Справа № 2-177207
РІШЕННЯ

Іменем     України

06 вересня 2007 року Голосіївський районний суд м.Києва в
складі:

головуючого                                  -                        судді Колдіної О.О.

при секретарі                                      -                                  Чорнобай Т.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ВГІРФО Голосіївського РУ ГУ
МВС України в м.Києві про виселення без надання іншого житлового приміщення,
зняття з реєстраційного обліку, відшкодування моральної шкоди та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на
квартиру та усунення перешкод у користуванні житлом,-

встановив:

Позивачка звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ВГІРФО
Голосіївського РУ ГУ МВС
України в м.Києві про виселення з АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення, зняття його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою та
відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 гривень.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з відповідачем вона
перебувала у шлюбі з 23.12.1995 року, який був розірваний в 2004 році. Спільних
дітей вони не мають. Вони мешкають в одній квартирі, яку вона отримала в 1996
році разом з сином, перебуваючи на квартирному обліку з листопада 1988 року.
Відповідач постійно порушує правила співжиття, що робить неможливим спільне
проживання в одній квартирі. Він зловживає спиртними напоями і неодноразово
застосовує до неї фізичне насильство, поводиться дуже агресивно, що є причиною
її моральних і фізичних страждань. Після побиття вона вимушена звертатись за
допомогою до лікарів. Неодноразові прохання як її, так і знайомих, сусідів щодо
припинення таких знущань до результатів не призвели. Також не дали свого
результату бесіди з ним дільничного інспектора.

Проживаючи в квартирі, відповідач не несе ніяких обов»язків по її
утриманню, лише псує майно, що знаходиться в квартирі.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали доводи і
обґрунтування позову і просили суд задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на те, що відповідач продовжує зловживати спиртними
напоями, агресивно поводитись, що робить не можливим їх спільне проживання в
одній квартирі, яка належить їй на праві власності.

Відповідач та його представник позов не визнали і просили у його
задоволенні відмовити, обґрунтовуючи тим, що ніякого фізичного насильства
ОСОБА_2. до позивачки не застосовував, спиртними напоями він не зловживає, він
допоміг їй із вихованням сина, квартиру, в якій вони проживають, вони отримали
перебуваючи в шлюбі, разом робили там ремонт. Метою зазначеного позову є
виселення його з квартири.

Крім того, відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про
визнання за ним права спільної сумісної власності на АДРЕСА_1 визнання
Свідоцтва про приватизацію недійсним та зобов»язання не чинити йому перешкоди у
користуванні житлом. В подальшому ОСОБА_2. уточнив позовні вимоги і відмовився
від вимог щодо визнання Свідоцтва про приватизацію квартири недійсним.

Свій зустрічний позов ОСОБА_2. обґрунтовув тим, що вони з ОСОБА_1.
перебували у фактичних шлюбних стосунках з 1992 року. В 1996 році вони офіційно

зареєстрували
свій шлюб, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Квартиру АДРЕСА_1
вони отримали перебуваючи в шлюбі. Він, за кошти фірми, в якій працював, зробив
в квартирі ремонт, приклав власні зусилля для облаштування квартири. Оскільки
на момент отримання квартири він був ч.1еном родини ОСОБА_1., то вважає себе
співвласником зазначеного житла, яке було приватизовано без його участі.

Позивачка за основним позовом і відповідачка за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_1. та її представник позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали і просили у їх
задоволенні відмовити.

Представник ВГІРФО Голосіївського РУ ГУ
МВС України в м.Києві в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд
справи у їх відсутність.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов ОСОБА_1. підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні
зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Як встановлено судом в ході розгляду справи ОСОБА_1. та ОСОБА_2. перебували
у шлюбі, який був розірваний згідно з рішенням Голосіївського районного суду
м.Києва від 20.08.2004 р.,
про що відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного
управління юстиції в м.Києві 28.09.2006 року зроблено актовий запис № 572.

Сторони спільно
мешкають в квартирі АДРЕСА_1

Ордер на зазначену квартиру видано Печерською районною державною
адміністрацією 12.01.1996 року ОСОБА_1 з сім»єю на двох осіб, а саме: ОСОБА_1
та ОСОБА_3(син позивачки).

Зазначена квартира була приватизована згідно з розпорядження Державної
адміністрації Московського району від 05.05.1997 року і належить на праві
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3- в рівних долях (а.с.13).

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир у власність громадян,
затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному
господарству від 15.09.1992 р. № 56, громадянин, який виявив бажання
приватизувати займану ним і ч.1енами його сім»ї на умовах найму квартиру,
зобов»язаний подати до органу приватизації заяву на приватизацію квартири з
доданою до неї довідкою про склад сім»ї та займані приміщення. У довідці про
склад сім»ї вказуються ч.1ени сім»ї наймача, які прописані та мешкають разом з
ним.

Відповідач у справі - ОСОБА_2. на момент приватизації квартири не був
зареєстрований в спірній квартирі, що вбачається з матеріалів приватизаційної
справи, наданої суду та відмітки про реєстрацію в паспорті громадянина України,
що був оглянутий в судовому засіданні і з заявою про приватизацію кв.АДРЕСА_1 не звертався.

В ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2. застосовував фізичне
насильство до ОСОБА_1. шляхом її побиття, що підтверджується актом
судово-медичного дослідження № 95 від 11.05.2004 року, в якому зазначено, що
при огляді були виявлені крововиливи в різних частинах тіла, нахили були ускладненні
через больовий синдром.     Зазначені
пошкодження вона отримала внаслідок побиття її чоловіком (а.с. 16).

Крім того, із висновку спеціаліста в галузі судової медицині від 20.05.1997
р. вбачається, що ОСОБА_1. звернулась з приводу побиття її чоловіком, що
сталось 18.05.1997 р. В результаті
огляду були виявлені крововиливи на різних частинах тіла (а.с.15).

Як вбачається з амбулаторної медичної карки ОСОБА_1. вона
неодноразово зверталась до поліклінічного відділення (в 2004 р., 2006р., 2007 р.) з
приводу отриманих травм внаслідок побиття її чоловіком (а.с.35-40).

Крім того, факти побиття ОСОБА_2. своєї дружини підтверджуються довідкою
Київської міської станції швидкої медичної допомоги та медицини катастроф № 311
від

20.03.2007 p.,
де зазначено, що бригадою здійснювався виїзд 27.08.2006 р. за адресою:
АДРЕСА_1 з приводу побиття і травми голови ОСОБА_1.

З матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи, наданих
Голосіївським РУ ГУ МВС
України в м.Києві вбачається, що 27.08.2006 року ОСОБА_1. зверталась із заявою
про побиття її колишнім чоловіком, (а.с.159-169).

Також, в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження посилання
позивачки, що ОСОБА_2. зловживає спиртними напоями.

Зазначені посилання підтверджуються характеристикою, наданою головою профспілкової
організації УкрНДІПБ ОСОБА_4., де зазначено, що ОСОБА_2 був прийнятий на роботу
до Інституту з метою запобігання його пияцтву. Був випадок відсторонення його
від роботи в зв»язку з перебуванням в стані сп»ягніння.

22.03.2007 р. голова домового комітету будинку по
АДРЕСА_1 та мешканці зазначеного будинку звернулись до начальника КП «ЖЕО-109»
з приводу зловживання ОСОБА_2. алкогольними напоями, його агресивної поведінки
та повідомили про факти побиття ним своєї дружини.

Позивачкою надані суду рецепти на медичні препарати, які приймав відповідач
під час проходження курсу лікування від алкоголізму (а.с.190-192).

Працівники фірми «Фактор» - ОСОБА_5., ОСОБА_6., в якій працювали ОСОБА_2.
та ОСОБА_1. також повідомили суду, що відповідач зловживає спиртними напоями,
що і було дійсною причиною його звільнення. Однак йому запропонували
звільнитись за власним бажанням. Також зазначені свідки повідомили, що їм
відомо про факти побиття ОСОБА_2. своєї дружини, з ним проводились бесіди,
однак ОСОБА_2. не відреагував на них .

Факти побиття позивачки підтверджують також свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8., які
мешкають в будинку АДРЕСА_1, і при допиті в судовому засіданні вони повідомили,
що відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує до позивачки фізичне
насильство, оскільки вони викликали їй медичну допомогу після побиття.

Свідок ОСОБА_9., який є сином позивачки, повідомив суду, що відповідач
дійсно зловживає спиртними напоями, поводить себе агресивно відносно його
матері, застосовує до неї фізичне насильство.

Покази свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8. та ОСОБА_9. є
логічними, послідовними і такими, що не суперечать іншим зібраним у справі
доказам, в зв»язку з чим суд приходить до висновку, що вони можуть бути взяті
до уваги.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні
питання про виселення на підставі ст..
116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або
будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці
виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті
заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.
Маються на увазі, зокрема, заходи попередження. Що застосовуються судами,
прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів,
а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи ч.1енів
ЖБК, трудових колективів...».

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивачки щодо виселення
ОСОБА_2 з кв.АДРЕСА_1 і зняття його з реєстраційного обліку підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст..23 ЦК України моральна
шкода полягає у фізичному болю та страждання, яких фізична особа зазнала у
зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням

здоров»я, у душевних
страждання, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо
неї самої, ч.1енів її сім»ї чи близьких родичів.

Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою
слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.. 10, 60
ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що, дійсно, позивачка зазнала душевних
страждань внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2, а також фізичного болю,
внаслідок її побиття.

Позивачка у своїх вимогах оцінює розмір моральної шкоди в сумі 30 000
гривень, однак враховуючи, що суду не надано відповідних доказів, які б
підтверджували розмір зазначеного відшкодування, суд вважає, що вимога
позивачки про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в
розмірі 3000 гривень.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»
приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир з
розрахунку санітарної норми 21 кв.м загальної площі на наймача і кожного ч.1ена
його сім»ї та додатково 10 квадратних метрів на сім»ю. Право на приватизацію
житла безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку має кожний
громадянин.

Згідно з ст..60
Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи, що ОСОБА_1. набула право власності на 12
квартири АДРЕСА_1 внаслідок реалізації свого права і безоплатної передачі
квартири при здійсненні приватизації, в якій не брав участь відповідач за
основним позовом ОСОБА_2., суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання
його права спільної сумісної власності на зазначену квартиру не підлягає
задоволенню.

Також не підлягає задоволенню позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні квартирою, оскільки в ході розгляду справи
позивач не обґрунтував дану вимогу і не надав доказів, що з боку ОСОБА_1. йому
чиняться перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, аналізуючи всі зібрані докази у їх сукупності, керуючись
ст..ст.1, 3 «Про приватизацію державного житлового фонду», ст..60 Сімейного
кодексу України, ст..116 Житлового кодексу України, ст..ст.10, 60, 213-215 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з кв.АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

Зобов»язати Відділ громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб
Голосіївського РУ ГУ МВС
України в м.Києві зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000
гривень.

В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права спільної сумісної власності на квартиру та усунення перешкод у
користуванні житлом - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання зави про апеляційне оскарження.