Справа №1806
Головуючий у 1 інстанції Верескун Н.А.
Доповідач Лук'янова С.В.
РІШЕННЯ Іменем України

22 березня 2007 року       Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Лук'янової С.В суддів Олєйникової Л.С., Азевича В.Б.

при секретарі Андра О.А.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27
листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Артемівської школи-інтернат. №1, Артемівського / міського відділу освіти, Артемівської міської ради профспілки
працівників освіти і науки України
про переведення на посаду лаборанта, визнання недійсними рішення профспілкового комітету школи-інтернату №1 про
надання згоди на звільнення і наказів від 20 січня 2006 року №1 і №25 та від 24
березня 2006 року №74-к, поновлення на роботі санітаром, стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, представників відповідачів,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд

встановив:

24 березня 2006
року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, в обґрунтування
якого вказав, що 20 січня 2006 року директором школи-інтернат оголошено наказ
№25 від 20 січня 2006 року про скорочення штату, в тому числі і його ставку
санітара. В цей же день він подав на ім'я директора школи заяву про переведення
його на посаду лаборанта, яка на той час була вільною. 1 лютого 2006 року на
посаду лаборанта був прийнятий працівник. Тому він вважає, що директором школи
порушений п.2 ст.40 КЗпП України. 15 березня 2006 року КТС відмовила йому в
переведенні на посаду лаборанта. Лише 20 лютого 2006 року адміністрація
школи запропонувала вакантні посади тим особам, посади яких підлягали
скороченню. Він вважає, що скорочення було організовано штучно, щоб позбавитися
неугодних працівників. Він не був присутнім на засіданні профкому школи, коли
вирішувалося питання про дачу згоди на скорочення штату школи. Він не бачив
документів, на підставі яких було прийнято рішення про скорочення штату, і
йому не пояснили чому скорочуються саме ці посади Тому просив визнати
незаконною відмову курівництва школи-інтернату №1 перевести його на посаду
лаборанта; визнати незаконним наказ №25 від 20 січня 2006 року; прийняти його
на посаду лаборанта. Неправомірні дії керівництва школи-інтернату спричинили йому
моральну шкоду, у відшкодування якої він просив стягнути 5 тисяч гривень.  Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких він зазнав через

2

скорочення; він
постійно перебуває у стані нервового зриву, оскільки він і його сім'я залишилися без засобів існування
(а.с.2-3).

19 травня 2006 року позивач
використав надане йому ст.31 ЦПК України право: змінив розмір своїх позовних вимог і виключив із свого
позову вимогу про відшкодування моральної шкоди (а.с. 116).

1 вересня 2006 року позивач доповнив
позовні вимоги і просив визнати недійсними: рішення профспілкового комітету
школи-інтернат від 19 січня 2006 року про дачу згоди на звільнення, накази від 20 січня 2006 року
№25-к і від 24 березня 2006 року №74-к; поновити його на роботі на попередній
посаді з 24 березня 2006 року, стягнути заробітну
плату за час вимушеного прогулу (а.с.171).

Рішенням
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2006
року частково задоволено зазначений позов: визнано незаконним звільнення позивача
з посади санітара Артемівської школи-інтернату №1 з 24 березня 2006 року у
зв'язку з порушенням порядку звільнення; в задоволенні позовних вимог про
поновлення на роботі на зазначеній посаді відмовлено у зв'язку із скороченням
штатного розкладу; датою звільнення вважати дату проголошення рішення суду; з
розрахункового рахунку школи-інтернат на користь позивача стягнутий
середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 березня по 27 листопада 2006 року
в сумі 2670 грн. 8 коп.; у задоволенні інших позовних вимог
відмовлено за відсутністю підстав.

Цим рішенням встановлено, що позивач працював санітаром в школі-інтернаті №1 з 31 жовтня 2003 року. Наказом від 20 січня 2006 року
№25 скорочено ставку санітара. 19 січня 2006 року профспілковим
комітетом школи-інтернату №1 прийнято рішення про .' скорочення штатного розпису працівників школи у зв'язку із зменшенням
чисельності вихованців, оскільки учбово-виховний
заклад розраховано на 240 вихованців, а у наявності було 135. Це рішення було прийнято на підставі наказу
Міністерства освіти України від 25 серпня 1979 року
№245 у відповідності до постанови Ради Міністрів України №421 „Про типові штати загальноосвітніх шкіл-інтернатів".

