УХВАЛА

ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ

18 вересня 2007 року                                                                                           м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської

області в складі:

головуючого                      Тамакулової В.О.

суддів:                              Гайдук В.І.,                  Дерев 'я)ика
О.Г

Красвітної Т.П.,        Козлова С.П.

розглянувши у
касаційному порядку (Закон України №697-V від 22.02.2007 р.) в судовому засіданні касаційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської
області від 17 травня 2005 року та на ухвалу колегії судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від
08 вересня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особи - Ірпінська державна нотаріальна контора,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання частково
недійсними свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання права власності на майно, розподіл будинку в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа - Ірпінська державна нотаріальна . контора про визнання шлюбу
недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право власності, ,;„,
визнання частково недійсним свідоцтва про
право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, -

встановила:

У квітні 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1952 року перебувала з ОСОБА_6 в
зареєстрованому шлюбі, під час якого вони придбали і
зареєстрували на ім'я чоловіка 1/2 частини будинку АДРЕСА_1, а інші 1/2 частини цього будинку належали третій особі
- ОСОБА_5, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6
відкрилась спадщина - 3/8 частини вказаного будинку, які успадкували
позивачка та її син - ОСОБА_7 по 3/16 частини кожний, інші 3/8 частини належали позивачці, як дружині померлого, після
смерті 20.01.2001 року ОСОБА_7 спадкоємцями 3/16
частини спірного будинку стали позивачка - 3/64 частин, відповідачка - дочка померлого ОСОБА_3 - 3/64 частин, відповідачка
- дружина померлого ОСОБА_2 - 6/63 частин, оскільки на її користь від спадщини
відмовилась дочка померлого ОСОБА_8 Таким
чином, позивачка після смерті чоловіка та сина успадкувала і фактично прийняла
спадщину в розмірі 39/64 частин спірного будинку, однак в свідоцтві про право на спадщину за законом після смерті сина ОСОБА_7
зазначено, що спадкова маса сина становить 3/8 частини
будинку, а не 3/16, тому позивачка просила суд визнати частково недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті
ОСОБА_7, видане 20.07.2002 року на її ім'я
та ім'я відповідачів, та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, видане 20.07.2002 року на ім'я
сина, де

Справа № ЗЗц-1028кс/07          6
-303 7св06                                                                      Категорія: 34

Головуючий у першій інстанції     Савченко С.І.

Доповідач Дерев 'янко О.Г.

2

визнати, що
розмір спадкової маси сина становить 3/16 частини спірного будинку, визнати за
нею право власності на 39/64 частин спірного будинку, як на частку в майні
подружжя та в порядку спадкування за законом
після смерті чоловіка та сина, визнати право власності за відповідачкою ОСОБА_2
на 6/64 частин будинку, за відповідачкою ОСОБА_3 - на 3/64 частини будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7,
розділити будинок в натурі за планом, стягнути з
відповідачів на користь позивачки компенсацію за перебільшення часток у виділеному майні.

З зазначеним позовом не погодились ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і в листопаді 2004 року звернулися з зустрічним позовом обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що їм стало відомо про те що відповідачка ОСОБА_1 з
18.01.1949 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, який розірвано за рішенням суду від 25.09.1951 року, однак
розлучення в органах РАЦС було зареєстроване лише
23.11.1995, тобто на момент реєстрації шлюбу з
ОСОБА_6 позивачка перебувала в іншому шлюбі, тому просили суд визнати недійсним шлюб між позивачкою та ОСОБА_6,
зареєстрований 16.09.1952 року Гардинівською сільрадою
Андрушівського району Житомирської області, актовий запис №14, визнати недійсним свідоцтво про право на частку в спільному майні
подружжя на ім'я позивачки на 3/8 частини спірного будинку, видане Ірпінською
держнотконторою 21.12.1996 року, визнати частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на
ім'я сторін, визнати право власності за ОСОБА_2 на 6/16 частин спірного будинку
, за ОСОБА_3 - на 3/16 частини будинку, за ОСОБА_1 - на 3/16 частини будинку в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_7

