АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

04 липня
2007 р.                                                                                                  м.   Чернівці

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької
області у складі:

головуючого:
Заводян К.І.

суддів: Одинака
О.О.,  Рокочі М.  І.

секретаря:
Орлецької Я.І.

за
участю: позивачки ОСОБА_1  ,  представника позивачки ОСОБА_3,  відповідача ОСОБА_2,  представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про вселення в житловий будинок,
визнання порядку володіння та користування садибою АДРЕСА_1 за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 3 травня 2007 року,
-

встановила:

В
листопаді 2006 року ОСОБА_1   звернулась
до суду з даним позовом.

Посилалася
на те,  що рішенням Сторожинецького
районного суду від 7 лютого 2006 року за нею визнано право власності на Уг
ідеальну частину спадкового майна,  що
складається з будинковолодіння та двох земельних ділянок,  які знаходяться в АДРЕСА_1. За ОСОБА_2
визнано право власності на іншу Уг ідеальну частину цього майна.

Зазначала,  що ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні
вказаним господарством.

Просила
вселити її в житловий будинок АДРЕСА_1 та належить їй та відповідачу на праві
спільної власності. Визначити порядок володіння і користування співвласниками
ОСОБА_1   та ОСОБА_2

Справа №
22ц-504 2007 р.                                                             Головуючий
у І інстанції

Категорія:
29                                                                                                Яківчик
І.В.

Доповідач:
Одинак О.О.

і

2

садибою
АДРЕСА_1. Виділити позивачці в житловому будинку приміщення № 1-4,  площею 15, 50 кв.м. ,  а також господарські споруди - сараї
позначені літ. „Б",  „В",  літню кухню позначену літ. „Г".

Виділити
ОСОБА_2 в житловому будинку приміщення № 1-3,
площею 14, 10 кв.м.  та
господарські споруди - сараї позначені літ. „Д",  „Е",
„Ж". Залишити веранду позначену літ. „а",  площею 10, 10 кв.м. ,  коридор № 1-2,  площею 9, 00 кв.м.  та ґанок позначений літ. „а 1" в
спільному користуванні співвласників ОСОБА_1
та ОСОБА_2

Рішенням
Сторожинецького районного суду Чернівецької області від З травня 2007 року
позов ОСОБА_1  задоволено повністю.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 3 травня 2007 року і направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вважає,  що дане рішення суду є незаконним,  оскільки ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши
доповідача,  пояснення осіб які брали
участь у розгляді справи,  обговоривши
доводи скарги та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області дійшла висновку,  що
апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково

Ухвалюючи
рішення по даній справі суд першої інстанції виходив з того,  що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по Уг частині
садиби АДРЕСА_1.

Відповідно до  ст. ,
ст.  317,  319,
321 ЦК України
ОСОБА_1

являючись    співвласницею    спірної
садиби    має    право                           володіти,

розпоряджатись
та користуватись своєю власністю на рівні з відповідачем,  а для цього вона повинна проживати в цьому
господарстві. ОСОБА_2 перешкоджає позивачці проживати у вищезазначеному будинку
та заперечує проти її вселення в нього. Суд першої інстанції також зазначив у
своєму рішенні,  що  ст. . 358 ЦК України встановлено,  що право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись
про порядок володіння та користування майном,
що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна
в натурі,  яка відповідає його частці у
праві спільної часткової власності,  а в
разі неможливості цього має право вимагати від інших співвласників,  які володіють і користуються спільним
майном,  відповідної матеріальної
компенсації. Крім того суд послався на те,
що запропонований позивачкою порядок користування приміщеннями у
житловому будинку і господарськими спорудами є найбільш правильним.

Проте повністю
погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

3

Так
ухвалюючи рішення про вселення ОСОБА_1  в
житловий будинок АДРЕСА_1 суд дійшов обґрунтованого висновку про те,  що позивачка відповідно до  ст.
ст.  317, 319,  321 ЦК
України являючись співвласницею згаданого будинку має право володіти,  користуватися та розпоряджатися своїм
майном.  Право користування будинком
передбачає право проживання в ньому.

Оспорюючи
законність рішення суду в цій частині апелянт зазначив,  що суд приймаючи рішення про вселення
позивачки в будинок не врахував ті обставини,
що ОСОБА_2 за свої кошти ремонтував спірний будинок,  господарські споруди і утримував їх в належному
стані,  ОСОБА_1  не надавала матеріальної допомоги на
утримання матері та на її поховання,
чоловік позивачки неодноразово ображав дружину ОСОБА_2

Колегія
суддів вважає такі доводи апелянта необгрунтованими і такими,  що не можуть бути підставами для відмови
позивачці у вселенні в будинок,  оскільки
в такому випадку будуть порушені законні права позивачки як співвласника цього
майна.