Наказом від 24 березня 2006 року №74 позивача звільнено на підставі п.1
ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. Але
при звільненні позивача був порушений порядок звільнення,
оскільки позивач не був присутнім на засіданні профспілкового комітету, коли було прийнято рішення про скорочення штату.
Звільнення у зв'язку із скороченням штату
працівників може бути проведено лише за згодою профспілкового комітету і не пізніше одного місяця з дня одержання згоди.
Суд прийшов до висновку, що позивача належало б
поновити на посаді санітара, але на даний час посада санітара скорочена, тому позовні вимоги в частині поновлення на
посаді санітара не підлягають задоволенню у зв'язку
із скороченням штатного розпису, але датою звільнення
позивача вважати день проголошення рішення суду.

Позов в частині визнання незаконною відмову керівництва школи-інтернату №1 перевести позивача на посаду лаборанта не підлягає
задоволенню, оскільки позивач не має відповідної освіти для
користування комп'ютерною технікою і не відповідає цій посаді.

До скорочення штату в школі було дві посади санітара; після скорочення залишилася одна, яку займає особа, що має на утриманні
неповнолітню дитину і є єдиною працюючою особою в сім'ї; тому ця
особа має переважне право в залишенні на роботі. Позивач є пенсіонером за вислугою років і отримує пенсію. Керівництвом
школи позивачу були запропоновані вакантні посади
електрика, сторожа, але він відмовився від цих посад. У зв'язку з порушенням процедури звільнення позивача на користь
останнього підлягає стягненню середній
заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 березня по 27 листопада 2006 року в сумі 2670 грн. 8 коп.
Позивачу була виплачена компенсація за невикористані
дні відпустки за період його роботи санітаром і вихідна допомога у розмірі місячного
заробітку (а.с.233-235).

3

Додатковим рішенням Артемівського міськрайонного суду від
12 грудня 2006

року стягнутий середній заробіток за період з 24 по 31
березня 2006 року включно в сумі

92 грн.
75 коп. (а.с.239-240).                      ,

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від
27 листопада 2006 року і ухвалення нового рішення про
задоволення його позовних вимог через порушення судом норм матеріального і процесуального права. Суд не врахував надані ним
докази. Посилання суду на те, що рішення
профспілкового комітету школи-інтернату №1 було прийнято на підставі наказу Міністерства освіти УРСР від 25 серпня 1979
року №245 не відповідає дійсності. Насправді
вказане рішення профспілкового комітету, а також накази по школі-інтернату від 20 січня 2006 року №20, від 17 січня 2006 року №74-к
були видані на підставі наказу міського відділу освіти від 17 січня 2006 року
№45. Відповідач не надав доказів на підставі яких складався перелік посад, які
підлягали скороченню. Не відповідає дійсності
посилання суду на те, що посада санітара, яку він займав, була скорочена наказом від 20 січня 2006 року, оскільки скорочення
вказаної посади було проведено наказом відділу освіти від 17 січня
2006 року №45, а школа-інтернат лише визначила конкретних осіб на скорочення. Суд визнав його звільнення незаконним, але
не задовольнив його позов про поновлення на роботі на
посаді санітара, пославшись на відсутність цієї посади у зв'язку
із скороченням штату, з чим він не згоден. Суд не обґрунтував чому датою його звільнення слід вважати „день ухвалення рішення
суду". Суд не звернув уваги на його
пояснення про необгрунтовану відмову перевести його на посаду лаборанта. Суд не врахував надані ним непрямі докази того, що
скорочення посад ; було приховуванням
для звільнення від працівників, які боролися з керівництвом міського відділу
освіти (а.с.242).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав доводи апеляційної
скарги; представники відповідача не визнали
апеляційну скаргу і просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню через наступне.

Згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК Країни підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення
або неправильне застосування норм матеріального або
процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач з 31 жовтня 2003 року
працював в школі-інтернаті санітаром (а.с.94); 19 січня 2006 року профспілковий
комітет школи-інтернату прийняв рішення про попередження працівників школи про
скорочення штатного розпису працівників школи (а.с.28);
наказом від 20 січня 2006 року №25 скорочено
ставку санітара і попереджено про це позивача (а.с.62-63).

Матеріали справи також підтверджують, що в школі-інтернаті у 2006 році фактично відбулося скорочення чисельності і штату
працівників. Ці обставини підтверджують штатні розписи станом
на 2005 рік (а.с.99-100), станом на 3 січня 2006 року (а.с.97) і
станом на 3 квітня 2006 року (а.с.98).