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від  17 травня 2005
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області від 08 вересня 2005 року, первинний позов було задоволено частково, ухвалено
розділити житловий будинок в натурі, виділивши
у власність ОСОБА_1 43/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, з виділенням у власність приміщень по плану: 1-1
площею 12,3 кв.м., 1-2 площею 10,6
кв.м., 1-3 площею 10,1 кв.м., 1-4 площею 11,1 кв.м., 1-5 площею 5,4 кв.м., 1-6 площею 3,0 кв.м., 3-5 площею 18,9
кв.м., частину нежилою мансарди II площею 19;7 кв.м. та виділенням господарських споруд: погреба під приміщеннями
1-5„Д-6,54 частини огорожі/ 54 частини вигрібної ями №5, 3/8 частини колодязя
№6 54 частини замощення двору; виділити у спільну часткову
власність ОСОБА_10, ОСОБА_3 у співвідношенні їх часток 2/3 до 1/3 - 37/100 частин спірного житлового будинку, з виділенням
у власність приміщень по плану: 3-1 площею 9,1
кв.м., 3-2 площею 9,8 кв.м., 3-3 площею 4,7 кв.м., 3-4 площею 14,0 кв.м., 3-6 площею 15,5 кв.м., 3-7 площею 8,7 кв.м., І площею
11,9 кв.м., частину нежилої мансарди II площею 9,9 кв.м., та виділенням
господарських споруд: гаражу «З», 54 частини
огорожі, 54 частини вигрібної ями №5, 3/8 частин колодязя №6, 54 замощення
двору; виділити у власність ОСОБА_5 20/100 частин спірного житлового будинку, з
виділенням у власність приміщень по плану: 2-1
площею 14,7 кв.м., 2-2 площею 12,1 кв.м., 2-3 площею 14,2 кв.м. та виділенням господарських споруд: сараю «Д», вбиральні «Г»,
огорожі №4, вигрібної ями №7, 54 частину
колодязя №6; зобов'язати ОСОБА_1 звільнити отвір між приміщеннями будинку 1-3 та 3-5 та зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 закласти дверний отвір між приміщеннями 3-5 та 3-4 відповідно до
висновку технічної експертизи; стягнути на користь ОСОБА_1 за
перевищення частки у виділеному майні з ОСОБА_2 6459,00 грн., з ОСОБА_3 - 3230,00 грн.; в решті позову відмовлено, в
задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06
червня 2006 року було ухвалено стягнути з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення технічної експертизи в сумі 200,00
грн. та витрати на оплату послуг адвоката в
сумі 400,00 грн., а всього 600,00 грн.

В касаційній скарзі ОСОБА_1
посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку
з чим ставить

3

питання про скасування судових
рішень та направлення справи на новий розгляд до суду -^ першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом
після смерті ОСОБА_6, виданого на ім'я ОСОБА_7, суд
виходив з тих обставин, що позивачка, після смерті чоловіка
спадщину не прийняла, до держнотконтори з відповідною заявою не зверталась, не
прийняла спадщину і шляхом фактичного вступу у його володіння, оскільки
в будинку не проживала та не була в ньому прописана.

Проте з такими висновками суду
погодитися неможна виходячи з наступного.

Виходячи з вимог п. 1 ч. 549 ЦК України (1963 року), прийняття
спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які
за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управляння або
володіння спадковим майном.

, Таким чином, суд не з'ясував чи вступала позивачка в управління та
володіння спадковим майном, оскільки
відсутність заяви щодо прийняття спадщини та прописки в будинку, не можуть вважатися підтвердженням неприйняття спадщини дружиною,
оскільки як слідує з пояснень сторін у
судовому засіданні подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з 1952 року проживали разом, і проти саме цих обставин сторони у судовому
засіданні не заперечували.

Крім того, вирішуючи справу суд виходив з того, що на підставі ст.529,
76,71 ЦК УРСР (1963 року) позивачка пропустила
строк позовної давності на оскарження свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на ім'я сина, виданого
Ірпінською державною нотаріальною конторою 21.12.1996 року, та за цих обставин
вимоги про визнання частково недійсними свідоцтв про
право на спадщину за законом, виданих 21.12.1996 року та 20.07.2002 року задоволенню не підлягають, а вимоги щодо розподілу будинку
в натурі ' підлягають задоволенню між всіма
співвласниками будинку на підставі ст.367 ЦК України (в ред.2003 року). Але при цьбму суд ^не зазначив в рішенні коли позивачка
взнала про порушення її права, не встановив за
яких обставин їй не видано свідоцтво про право власності на частину жилого будинку після смерті чоловіка, оскільки від спадщини вона
не відмовлялась.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.357 якщо розмір часток у праві спільної часткової
власності не встановлений за домовленістю
співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з
співвласників у придбанні (виготовлення, спорудження) майна.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного
майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїми коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого
порядку використання спільного майна.

З матеріалів справи вбачається, що третій особі ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право на спадщину, виданого
Ірпінською державною нотаріальною конторою 09.10.1998 року належить на праві приватної власності ХА АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання щодо поділу між сторонами спадкового майна, що складається
з 3/8 цього будинку, суд першої інстанції змінив
ідеальні частини між всіма співвласниками будинку, і виділив їх в натурі, тоді
як позовні вимоги до ОСОБА_5 про зміну ідеальних часток не заявлявся і вона як
відповідач до участі по справі не залучалась, на це не звернув увагу і
суд апеляційної інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального

4

права.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.

За таких обставин судові рішення не можуть залишатися в силі і підлягають
скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав ч.2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336,344 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 травня 2005 року
та ухвалу колегії судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Київської області від 08 вересня 2005 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.