Справа №
33ц-67                                                     Головуючий
в 1 інстанції  Шваюк Г.В.
Категорія-34                                                              Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем   України

11
травня 2007 року.                                                                                   м.
Луцьк

Колегія
суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду
Волинської області в складі:

Лончука В.Г.,
Расевича С.І., Шевчук Л.Я.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, виконкому Озерянської сільської ради Бучацького району Тернопільської
області про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, рішення виконкому, свідоцтва про право власності, договору
купівлі-продажу, продовження строку на прийняття спадщини та визнання права
власності на спадкове майно за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького
районного суду Тернопільської області від 29 липня 2004 року та на ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2004 року, -

встановила:

У лютому
2004 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до виконкому Озерянської сільської
ради Бучацького району Тернопільської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи -
Бучацька державна нотаріальна контора, Бучацьке районне бюро технічної
інвентаризації, про визнання недійсними заповіту ОСОБА_4, посвідченого
секретарем Озерянської сільської ради Бучацького району Тернопільської області
ОСОБА_5 16 листопада 1995 року та зареєстрованого в реєстрі за № 17; свідоцтва
про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1, виданого на
підставі рішення виконкому Озерянської сільської ради від 23 квітня 2003 року
за № 12; свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_3, виданого
державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 12 травня
2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1312; договору купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого 14
травня 2003 року державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори
та зареєстрованого в реєстрі за № 3153, та про продовження строку на прийняття спадщини
і визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

Позивач
зазначав, що цей будинок належав його батькові, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Про смерть батька він не знав, оскільки до 2000 року перебував в місцях

позбавлення
волі, і тому не мав можливості прийняти спадщину та пропустив строк на її
прийняття. Фактично спадщину прийняв його брат ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті останнього спірний будинок успадкувала по
заповіту дочка ОСОБА_4
-ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності за заповітом від 12
травня 2003 року. 14 травня 2003 року ОСОБА_3 продала будинок ОСОБА_2, згідно
договору купівлі-продажу, посвідченого Бучацькою державною нотаріальною
конторою. На думку позивача, строк для прийняття спадщини він пропустив з
поважних причин.

Рішенням
Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 липня 2004 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21
жовтня 2004 року, в позові відмовлено.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення і направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції у новому складі суду, посилаючись на те, що
суд неповно з'ясував обставини справи та неправильно застосував норми
матеріального права.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Відповідно
до ст. 549 ЦК УРСР визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття
він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав
нотаріальному органу заяву про прийняття спадщини.

Відмовляючи
в позові, суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_8 на праві власності
належав будинок АДРЕСА_1 Бучацького району Тернопільської області. Дану обставину
не заперечував і сам позивач. Після смерті в 1995 році ОСОБА_1 будинок у
спадщину прийняв його син ОСОБА_7,
який проживав з ним.

Відповідно
до ст. 548 ЦК прийнята
спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту її відкриття. Часом відкриття
спадщини, як це передбачено ст. 525 ЦК
УРСР, визнається день смерті спадкодавця.

Батько
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року і з цього часу все майно стало належати його
сину ОСОБА_4

Після
смерті останнього спірний будинок успадкувала згідно заповіту дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 травня 2003 року.

Будучи
власницею будинку, ОСОБА_3 продала його ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу
від 14 травня 2003 року.

ОСОБА_1
після смерті батька спадщини не приймав. Суд встановив, що позивач в
установлений законом строк ніяких дій, які свідчили б про прийняття ним
спадщини, не вчинив, зокрема, не подав до нотаріального органу заяви про
прийняття спадщини.

Обговорюючи
питання про причини пропуску зазначеного строку, суд визнав, що він пропущений
без поважних причин, а тому й не продовжив строку на прийняття спадщини.

Разом з
тим суд встановив, що ОСОБА_7
протягом цього строку вступив в управління і володіння майном, тому
правильно визнав його таким, що прийняв спадщину.

За таких
обставин суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Апеляційний
суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив його рішення без
змін.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ст. 335 ЦПК України
встановлено, що суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено
і це стверджується матеріалами справи, що рішення судів ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального права Відсутні передбачені ч. 1 ст. 338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Доводи
касаційної скарги не спростовують висновки судів.

Керуючись ст.
ст. 332, 336 ЦПК України, колегія -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Бучацького районного суду від 29 липня 2004 року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 21 жовтня 2004 року в даній справі залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.