Справа №22-772
інстанції- Гірник Т.А.
апел. інстанції - Кіт І.Н.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
травня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Львівської області в складі:

головуючого:
Кота І.Н.

суддів: Мікуш
Ю.Р.,  Приколоти Т.І.

при секретарі:
Мамчиць О.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Личаківського районного суду м.
Львова від 14 грудня 2006 року.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін на підтримку доводів апеляційної скарги та заперечень
на неї,  перевіривши матеріали
справи,  колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Личаківського районного суду м.   Львова
від 14 грудня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за
борговими зобов'язаннями задоволено частково,
постановлено стягнути з відповідачки в користь позивачки 8000 грн. за
борговим зобов"язанням від 26 жовтня 2002 року,  позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з
ОСОБА_2 неустойки у розмірі 75750 грн. за договором позики від 06 січня 1999
року залишено без задоволення за пропуском строку позовної давності.

Позивачка
оскаржила рішення суду в апеляційному порядку,
просить таке скасувати та постановити нове,  яким задоволити її позовні вимоги у повному
об"ємі.

В
обгрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те,  що не пропустила строк позовної
давності,  оскільки його перебіг почався
не 02 лютого 2004 року,  коли сума боргу
повинна була бути повернута за договором позики,  а 22 жовтня 2005 року,  коли відповідачка повернула їй основну суму
боргу.

Колегія
суддів,  перевіривши законність та
правильність постановленого судом рішення,
вважає,  що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв"язку з нижченаведеним.

Відповідно
до вимог п.1.2 договору позики від 06 січня 1999 року (а.с.  4),
відповідачка зобов'язувалась повернути апелянту суму позики до 01 лютого
2004 року.

Згідно
п.3.2 згаданого договору,  у разі
несплати позичальником повної суми позики у встановлений договором термін,  позичальник сплачує позикодавцеві неустойку у
потрійному розмірі позиченої суми.

Як
вбачається з листа,  адресованого
позивачці приватним нотаріусом ОСОБА_3 22 жовтня 2005 року (а.с.  8),
ОСОБА_2 внесено в його депозит 25250 грн. для

передачі  ОСОБА_1
на виконання зобов'язання  по
поверненню  грошової суми за договором
позики від 06 січня 1999 року.

Відповідно
до ч.1  ст. 612 ЦК України,  боржник вважається таким,  що прострочив,  якщо він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Таким
чином,  відповідачка,  повернувши суму боргу 22 жовтня 2005
року,  а не 01 лютого 2004 року,  прострочила строк виконання зобов'язання за
договором.

Згідно
ч.5  ст. 261 ЦК України,  за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно
до ч.2  ст. 258 ЦК України,  позовна давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки.

Отже,  місцевий суд,
вирішуючи спір,  підставно прийшов
до висновку про те,  що перебіг позовної
давності почався 02 лютого 2004 року,
оскільки позичальник не повернула позивачці суму позики в обумовлений
договором термін,  порушивши цим його
умови,  наслідком чого є нарахування
неустойки,  за виплатою якої апелянт мала
право звернутись протягом одного року.

Позивачка,  звернувшись до суду 24 листопада 2005 року з
вимогами про стягнення з позичальника неустойки,  пропустила строк позовної давності,  який сплив 02 лютого 2005 року.

За
наведених обставин,  районний суд
підставно прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні її позову
в цій частині,  тому рішення суду є
законним та обгрунтованим,  а апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

З
урахуванням зазначеного та керуючись  ст.  ст.
307,  308,  314,
315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Личаківського районного суду м.  Львова
від 14 грудня 2006 року - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України.