Справа №22ц-407/07                                Головуючий
Категорія -16                                                      Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2007 року. Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого
- судді Стрільчука
В.А.,

суддів - Здрилюк О.І.,
Карпук А.К.,

при секретарі -
Савчук О.В. розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про усунення недоліків товару,
стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою
позивачки ОСОБА_1. на рішення Ратнівського районного суду від 15 березня 2007 року.

Особи,
які беруть участь у справі: позивачка -
ОСОБА_1, відповідачі -
ОСОБА_2, ОСОБА_3

Колегія
суддів

встановила:

Рішенням Ратнівського районного суду від 15 березня 2007 року в позові до
ОСОБА_2. відмовлено за безпідставністю. Позов до ОСОБА_3. задоволено частково.
Постановлено стягнути зі ОСОБА_3. на користь ОСОБА_1. заподіяну моральну шкоду
в сумі 1200 грн.,
витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн., в решті заявлених
вимог відмовити за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1. просить скасувати
це рішення і направити справу на новий розгляд, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального
права.

Судом першої інстанції встановлено, що 9 травня 2005 року позивачка
ОСОБА_1. замовила виготовлення п'яти двополих дверей з коробками загальною
вартістю 5000 грн. у
відповідача ОСОБА_3., котрий не був зареєстрований як суб'єкт підприємницької
діяльності і не перебував у трудових

2

відносинах
з підприємцем ОСОБА_2. та з іншими роботодавцями. ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1.
аванс в розмірі 2000 грн.
Отже між сторонами був укладений договір підряду із строком його виконання до
липня 2005 року. З
вини відповідача ОСОБА_3. цей строк був порушений, а після висловлених
позивачкою претензій до якості виготовленого товару в грудні 2005 року він взяв
на себе зобов'язання виготовити нові вироби, однак знову не дотримав розумних
строків і встановив двері лише в жовтні 2006 року. Договором не були обумовлені
вимоги до якості товару, а при огляді дверей судом встановлено, що їх недоліки
є незначними, вони придатні для звичайного використання і, крім того, за згодою
сторін розмір оплати з цих підстав був зменшений з 5000 грн. до 4400 грн. Умовами
договору не передбачалося виплати неустойки в разі несвоєчасного його
виконання. Моральна шкода позивачці заподіяна в зв'язку з тим, що її замовлення
не виконувалося відповідачем протягом тривалого терміну, внаслідок чого вона
була позбавлена можливості користуватися виданими ОСОБА_3 як аванс грошовими
коштами, тривалий час дверні отвори залишалися відкритими, що створювало незручності
для неї та її сім'ї.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Факт укладення угоди щодо виготовлення і встановлення
дверей саме між позивачкою ОСОБА_1. та відповідачем ОСОБА_3. в судовому
засіданні визнали обоє сторін.

Той факт, що ОСОБА_3. не є суб'єктом підприємницької
діяльності і на час виникнення та дії спірних правовідносин не перебував у
трудових відносинах з підприємцем ОСОБА_2. підтверджується дослідженими судом
доказами - довідкою Ратнівської районної державної податкової інспекції від 15
лютого 2007 року № 381/10/17 (а. с. 18) та копією його трудової книжки (а. с.
30-33).

Згідно з роз'ясненнями, даними у п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
квітня 1996 року №5 «Про практику
розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем,
права якого захищаються на підставі Закону «Про захист прав споживачів», є лише
громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має
намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових
потреб. На відносини по виготовленню та наданню послуг громадянином, який не є
підприємцем, дія цього Закону не поширюється.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що Закон «Про захист прав споживачів» не може
застосовуватися до спірних правовідносин і що між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. був
укладений договір підряду, правове регулювання якого здійснюється відповідно до
глави 61 ЦК України.
Цією главою не передбачена можливість стягнення неустойки в разі порушення
підрядником свого зобов'язання.

Згідно з ч. 1
ст. 546, ч. 1 ст. 548, ч. 2 ст. 551 ЦК України
неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання. Виконання
зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

3

Оскільки ні укладеним між сторонами договором підряду, ні
нормами цивільного законодавства не встановлено забезпечення його виконання,
вимоги позивачки про стягнення неустойки за затримку виконання відповідачем
взятого на себе за договором зобов'язання не підлягають задоволенню. Тому суд
обгрунтовано відмовив у цій частині позову.

Згідно зі ст. ст. 857, 858 ЦК України робота, виконана
підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності
чи неповноти -вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.
Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або
вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат
роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно
до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Якщо робота виконана підрядником з недоліками, які роблять її непридатною для
використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи
такого характеру, замовник має право вимагати, зокрема, пропорційного зменшення
ціни роботи.

Умовами укладеного між сторонами договору підряду не було
встановлено вимоги до якості виконаної відповідачем роботи. Разом з тим,
виготовлення ним за замовленням ОСОБА_1. дверей прийнятної якості, які можливо
використовувати за призначенням, підтверджується протоколом здійсненого судом
огляду доказів за їх місцезнаходженням від 13 березня 2007
року (а. с. 39-45), показаннями
в судовому засідання свідків ОСОБА_4. і ОСОБА_5 . (а. с. 50-51), фактом прийняття
позивачкою виконаного замовлення. Крім того, за згодою сторін ціна роботи була
зменшена з 5000 грн. до 4400 грн.

Виходячи з цього, суд вірно відмовив у задоволенні
позовної вимоги про виготовлення та встановлення нових дверей.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч наведеній правовій нормі позивачка ОСОБА_1. не
надала суду доказів про наявність між нею та підприємцем ОСОБА_2. будь-яких
договірних відносин щодо виконання її замовлення на виготовлення і встановлення
дверей. З огляду на це факт використання ОСОБА_3. належного  ОСОБА_2. обладнання для виготовлення дверей
правового значення для вирішення даного спору не має, як не має такого значення
і написана від імені ОСОБА_2. розписка, в якій він зобов'язався виконати роботи
по виготовленню і встановленню дверей (а. с. 10). Крім того, ОСОБА_3. в суді пояснив, що згадану розписку
писала його дружина на вимогу позивачки, а ОСОБА_2. про неї нічого не знав.

Тому суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність
підстав для цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2. і відмовив у позові до
цього відповідача.

Інші
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди вирішена
судом на підставі ст. ст. 23,
611 ЦК України. Заперечень проти її вирішення та визначення розміру
відшкодування апелянтом не наведено.

4

Рішення постановлено з додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Керуючись
ст. ст. 303,307,308,314,315
ЦГЖ України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1. відхилити, а рішення
Ратнівського районного суду від 15
березня 2007 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.