави для відмови у задоволенні вимог про визнання вказаного договору дарування.

Згідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Процесуальне становище ОСОБА_1 є неправильним: він повинен бути залучений в якості співвідповідача, а не третьої особи. Однак оскільки його права не порушуються, колегія суддів не вбачає необхідності направляти справу для нового розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314 ЦПК України, судова колегія

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду від 16 квітня 2007 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до відділу комунального майна Рахівської районної ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання частково недійсними:

· розпорядження голови Фонду комунального майна Рахівської районної ради № 5 від 5.08.1993 року,

· свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого 10.08.1993 року ОСОБА_4,

· договору дарування відносно вказаної квартири від 27 .01.2005 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили негайно та може бути оскаржене протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України, починаючи з дня його оголошення.