РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 квітня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Олексієнка М.М.,

суддів:                          Жигановської
О.С., Худякова A.M.,

при секретарі судового

засідання                         Нечипоренко
І.Г.,

з участю: позивача ОСОБА_1., представника відповідача
Заруцького B.C., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 січня 2007
року у справі за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Житомирській області про
стягнення моральної шкоди,

встановила:

В листопаді 2006 року ОСОБА_1. звернувся з позовом до
УМВС України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди. Вимоги
обґрунтовував тим, що по вині посадових осіб державного органу його незаконно
звільнено з органів внутрішніх справ, несвоєчасно виплачено грошове
забезпечення, що, в свою чергу, привело до моральних страждань. Душевні
страждання виразились в тому, що змушений був тривалий час відстоювати свої
інтереси в різних судових інстанціях, при цьому нервував, знаходився у
постійній напрузі, що негативно вплинуло на стан здоров'я, на відносини з
оточуючими та бувшими співробітниками.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від
11.01.2007 року в позові відмовлено за безпідставністю. Суд виходив з того, що
позивач не надав доказів, які б свідчили про моральні страждання, пов'язані з
незаконним звільненням та виплатою коштів за час вимушеного прогулу. При цьому
суд ґрунтував свій висновок на нормах КЗпП України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1. звернувся з
апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове - про задоволення
позовних вимог. На переконання скаржника, суд першої інстанції не звернув увагу
на ст.56 Конституції України, яка передбачає можливість стягнення з державних
органів моральну шкоду, якщо така завдана з вини

Справа № 22-ц / 679                                                     Головуючий
у 1 інстанції Кочетов
Л.Г

Категорія 19                                                                  Доповідач
- суддя Олексієнко М.М

2

державних
установ чи їх посадових осіб. Наявність моральної шкоди доведена в повному
об'ємі, оскільки його незаконно звільнено з органів внутрішніх справ, про що
свідчить рішення Вищого адміністративного суду України, при звільненні
несвоєчасно виплачено грошове забезпечення, він тривалий час нервував, змушений
був захищати права в судових інстанціях, тому на відшкодування шкоди слід
стягнути 5000 грн.

Вислухавши
доводи осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи в
межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення
її частково.

Відповідно до
п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи процесуального права.

Трудове
законодавство, виходячи зі змісту ч.1 ст.1 КЗпП України, роз'яснень, викладених
в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.1992 року (з
подальшими змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових
спорів», не розповсюджується на працівників міліції.

Позивач, згідно
позовної заяви, якраз, пов'язує завдання моральної шкоди з незаконним
звільненням з органів внутрішніх справ, де він проходив службу. Дані правові
відносини регулюються спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про
міліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справи в Україні, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №114 від 29.07.1991 року, тому суд не мав права, застосовуючи
матеріальне право, посилатись на ст. 237-1 КЗпП України, як на підставу
відшкодування моральної шкоди.

Отже, рішення
суду підлягає скасуванню із-за неправильного застосування матеріального права.

Оскільки вище
вказаним спеціальним законодавством відшкодування моральної шкоди не
передбачено, позивач вірно посилався на ст.56 Конституції України, яка гарантує
кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх
повноважень.

Проте, не кожне порушення закону
приводить до моральних страждань.

Згідно ст.23 ЦК України,
роз'яснень, викладених в п.З постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (з подальшими змінами та доповненнями), під моральною
шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як свідчать матеріали справи, в тому числі зміст постанови Вищого
адміністративного суду України від 21.09.20006 року (а.с.5-8), визнано
неправомірними дії начальника УМВС України в Житомирській області щодо

3

звільнення
ОСОБА_1. за віком, тому наказ змінено і звільнено його за станом здоров'я.

Однак, на переконання колегії суддів, зміна підстав
звільнення не може слугувати основою до завдання моральної шкоди. Позивач не
надав жодного переконливого доказу тому, що якраз такими діями йому завдано
душевних страждань, хоча, як того вимагає ч.2 ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Зокрема, ОСОБА_1 не довів, що із-за тривалого розгляду
справи в різних судових інстанціях погіршився його стан здоров'я, на
відновлення якого слід стягнути 5000 грн. В позові щодо стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу попередніми рішеннями суду відмовлено. Не
переконливі доводи і в тому, що незаконність звільнення вплинула на стосунки з
бувшими колегами по роботі, знайомими.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 209, 303, 304,
307, 309, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Корольовського районного суду м.
Житомира від 11 січня 2007 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1
до УМВС України в Житомирській області про стягнення моральної шкоди залишити
без задоволення за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.