Справа
№ 22-ц-1332
Суддя-доповідач Сибільова Л.О.
УХВАЛА

іменем України

16 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Сумської області у складі:

головуючого -
Рибалки В.Г.,

суддів -   Сибільової Л. О., Семеній Л. І.,

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М. та осіб, які беруть участь у
справі - представника відповідача ВАТ «Нафтопроммаш» П'яткової О. С,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2007 року

у справі за
позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства "Нафтопроммаш"
про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Зазначеним
рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_1 3адоволено частково.

Стягнуто з ВАТ
"Нафтопроммаш" на користь ОСОБА_1 3аборгованість по заробітній платі
в сумі 3730 грн. 64 коп., 400 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та
витрати на правову допомогу в сумі 100 грн., всього 4230 грн. 64 коп.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне з"ясування обставин, що мають значення для
справи, просить змінити це рішення в частині задоволення витрат на правову
допомогу в розмірі 100 грн. та задовольнити вимоги в цій частині в повному
обсязі, стягнувши з ВАТ "Нафтопроммаш" на його користь витрати на
надання правової допомоги в розмірі 672 грн.

Зазначає, що
Постанова Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року в даному
випадку застосовуватись не може, оскільки вважає, що вона стосується випадків
компенсації витрат на правову допомогу за рахунок держави. Посилається на те,
що в його присутності його представник потратив годину для перегляду
нормативних документів та годину для написання позовної заяви, був присутній на
трьох засіданнях суду тривалістю півтори години кожне та брав активну участь в
розгляді справи. Навіть з застосуванням розрахунку згідно зазначеної Постанови
сума відшкодування повинна становити 630 гр.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, яка заперечує
проти скарги та вважає, що витрати на правову допомогу взагалі не підлягають
відшкодуванню, оскільки інтереси позивача в судовому засіданні представляв його
представник за усним клопотанням, а тому відсутні підстави для зміни рішення
суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

2

Позивач
свої вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу обґрунтовував
тим, що в зв'язку з незаконними діями відповідача він змушений був звернутись
до фахівця в галузі права ОСОБА_2, що потягло за собою збільшення судових
витрат. Для підготовки документів для звернення до суду було витрачено одну
годину і на судові засідання - близько трьох годин. Просив стягнути на його
користь в цій частині 672 гр. Як на правову підставу для стягнення цих витрат
спочатку посилався на Постанову Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня
2006 року, потім - на ст.
ст. 611, 623 ЦК України,
вважаючи це збитками кредитора в результаті порушення зобов'язання боржником
(а. с. 1,12).

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач з 1975 року працює у ВАТ
"Нафтопроммаш". З листопада 2006 року йому не виплачувалась заробітна
плата. Станом на 04.09.2007 року заборгованість по заробітній сплаті становить
3730,64 грн.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач уклав угоду про надання юридичної
допомоги з ОСОБА_2, який має
вищу юридичну освіту, як з фахівцем у галузі права, сплатив йому 672 гр.
ОСОБА_2 є суб'єктом підприємницької діяльності з видом діяльності - надання
юридичних послуг.

Частково
відшкодовуючи витрати на правову допомогу, суд першої інстанції послався на те,
що в даному випадку мають місце не збитки, а судові витрати, пов'язані з
розглядом справи, передбачені ст. 79 ЦПК України, та вирішив це питання у
відповідності з ст. ст. 84, 88 ЦПК України та Постановою Кабінету Міністрів
України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних із розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації
за рахунок держави».

Рішення
суду в цій частині узгоджується з доказами, наявними в справі, та з вимогами
матеріального та процесуального права.

Згідно
п.2 ч.2 ст. 79, ч.1 ст. 88 ЦПК України до судових витрат належать витрати на
правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно
до ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем
у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Заслуговують
на увагу пояснення представника відповідача про те, що представник позивача
склав 20 аналогічних однорідних позовів працівникам відповідача, що підтверджує
відсутність необхідності понесення довготривалих затрат часу на підготовку до
написання позовної заяви.

Враховуючи
зазначене, те, що відповідач рішення не оскаржував, а також те, що в даній
справі представник позивача ОСОБА_2 був присутній лише в одному судовому
засіданні, яке тривало 40 хвилин, сума відшкодування витрат на правову
допомогу, визначена судом з врахуванням складності справи, є достатньою.

Посилання апелянта на неможливість застосування в даному випадку

Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року                   є

помилковим.
Оскільки цей нормативний акт визначає граничні розміри витрат, пов'язаних з
розглядом справ, рішення суду йому не суперечить.

У
зв'язку з цим апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст.
303,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

3

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2007 року в
даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.