Справа №22- 1359/2007 р                                        Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Савченко В.О.
УХВАЛА

іменем України

2007 року
вересня       «12» дня.    Колегія суддів судової палати з
цивільних   справ апеляційного суду

Луганської області в складі:

головуючого Савченко
В. О.,

суддів    Свинцової
Л.М., Лісіциної А.І.

при секретарі
Ковальчук Є.В.

розглянувшії у відкритому судовому   засіданні в місті Луганську цивільну справу

по апеляційній скарзі ОСОБА_1

па рішення
Ровеньківського міського суду Луганської області від 9 листопада 2005
року

за
позовом      ОСОБА_2 до
Державного лісомисливського господарства про

поновлення на роботі, стягненні середнього заробітку за дні вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженим
рішенням Ровеньківського міського суду Луганської області від 9 листопада 2005 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до
Державного лісомисливського господарства про поновлення на роботі, стягненні середнього заробітку за дні вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

. Суд поновив
позивача на попереднє місце роботи та стягнув на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у
сумі 5357,12 гривень Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 51 гривні. Рішення в
частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Ухвалою колегії судців судової палати з цивільних справ від 5 квітня 2006
року відповідачеві відмовлено у задоволенні клопотання про
поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. В касаційному порядку
судове рішення сторонами не оскаржувалося.

15.02.2007 року від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга та заява про
поновлення строку на апеляційне оскарження рішення
Ровеньківського міського суду Луганської області від 9 листопада 2005 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ від 5 червня 2007
року клопотання задоволено, строк на апеляційне оскарження судового рішення поновлено.

В апеляційній
скарзі    ОСОБА_1. ,не погоджуючись з
судовим рішенням, просить скасувати
його   та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи
доводи своєї апеляційної скарги
апелянт вказав, шо суд першої інстанції

2

не притягнув його як керівника
підприємства, яким він був на момент
звільнення позивача з роботи, до участі у
справі, чим порушив його право дати пояснення та користуватися, як третя особа,
іншими права що передбачені законом.

Заслухавши
доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскарженого рішення,
доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню
з наступних підстав.

З матеріалів
справи вбачається що на момент звільнення позивача відповідача, ОСОБА_1. був
керівником підприємства, під час ухвалення оскарженого рішення керівником була
інша особа.

Постановляючи оскаржене рішення суд першої інстанції визнав звільнення
позивача незаконним, поновив його на попереднє місце роботи та стягнув на його користь
з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.Питання про
притягнення до участі в справі як третьої особи керівника підприємства судом не вирішувалося, позов щодо стягнення з
останнього середнього заробітку звільненого працівника не заявлявся та
не розглядався .

Згідно п.4 ч.1
ст. 311 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню з
передачею справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та
обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Стаття 309 ЦПК
України передбачає що порушення норм процесуального права можуть бути підставою
для скасування або зміни судового рішення лише тоді, якщо це порушення призвело
до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів
вважає що суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення інтереси
апелянта не порушив, питання про його права
та обов'язки не вирішав.. Пояснення по справі ОСОБА_1. не могли вплинути
на висновки суду, які є обгрунтованими

Стаття 237 КЗпП України передбачає шо суд покладає обов'язок компенсувати
матеріальну шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з
оплатою працівникові часу вимушеного прогулу на службову особу,
винну в незаконному звільненні. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення
здійснено з порушенням закону або якщо власник або уповноважений ним орган
затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Доводи апелянта
що на підставі оскарженого рішення, виплати позивачеві неминуче будуть у регресному порядку стягнуті з нього, є
необгрунтовані, оскільки він при розгляді такої справи як відповідач має
право надати докази відсутності своєї вини у незаконному звільненні позивача,
оцінку яким надасть суд.

Стаття 308 ЦПК
України визначає що правильне по суті і справедливе рішення не може бути
скасовано з одних лише формальних міркувань.

При таких
обставинах доводи апелянта у повному обсязі
щодо    необґрунтованості судового
рішення, є надуманими   і задоволенню не
підлягають.

Підстав для
скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.. ст..307.308,313,314, 315 ЦПК України , Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Луганської області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ровеньківського міського суду Луганської області від 9 листопада 2005 року за позовом ОСОБА_2 до Державного лісомисливського
господарства про поновлення на
роботі, стягненні середнього заробітку за дні вимушеного прогулу та моральної
шкоди залишити без змін.

Ухвала   набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної
сили ухвалою   апеляційного суду.