Справа № 22ц-5708/2007 р.                                        Головуючий
у 1  інстанції - Кобаль М. І.
Категорія-39                                                                       Доповідач-
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі: головуючого судді: Новосядлої
В.М.  суддів: Папоян В.В.,  Лісового О.О. при секретарі: Мартіросовій А.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1
на рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства
„Шахтарськрайкомунсервіс" про зміну формулювання звільнення,  стягнення середнього заробітку та моральної
шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з вказаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим,  що з
16 листопада 2005 року працював на підприємстві відповідача у якості водія 1
класу автобусу „Богдан" НОМЕР_1. До його обов'язків входило перевезення
дітей по школам розташованим по селах Малоорловка,  Орлово-Іванівка,  Сулиновка. Він,  мешкає у с. Малоорловка,  а автобус на якому він працював базувався на
шахті Єнакіївської,  але в листопаді 2006
року відповідач змінив базування автобусу на м. Шахтарськ. Оскільки його
робочий день починається о 6 год.,  а будь-який транспорт на цей час відсутній,  то він позбавлений можливості приїхати на
роботу своєчасно. Таким чином,  він
вважає,  що відповідачем були змінені
суттєві умови його праці,  тому він надав
заяву про звільнення його з 5 грудня 2006 року за п.1  ст.  40
КЗпП України з виплатою вихідної допомоги. Та з 5 грудня 2006 року він не
виходив на роботу. Але,  наказом № 74 від
20 грудня 2006 року його було звільнено по п.4
ст.  40 КЗпП України у зв'язку з
невиходом на роботу без поважних причин. З цим наказом він не згоден,  просив змінити формулювання його звільнення і
зобов'язати відповідача звільнити його за п.1
ст.  40 КЗпП України,  та стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час затримки розрахунку і моральну шкоду.

Рішенням
Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2007 року у
задоволені позовних ОСОБА_1  було
відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду,  позивач
надав апеляційну скаргу,  в якій просить
рішення скасувати,  як таке,  що постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права. Посилався на те,  що судом не було враховано,  що під час його працевлаштування було
обумовлено базування автобусу саме на ш.Єнакіївської,  та зміна місця базування автобусу є суттєвою
умовою праці,  оскільки він позбавлений
можливості приїхати своєчасно на роботу. Вважає,  що відповідач повинен був за два місяця
попередити його про зміні зазначених умов,
та,  у разі його відмови
продовжувати працю,  звільнити на
підставі п. 6  ст.  36 КЗпП України. Просив рішення суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги.

У
судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав доводи апеляційної
скарги та просив рішення суду скасувати і постановити нове рішення яким
задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Представник
позивача у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної
скарги.

Представник
відповідача у судове засідання апеляційного суду не з'явився,  про день та час слухання справи повідомлено
належним чином.

Заслухавши
доповідь судді,  дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд приходить до висновку,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

З
матеріалів справи убачається що позивач,
наказом № 35 від 16 листопада 2005 року був прийнятий на роботу до
Комунального підприємства „Шахтарськрайкомунсервіс" водієм 1 класу
автобусу „Богдан". До його обов'язків входило перевезення школярів по
селах. 4 грудня 2006 року позивач надав заяву в якої,  у зв'язку з суттєвими змінами умов його
праці,  а саме зміна місця базування
автобусу,  просив звільнити його з роботи
за п.1  ст.  40 КЗпП України з 5 грудня 2006 року.
Починаючи з 5 грудня 2006 року ОСОБА_1
на роботу не виходив. Як убачається з копії листа від 11 грудня 2006
року КП „Шахтарськрайкомунсервіс" просив позивача надати документи,  які підтверджують поважність причини його
невиходу на роботу на протязі 5 днів. Відповідний лист позивачем було отримано.
Наказом № 74 від 20 грудня 2006 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі
п. 4  ст.
40 КЗпП України за невихід на роботу без поважних причин.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції повно,  всебічно і об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін,  встановленим фактам
і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про
те,  що згідно Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами
трудових спорів" зміна істотних умов праці -зміна систем та розмірів
оплати праці,  пільг,  режиму роботи,  встановлення або скасування неповного
робочого часу,  суміщення професій,  зміну розрядів і найменування. Тому відносно
позивача були відсутні суттєві зміни умов праці. У відповідача відсутні були
підстави для звільнення працівника за п.1
ст.  40 КЗпП України тому,  враховуючи,
що ОСОБА_1не надано доказів відсутності його на роботі починаючи з 5
грудня 2006 року з поважних причин,
звільнення працівника за п. 4
ст.  40 КЗпП України було обґрунтованим.

Доводи
апеляційної скарги позивача про те,  що
відповідачем були змінені суттєві умови його праці позивача не відповідають
фактичним обставинам справи та не заслуговують на увагу. Судом першої інстанції
перевірені усі обставини справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального
права що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким
чином,  апеляційний суд вважає,  що рішення суду ухвалене з додержанням вимог
матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307 ч.1 п.1,  308 ч.1,
314 ч.1 п.1,  315 ЦПК
України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.