Справа № 22-1879 2007 р.                                Головуючий
у 1 інстанції: Шумська Н.Л.
п.3                                                                             Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року серпня 13 дня Колегія суддів Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого:
Петричка П.Ф. Суддів: Курій Н.М. ,  Мікуш
Ю.Р. При секретарі: Мамчиць О.В. З участю: позивачки ОСОБА_1,  її представника ОСОБА_2

розглянувши
в судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 10 травня 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ
„Львівській центральний універмаг" про стягнення заробітної плати ,  компенсації,
середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,  -

встановила:

Оскаржуваним
рішенням позов задоволено частково,  з
відповідача у користь позивача стягнено 3982, 73 грн. донарахованої заробітної
плати,  350 грн. витрат по справі,  а всього 4332, 73 грн. В задоволенні решти
вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивачка послалась на неправильне застосування судом норм
матеріального права,  оскарживши рішення
суду в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення середнього заробітку
за час затримки виплати та відшкодування моральної шкоди. Послався також на
необмеженість строків для заявления
вимоги щодо стягнення заробітної плати,
помилкове посилання суду на  ст.
238 КЗпП України. Суд помилково послався на встановлення відсутності,  спору про розмір розрахунку на час
звільнення,  хоча таке спростовує
звернення позивача до суду. Суд неповно з'ясував обставини справи,  не врахував завдання моральної шкоди
порушенням зобов'язань з боку роботодавця.

Просила
скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову,  в цій частині ухвалити нове рішення і
задоволити ці позовні вимоги.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивачки і її
представника в підтримання скарги,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,  колегія суддів не вбачає підстав для її
задоволення.

Розглядаючи
спір,  ухвалюючи рішення і задовольняючи
вимогу щодо стягнення суми донарахованої до мінімального розміру зарплати з
врахуванням конпенсації,  суд правильно
виходив із положень ч.2  ст. 233 КЗпП
України щодо необмеженості строку для звернення з позовом про порушення
законодавства про оплату праці.

Відмовляючи
в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по
день фактичного розрахунку ,  суд вірно
виходив із положень ст 117 КЗпП України,
взявши до уваги що на час звільнення,
тобто,  на 1 03 2002 р спору між
сторонами про розмір заробітку не було і наявності такого на цей час позивачка
не довела,  звернувшись до суду з позовом
лише 1 03 2006 р ,  хоча в силу ст 60 ЦПК
України,  зобов'язана була подати докази

Аудиторським
висновком від 24 02 2006 р проведено перевірку правильності нарахування
заробітної плати відповідачем і встановлено,
що у деяких випадках заробітна плата була значно нижчою,  як встановлений на цей час її мінімальний
розмір і проведено донарахування до мінімального розміру з врахуванням
компенсації Цей висновок не підтверджує існування спору про розмір зарплати на
час звільнення,  але він дав підстави для
виникнення спору і цим скористалась позивачка заявляючи позов

Необґрунтованими
і безпідставними є твердження апелянта про безстроковість вимоги щодо відповідальності
працедавця за затримку розрахунку,
оскільки така приводила б до свідомого зволікання з пред'явленням вимоги
для штучного нарахування значних за розміром сум

Відмовляючи
в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди у відповідності з ст 60
ЦПК України суд обґрунтовано зазначив недоведеність такої позивачкою,  що підтверджено і обставинами справи

Відшкодування
моральної шкоди є нормою матеріального права і повинно доказуватись поряд з
іншими вимогами,  про що зазначив
суд,  пославшись на зміст роз'яснень
постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 03 1995 р № 4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"

Отже,  рішення суду ґрунтується на повно,  об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах,  відповідає вимогам ст ст 10,
11, 57, 60, 212, 215 ЦПК України,  ст ст
2, 95, 115-117, 233, 238, 237-1 КЗпП України,
доводи апеляційної скарги його не спростовують,  тому підстав для скасування рішення нема

Керуючись
стст 303,  304,  305,
307,  308 313-315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити

Рішення
Галицького районного суду м Львова від 10 травня 2007 р залишити без змін

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржуваною в
касаційному порядку протягом двох місяців,
подачею касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України