Справа № 22ц-2567/2007                                           Головуючий у І й
інстанції - Чебикін В.П.
-39/41                                                           Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

07 вересня 2007
року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів -   Григорченка Е.І,  Красвітної Т.П.

при секретарі -
Білоконь Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на
рішення Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 11 січня
2007 року по справі за позовом  ОСОБА_1
до ТОВ  „Наталія"  про встановлення факту укладення трудового
договору,  про стягнення заробітної
плати,  середнього заробітку за час
затримки розрахунку і моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,
де просив встановити факт укладення трудового договору з ТОВ
„Наталія",  стягнення заробітної
плати в розмірі 1690грн. та 5000грн. у відшкодування моральної шкоди.

В ході
розгляду зазначеної справи ОСОБА_1
в червні 2006 року доповнив позовні вимоги та просив також стягнути з
відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку.

В
обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те,  що з вересня 2005 року по лютий 2006 року
знаходився у трудових відносинах з ТОВ „Наталія",  де працював на посаді водія міжміських
перевезень. У відповідача він відпрацював 5 місяців,  однак останній постійно обіцяв виплатити йому
заробітну плату,  але не платив.

Позивач
вважає,  що між ним та відповідачем був
укладений трудовий договір,  а тому
зобов'язаний виплатити йому заробітну плату.

Відповідач
позовні вимоги не визнав,  оскільки з
позивачем не був укладений трудовий договір,
а в подорожні листи він був вписаний,
як стажер.

Рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 11.01.2007 року відмовлено в позовних вимогах
ОСОБА_1 /а.с.  58-61/.

ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою на рішення Індустріального районного суду
Дніпропетровської області від 11.01. 2007 року,
де ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового,  задовольнивши позовні вимоги,  посилаючись на те,  що рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права /а.с.
65-66 /.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог,  колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково,  а рішення суду скасувати з ухваленням нового
рішення згідно п. п.3,  4  ст.
309 ЦПК України,  з наступних
підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог,
суд першої інстанції прийшов до висновку,  що позивач не надав доказів того,  що між ним та ТОВ „Наталія" був
укладений трудовий договір,  а також в
підтвердження того,  що відповідач не
виплатив йому заробітну плату за виконану роботу.

Між
тим,  з таким висновком суду погодитися
не можна,  оскільки він не відповідає
обставинам справи,  матеріальному та
процесуальному закону.

Так,  згідно подорожніх листів,  книги реєстрації дорожніх листів,  позивач зазначений як водій (стажер) /а.с.  29-33,  107-112/.

Згідно
п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами
трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року /зі змінами та
доповненнями/,  фактичний допуск до
роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того,  чи було прийняття належним чином
оформлене,  якщо робота провадилася за
розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

В
судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2,  яка працює на посаді директора ТОВ
„Наталія",  підтвердила,  що позивач з 15.09.2005р. по 30.01.2006р. де
кілько разів їздив на належному підприємству автомобілі у відрядження з іншими
водіями як стажер,  тобто фактично з відома власника проводилася робота
позивачем.

Відповідно
до ч. 4  ст.  24 КЗпП України трудовий договір вважається
укладеним і тоді,  коли наказ чи
розпорядження не були видані,  але
працівника фактично було допущено до роботи.

Оскільки
позивач фактично був допущений до роботи та виконував роботу водія,  колегія суддів приходить до висновку,  що позивач знаходився у трудових відносинах з
відповідачем з 15.09.2005р. по 08.02.2006р. ,
а тому позовні вимоги в частині визнання трудових відносин між позивач і
відповідачем та стягнення заробітної плати за цей час,  підлягають задоволенню.

Середній
заробіток за час затримки виплати заробітної плати позивача підлягає начисленню
відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати /затвердженого постановлениям Кабінету України
від 08.02.1995 року за №100,  з
послідуючими змінами та доповненнями/.

Як
вбачається з штатного розпису ООО „Наталія" на вересень - грудень 2005р.
включно і січень - березень 2006р.,  та з
податкового розрахунку,  заробітна плата
водія ОСОБА_3,  який працював разом з позивачем,  складає 350грн. /а.с.  91-94/.

Представник
відповідача в судовому засіданні пояснив,
що на підприємстві п'ятиденна робоча неділя з восьми часовим робочим
днем.

Згідно
розрахунку тривалості робочого часу на 2005р.,
2006р. Міністерства праці та соціальної політики,  також згідно до вимог  ст.
ст.  50-53,  67-73 КЗпП України,  у грудні 2005 року - 22 робочих дні і в січні
2006 року - 20 робочих днів.

Таким
чином,  згідно діючого
законодавства,  денний заробіток позивача
буде складати 16, 7грн.,  з розрахунку:
700грн.: 42 дня = 16, 7грн.

Період
заборгованості по заробітній платі позивача складає 103 дня з 15.09.2005 року
по 08.02.2006 року,  а тому стягненню
підлягає заборгованість по заробітній платі в сумі 1720, 10грн. /103 дня х 16,
7 грн./.

Вирішуючи
питання щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільнені,  колегія суддів
приходить до висновку,  що вони
обгрунтовані і підлягають задоволенню,  з
наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1  ст.  117 КЗпП
України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в  ст.  116 цього Кодексу,  за відсутності спору про їх розмір,  підприємство,
установа,  організація мають виплатити
працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Заборгованість
по заробітній платі позивачу з дня звільнення по цей час не виплачена,  у зв'язку з чим період затримки виплати
заробітної плати складає 394 днів з 15.09.2005 року по 08.02.2006 року
включно,  тобто по день ухвалення
рішення,  а тому сума за час затримки
виплати заробітної плати позивачу складає 6579, 80 грн. /394 х 16, 7/.

В
силу  ст.
237-1 КЗпП України підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в
частині відшкодування моральної шкоди,
оскільки позивачу вчасно не виплачена заробітна плата,  що спричиняло йому моральні страждання та
вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте,  з урахуванням матеріалів справи,  встановлених обставин по справі та
наслідків,  які наступили,  колегія суддів вважає за необхідне
задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково,  стягнувши з відповідача на користь позивача
100 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Крім
того,  згідно  ст.
ст.  79,  80,
81,  84,  88 ЦПК України і  ст.  3
Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито" від 21.01.1993 року
/з послідуючими змінами та доповненнями/ з відповідача підлягає стягнення на
користь держави держмито в сумі 59, 5грн. ,  а також на користь позивача понесені їм
витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи в сумі
30грн.,  і на правову допомогу в сумі
150грн. /а.с.  17,  74/.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення
Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2007 року
скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати,  що ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з
ТОВ „Наталія" де працював на посаді водія з 15 вересня 2005 року по 08
лютого 2006 рік включно.

Стягнути
з ТОВ „Наталія" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в
сумі 1720, 10грн.,  середній заробіток за
затримку розрахунку в сумі 6579, 80грн.,
100 грн. у відшкодування моральної шкоди,  витрати на інформаційне технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 30грн.,  витрати
на правову допомогу в сумі 150грн.,  а
всього 8579, 90грн.

Стягнути з ТОВ
„Наталія" в дохід держави судовий збір в сумі 59, 5 грн.

В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржено в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.