Згідно поясненням позивача 20 січня 2006 року директор школи зібрала нараду
і проголосила наказ про наступне скорочення штату
(а.с.38, 62-63). 20 січня 2006 року позивач
звернувся до директора шкоди із заявою про його перевід на посаду лаборанта (а.с.26). Накази від 20 лютого 2006 року №49-к (а.с.30)
та від 15 березня 2006 року №72-к (а.с.32) підтверджують, що позивач
належним чином був повідомлений про наявні в школі

4

вакансії, але відмовився розглядати запропоновані йому вакансії до тих пір
„поки не буде завершено розгляд його заяви про
переведення на посаду лаборанта". Заява позивача про його переведення була розглянута директором школи 25 січня 2006 року і йому
було відмовлено у переведенні на посаду лаборанта через
відсутність кваліфікаційних навиків у роботі з
сучасними комп'ютерними програмами (а.с.26); 16 березня 2006 року комісія по
трудовим спорам визнала дії директора школи про відмову перевести позивача на
посаду лаборанта правомірними (а.с.55-59). В штатному розписі школи до
скорочення було дві посади санітара, після скорочення
залишилася одна і на цій посаді відповідач залишив працівника, який є особою, що не має в сім'ї інших працівників з
самостійним заробітком (а.с.73, 75, 76).

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно з попередженням про звільнення власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, установі, організації. Згідно ст.42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату працівників переважне
право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах
продуктивності праці і кваліфікації перевага в
залишенні на роботі надається особам, в сім'ї яких немає інших працівників з
самостійним заробітком (п.2 ч.2 ст.42). Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що в цій частині відповідачем не
порушені вимоги діючого законодавства при звільненні
позивача за ініціативою адміністрації на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відсутність позивача на засіданні профкому
школи-інтернату 19 січня

2006   року (а.с.28, 8), коли було прийняте рішення про
згоду профкому на скорочення

чисельності і штату працівників школи, не має правового значення, оскільки
діюче

законодавство не передбачає обов'язкову присутність працівника на засіданні
профкому

при вирішенні
зазначеного питання.

На час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем (школою-інтернатом) були порушені вимоги ч.1 ст.43 КЗпП України,
оскільки розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1
(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст.40 КЗпП
України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом
якої є працівник.

Але висновок
суду про те, що „позивача необхідно б було поновити на попередній посаді через відсутність згоди профкому на звільнення
позивача, але це неможливо у зв'язку
із скороченням посади санітара", не відповідає вимогам закону через наступне. Згідно ч.9 ст.43 КЗпП України, якщо
розірвання трудового договору з працівником
проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової
організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової
організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника
(частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

На запит апеляційного суду
профспілковий комітет школи-інтернату 12 березня

2007   року дав згоду на звільнення позивача з
ініціативи адміністрації на підставі п. 1 ст.40

КЗпП України (а.с.296-297). Це рішення прийнято повноважним складом
профкому

(а.с.298).

Враховуючи викладене в сукупності, апеляційний суд вважає, що відсутні
законні підстави для поновлення позивача на роботі, звільненого за ініціативою адміністрації школи-інтернату за п.1 ст.40 КЗпП України.
Тому відсутні підстави для задоволення позову про визнання
недійсними рішення профспілкового комітету школи-інтернату №1 про надання згоди на звільнення, наказів від 20 січня 2006
року №25 та від 24 березня 2006 року №74-к,
поновлення на роботі санітаром, стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу; в цій частині рішення суду першої інстанції від 27 листопада

5

2006 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про
відмову у задоволенні позову в цій частині.

Рішення суду першої інстанції від 27 листопада 2006 року в частині відмови перевести позивача на посаду лаборанта піддягає залишенню
без змін, оскільки в цій частині висновки суду першої
інстанції відповідають вимогам діючого законодавства і матеріалам
справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції від 27 листопада 2006 року в частині
стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у
задоволенні позову, то скасуванню підлягає
і додаткове рішення суду першої інстанції від 12 грудня 2006 року про стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 24 по 31 березня 20Лроку (а.с.239-240).

Керуючись ст.ст.
303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27
листопада 2006 року скасувати частково.
Додаткове рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької
області від 12 грудня 2006 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Артемівської школи-інтернат №1,
Артемівського міського відділу освіти, Артемівської міської ради профспілки працівників освіти і науки України про
визнання недійсними рішення профспілкового комітету школи-інтернату №1 про
надання згоди на звільнення і наказів від 20 січня
2006 року №1 і №25 та від 24 березня 2006 року №74-к, поновлення на роботі
санітаром, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В частині відмови переведення ОСОБА_1 на посаду лаборанта рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене
у касаційному порядку шляхом подання скарги безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення.