Справа №
22ц-1027/2007                Головуючий в
1 інстанції Кириченко В.І.
11, 13                                                          Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
травня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Київської області у складі:

головуючого -
Воробйової Н.С. ,

суддів- Оношко
Г.М. ,  Голуб С. А.

при
секретарі - Велицькому О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького
районного суду від 23.01.2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_4,  про
визнання недійсним договору дарування, -

встановила:

У
листопаді 2006 року позивач звернувся до суду з позовом,  в якому просив визнати недійсним договір
дарування від 17.01.2004 року ОСОБА_1 житлового будинку з відповідними
господарськими спорудами,  що знаходяться
по вул. . НагорнійД в с. Слобода,
Кагарлицького району. Київської області,
посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального
округу та зареєстрований в реєстрі за № 65,
а також зобов'язати відповідача повернути йому зазначене майно.

Посилався
на те,  що 17.01.2004 року між ним та
ОСОБА_1 учинено правочин,  згідно якому
він подарував відповідачу - своєму внуку належний йому житловий будинок з
господарськими будівлями.

Вказане
майно подарував під впливом тяжких для нього обставин,  на вкрай невигідних умовах,  так як він був хворий і після проходження
стаціонарного лікування в Кагарлицькій ЦРЛ,
потребував сторонньої допомоги,
забезпечення доглядом та харчуванням.

Проживав
в будинку сам.  Його син ОСОБА_3
погодився надавати таку допомогу за умови дарування будинку внуку ОСОБА_1

Після
укладання договору відповідачі відмовилися надавити відповідну допомогу. У
зв"язку з тяжким станом здоров'я і неможливість пересуватися без
сторонньої допомоги,  він вимушений був
проживати у сторонньої особи.

Вказаний договір
з зазначених підстав просив визнати недійсним.

Рішенням
Кагарлицького районного суду від 23 січня 2007 року позов задоволено. Визнано
недійсним договір дарування від 17 січня 2004, доку ОСОБА_2  ОСОБА_1 житлового будинку та господарських

споруд,  вартістю 49337 грн.,  що знаходяться в АДРЕСА_1,  посвідченого приватним нотаріусом
Кагарлицького районного нотаріального округу,
зареєстрованого в реєстрі №65 і зобов'язано ОСОБА_1 повернути
ОСОБА_2  у натурі нерухоме майно.

В задоволені
позову до ОСОБА_3 відмовлено. В
апеляційній  скарзі  відповідач ОСОБА_1  просить
скасувати судове рішення як необгрунтоване та постановити нове рішення
про відмову позивачу у задоволені позовних вимог.

Апеляційна
скарга не підлягає до задовфлення з таких підстав. Задовольняючи позовні вимоги
щодо визнання угоди недійсною,  суд
виходив з того,  що 17.01.2004 року
позивачем укладено правочин - договір дарування належного йому будинку та
господарських будівель своєму внуку ОСОБА_1 під впливом тяжких для нього
обставин і на вкрай невигідних умовах.

З
матеріалів справи видно,  що позивачмає
похилий вік - 80 років,  хворіє на тяжкі
захворювання - церебральний атеросклероз з церебральною гіпертензією,  ПМК 2-3
ст. , ДЕП. 2-3  ст.  з вираженим вестибулокоординаційним порушенням.  У зв"язку з захворюванням протягом
2003-2004 p.p. неодноразово
перебував на стаціонарному лікуванні,
зокрема з 05.12.2003 року по 16.12.2003 року,  з 18.12.2003 року по 06.01.2004 року.

На час
виписки з Кагарлицької ЦРЛ в січні 2004 року позивач потребував сторонньої
допомоги. Син позивача - ОСОБА_3 погодився доглядали позивача,  але за умови дарування будинку,  що йому належав,  його сину ОСОБА_1

Позивач
погодився на дані умови,  оформив договір
дарування внуку будинку.

Проте,  після підписання договору,  внук позивача ОСОБА_1 відмовився надавати
будь-яку допомогу,  посилався на те,  що договором не передбачені будь-які умови
догляду за позивачем.

Відповідач
ОСОБА_3- син позивача пояснив,  що його
батько на час укладання договору потребував сторонньої допомоги,  сподівався що його доглядатимуть довічно (
а.с. 24-25).

Згідно  ст. 233 ЦК
України правочин,  який вчинено
особою,  під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
може бути визнаний судом недійсним незалежно від того,  хто був ініціатором такого правочину.

При
визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки,  встановлені
ст. 216 цього кодексу.

Висновок
суду про те,  що правочин - договір
дарування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 між ОСОБА_2  та ОСОБА_1 укладено під впливом тяжкого збігу
обставин для позивача та на вкрай невигідних для нього умовах,  колегія вважає правильним.

Рішення суду
відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання
відповідача на відсутність підстав для розірвання договору дарування від
17.01.2004 року не можуть бути взяті до уваги,
оскільки такі вимоги не були предметом даного судового розгляду.

Керуючись  ст.
ст. 307,  308 ЦПК України,  колегія

ухвалила:

Апеляційну
скаргу відхилити. Рішення Кагарлицького районного суду від 23 січня 2007 року
залишити без змін.

ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.