Справа № 22-2067/2007р.                                            Головуючий у 1  ін ст.
23                                                                   Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2007
року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

Головуючого:
Бермеса І.В. Суддів: Мусіної Т.Г.,
Цяцяка Р.П. При секретарі: Дунчюс С. В.

З участю
сторін,  прокурора

розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
в   м. Львові   цивільну
справу   за

апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення
Сокальського районного суду Львівської області від 11 вересня 2006 року

встановила:

В січні
2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом,
доповненим в процесі розгляду справи;до ТзОВ „Авто - Лайн",  треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3  про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди.

Позовні
вимоги обґрунтував тим,  що 21.10.2005 р.
водії відповідача двічі відмовили йому у безкоштовному проїзді по маршруту
Львів - Червоноград та в зворотньому напрямку,
незважаючи на пред'явлення ним посвідчення інваліда війни 2- ї групи,  яке гарантує йому зазначену пільгу. Він
вимушений був двічі заплатити повну вартість квитка по 6, 50 грн. кожний.
Внаслідок дій відповідача йому заподіяна матеріальна шкода на суму 13 грн. та
моральна шкода на 13 000 грн. 13 лютого 2006р. водій відповідача взагалі
відмовив йому в перевезенні після пред'явлення йому посвідчення,  та не дозволив зайти в мікроавтобус.  Цими діями додатково заподіяно моральну шкоду
на суму 12 000 грн. ( а.с.  31 - 32). У
зв'язку з погрозами по телефону невідомою особою 29 березня 2006 р. про фізичну
розправу,  позивач додатково просив
стягнути 7 тис.  грн. ( а.с.  49).

Рішенням
Сокальського районного суду Львівської області від 11 вересня 2006 р. в позові ОСОБА_1
відмовлено.

Рішення суду
оскаржив ОСОБА_1

В
касаційній скарзі просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити
нове,  посилаючись на порушення норм
матеріального права.

Вислухавши
пояснення сторін,  прокурора,  перевіривши матеріали справи,  межі та доводи апеляційної скарги,  колегія суддів дійшла висновку,  що підстав для задоволення апеляційної скарги
немає,  виходячи з наступного.

Позивач
у справі ОСОБА_1,  ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
народження є інвалідом 2- ї групи і відповідно до виданого йому Львівським
військовим комісаріатом посвідчення серії НОМЕР_1    прирівняний    до
осіб,     які    мають
право    на    пільги,
встановлені

законодавством
України для ветеранів війни - інвалідів війни,
зокрема,  право на безоплатний
проїзд автобусами приміських та міжміських маршрутів,  яке гарантоване п. 7  ст.  13
Закону України „Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального
захисту".

Реалізація
права на безоплатний проїзд у міжміському маршруті здійснюється у порядку,  визначеному пунктом 26 „Правил надання послуг
пасажирського автомобільного транспорту",
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р.
№ 176 ( в редакції постанови КМУ від 29 січня 2003р. №141) відповідно до якого
пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд. Особи,  які користуються пільгами в здійсненні оплати
поїздки міжміськими маршрутами,
звертаються у квиткову касу автостанції для внесення відповідної
відмітки до касової відомості та одержання безоплатного квитка,  а в разі відсутності квиткової каси - до
водія.

Судом
встановлено,  що відповідач ТзОВ „Авто -
Лайн" обслуговує маршрут „Львів - Червоноград - Сокаль",  який є міжміським.  21 жовтня 2005 року ОСОБА_1 здійснював
міжміську поїздку в напрямку Львів - Червоноград та у зворотньому напрямку
Червоноград - Львів з посадкою з автостанції № 2 у м.  Львові та на автостанції в м.  Червонограді,
що підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду.

Позивач
визнав,  що 21.10.2005 р. він не
звертався на автостанції №2 в м.  Львові
в касу для оформлення безоплатного квитка,
сів в автобус без квитка та з власної ініціативи заплатив водію 6, 50
грн. за проїзд в м.  Червоноград,  в м.
Червонограді також не звертався в касу для оформлення безоплатного
квитка,  намагався сісти в автобус без
квитка і після відмови водія заплатив за проїзд 6, 50 грн.

Судом
встановлено і визнається позивачем,  що
13.02.2006 р. в м.  Сокалі позивач також не звертався в касу
автостанції для оформлення квитка,
намагався сісти в автобус без квитка на безоплатний проїзд в місці
непередбаченої зупинки та у зв'язку з відсутністю вільних місць в автобусі йому
в цьому було відмовлено.

Згідно з
пунктами 33, 35, 29 вищезазначених Правил водій зобов'язаний під час посадки в
автобус пасажирів на міжміському маршруті перевіряти наявність квитків на
проїзд та перевезення багажу,  водій має
право не допускати до поїздки пасажирів,
які не мають квитків,  пасажиру
може бути відмовлено у перевезенні у разі відсутності вільних місць або відмови
придбати квиток на проїзд в автобусі.

Згідно
Статуту ТзОВ „Авто - Лайн" відповідач „Перевізник" надає послуги з перевезення
пасажирів та вантажів і до його компетенції не належить реалізація квитків на
проїзд,  в тому числі і безоплатних.
Продажем квитків на пасажирські перевезення,
в тому числі пільговій категорії пасажирів,  займається на автостанціях інша юридична
особа на підставі договору з „Перевізником",  який передбачає матеріальну відповідальність
„Перевізника" за кожний випадок посадки пасажирів в автобус на території
автостанції без квитків та в невідведених місцях в розмірі подвійної суми
вартості проїзду цих пасажирів ( а.с.  9
-19,  26 - 27).

Таким
чином,  дії водіїв відповідача,  які вимагали у ОСОБА_1 квитки на безоплатний
проїзд є правомірними і відповідають вимогам чинного законодавства.

Оскільки
позивач поніс матеріальні витрати по оплаті проїзду в сумі 13 грн. з власної
ініціативи,  а не внаслідок неправомірних
дій відповідача,  зазначена сума як і
моральна шкода не підлягають відшкодуванню.

Вина
відповідача в погрозах по телефону позивачу 29.03.2006 р. не встановлена,  постановою Франківського РВ ЛМУ УМВСУ у
Львівській області від 18 квітня 2006 р.
в порушенні кримінальної справи по зазначеному факту відмовлено на підставі
п. 2  ст.
6 КПК України у зв'язку з не встановленням особи,  яка телефонувала до ОСОБА_1

З врахуванням
наведеного у суду були підстави для відмови в позові.

Рішення
суду ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи,  відповідає нормам матеріального права та
ухвалено з дотриманням норм процесуального права,  тому підстав для задоволення апеляційної
скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
314,  315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Сокальського районного суду Львівської області від 11 вересня 2006 р. залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом 2- х місяців до Верховного Суду України.