Тому
колегія суддів прийшла до висновку,  що
рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Проте не
ґрунтується на вимогах закону рішення суду про визначення порядку володіння і
користування співвласниками ОСОБА_1  та
ОСОБА_2 садибою АДРЕСА_1.

Ухвалюючи
таке рішення суд послався на  ст.  358 ЦК
України,  однак вирішуючи спір
фактично не застосував положення цієї статті.

Колегією
суддів встановлено,  що відповідно до
рішенням Сторожинецького районного суду від 7 лютого 2006 року за позивачкою
визнано право власності на Уг ідеальну частину спадкового майна,  що складається з садиби та двох земельних
ділянок,  які знаходяться в АДРЕСА_1. За ОСОБА_2
визнано право власності на іншу Уг ідеальну частину цього майна.

Таким
чином,  вказана садиба належить
ОСОБА_1  та ОСОБА_2 на праві спільної
часткової власності,  відповідно до вимог  ст.
356 ЦК України.

З
висновку будівельно-технічної дослідження №29 від 16 січня 2006 року (а.с.  43-57) вбачається,  що спільний житловий будинок,  який розташований в АДРЕСА_1 та позначений
літ.А-1,  складається з наступних
приміщень: веранди під № 1-1 площею 10, 10 кв.м. ,  коридора №1-2 площею 9 кв.м. ,  кухні №1-3 площею 14, 10 кв.м. ,  кімнати №1-4 площею 15, 50 кв.м.  Крім того,
в господарстві маються господарські будівлі та споруди.

Згідно висновку
експерта розподіл вказаного житлового будинку на двох співвласників
неможливий,  так як виділені приміщення
не відповідатимуть вимогам ДБН 79-92.

4

Відповідно
до рішення Сторожинецького районного суду від З травня 2007 року суд визначив
порядок володіння і користування співвласниками ОСОБА_1  та ОСОБА_2 садибою АДРЕСА_1,  згідно якого позивачці виділено в житловому
будинку жилу кімнату №1-4 площею 15, 50 кв.м. ,  а відповідачу ОСОБА_2 виділено кухня №1-3
площею 14, 10 кв.м.  При цьому
веранда,  коридор,  ґанок залишені в спільному користуванні
співвласників.

Статтею
358 ЦК України передбачено,  що кожен із
співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі,  яка
відповідає його частці у праві спільної часткової власності,  а у разі неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників,  які
володіють і користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно
пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 „
Про практику застосування судами законодавства,
що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок"
якщо виділ частки будинку в натурі неможливий,
суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування
відособленими приміщеннями (квартирами,
кімнатами ) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (
кухня,  коридор,  тощо ) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної часткової власності.

Приймаючи
рішення про визначенні порядку користування спільним майном,  суд першої інстанції не врахував,  що в даному випадку неможливо визначити
порядок володіння і користування спірним житловим будинком,  оскільки в ньому є лише одна жила кімната і
немає можливості виділити кожному із співвласників відособлене приміщення
(квартиру,  кімнату) цього будинку.

Своїм
рішенням суд позбавив відповідача ОСОБА_2 можливості володіти та користуватися
жилим приміщенням в цьому будинку,
виділивши йому в користування лише підсобне приміщення,  а саме кухню.

За таких
обставин колегія суддів визнає,  що при
вирішенні справи в зазначеній частині суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права,  зробив
висновки які не відповідають обставинам справи,
а тому рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи,  що визначити порядок володіння і користування
співвласниками спірним житловим будинком неможливо і сторони в судовому
засіданні не вимагали відповідної матеріальної компенсації за свою частку в
спірному майні,  в задоволенні позову
ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про визначення
порядку користування спірною садибою слід відмовити.

Керуючись  ст.
ст.  317,  319,
321,  358 ЦК України,   ст.
ст.  303,  304,
307,  308,  пунктами 3 і 4 частини 1 статті 309.,   ст. 317 ЦПК України,  колегія суддів, _ -

5

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Сторожинецького районного суду Чернівецької області від З травня 2007 року в
частині визначення порядку володіння і користування співвласниками ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 садибою АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку володіння і
користування садибою АДРЕСА_1 відмовити.

В решті
рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 3 травня 2007
року залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення.

На дане рішення
може бути подана касаційна скарга протягом двох місяців з дня набрання рішенням
законної сили безпосередньо до Верховного Суду України.