Справа №22-ц-1230 2007р.                   Головуючий у 1-й інстанції  Бойко
Категорія 30                                             Суддя-доповідач                     Ільченко О.Ю.
УХВАЛА

іменем України

25
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Сумської області у складі:

головуючого -
Ільченко О.Ю.

суддів -
Данильченко Л.О.,  Ведмедь Н.І.

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та осіб,  які беруть участь у справі - позивачки,  відповідача

розглянула
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Зарічного районного суду м.  Суми від 21 серпня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про виселення без надання іншого жилого приміщення,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням суду
відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Попереджено
ОСОБА_1. ,  що в разі повторного
порушення правил спільного проживання по відношенню до ОСОБА_2. він буде
виселений з квартири АДРЕСА_1без надання іншого житлового приміщення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати рішення суду першої
інстанції,  яке вважає незаконним та
необгрунтованим.  Зазначає,  що факти систематичного порушення
відповідачем правил співжиття та псування жилого приміщення доведені,  до відповідача вже застосовувалося
адміністративне стягнення,  яке можна
вважати заходом попередження,  а тому суд
безпідставно відмовив у позові.

Судом
першої інстанції було встановлено,  що у
2000 році сторони уклали шлюб та відповідач вселився в спірну квартиру в якості
члена сім'ї власника. У 2004 році шлюб було розірвано. Між сторонами склалися
неприязні стосунки,  виникають
конфлікти,  з приводу яких позивачка
зверталась із заявами до органів внутрішніх справ. За цими зверненнями
проводились перевірки,  окремі факти
порушень правил співжиття з боку відповідача знайшли своє підтвердження.

Разом з
тим,  суд першої інстанції дійшов
висновку,  що позивачка не надала доказів
застосування до відповідача заходів офіційного попередження

або
громадського впливу та продовження ним порушення правил спільного проживання
після застосування заходів,  тому
відмовив в позові,  однак було
попереджено ОСОБА_1.  про наслідки
порушення правил співжиття.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,  заявлених в
суді першої інстанції,  які підтримала
апелянт,  заслухавши заперечення
відповідача,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно
до  ст.
157 ЖК України,  членів сім'ї
власника жилого будинку може бути виселено у випадках передбачених частиною
першою статті 116 цього Кодексу.

Стаття
116 ЖК України передбачає,  що якщо
наймач,  члени його сім'ї або інші
особи,  які проживають разом з ним,  систематично руйнують чи псують жиле
приміщення,  або використовують його не
за призначенням,  або систематичним
порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в
одній квартирі чи в одному будинку,  а
заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними,  виселення винних на вимогу наймодавця
проводиться без надання іншого жилого приміщення.

А
відповідно до роз'яснень даних в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання,  що виникли в практиці застосування Житлового
кодексу України",  під заходами запобігання
і громадського впливу маються на увазі,
зокрема,  заходи
попередження,  що застосовуються судами,  прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями виконкомів,
а також заходи громадського впливу,
вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК,  трудових колективів,  іншими громадськими організаціями за місцем
роботи або проживання.

За таких
умов,  коли відсутні відповідні заходи
попередження,  суд обґрунтовано відмовив
в позові,  в той же час попередив
ОСОБА_1.  про наслідки порушення правил
співжиття.

Колегія
суддів погоджується з таким висновком суду,
і не може взяти до уваги доводи апелянта про те,  що застосування до відповідача стягнення за
вчинення адміністративного правопорушення і є заходом попередження при виселенні
із жилого приміщення.

Так,  з матеріалів № 1437/2007р. про відмову в
порушенні кримінальної справи за фактом конфлікту між ОСОБА_1. та   ОСОБА_2.
вбачається,

що
ОСОБА_2.  був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст.  173-2 КпАП України,  тобто за вчинення неправомірних дій в сім'ї.

Однак,  сам по собі факт притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності в даному випадку не можна вважати заходом
попередження або громадського впливу,
оскільки відповідач при цьому не попереджався про те,  що в разі допущення порушення правил
спільного проживання по відношенню до позивачки він буде виселений з квартири.

Крім
того,  в суді апеляційної інстанції було
встановлено,  що з березня 2007 року
відповідач в квартирі не проживає,  тому
вимоги позивачки про виселення з заявлених підстав на даний час є поспішними.

За таких
умов,  колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції повно з'ясував всі
обставини,  що мають значення для справи,  надав вірну оцінку зібраним доказам по справі
та правильно вирішив спір,  а тому
відсутні підстави для скасування рішення суду.

На
підставі викладеного,  керуючись п.1 ч.
1  ст.
307,   ст.  308,
ст.  313-315 ЦПК України,  колегія суддів:

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Зарічного районного суду м.  Суми від 21
серпня 2007 року в даній справі залишити без змін.

Дана
ухвала та рішення місцевого суду набрали законної сили,  але можуть бути оскаржені в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення ухвали.