РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2  жовтня  2007 року колегія  судців судової палати у  цивільних
справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді                         Малахової
Н.М.

суддів:                                                  Матюшенка І.В.

Широкової
Л.В. при секретарі

судового засідання                             Малайчук Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Житомирі апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 липня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
про визнання договору дарування недійсними,

встановила:

У вересні 2006 року позивачки звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 14 січня 2006 року було укладено
договір дарування, згідно якого ОСОБА_3 подарував
належну йому квартиру АДРЕСА_1 своїм малолітнім дітям. Вказували, що ця угода є
фіктивною, оскільки ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 КК України і на їх користь
стягнуто 45920 грн.48 коп. на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди. Зазначали, що будь-якого іншого майна у останнього не має і, що на цю
квартиру під час досудового слідства
було накладено арешт. На їх думку, договір було укладено з метою уникнення
від відшкодування заподіяної їм шкоди.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 23 липня 2007 року у
задоволені позову відмовлено за необґрунтованістю вимог.

У апеляційній скарзі апелянти просять скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити їх вимоги, посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального
закону. Зокрема, вказують, що судом першої
інстанції не прийнято до уваги, що ОСОБА_3
укладено договір дарування з метою укриття майна, що
підлягало опису та арешту для забезпечення цивільного позову.
Зазначають, що вказаний договір укладено без наміру створення правових наслідків, оскільки ОСОБА_3 продовжує проживати у квартирі, яку подарував своїм малолітнім дітям,
власника квартири було змінено формально

2

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 21 грудня 2005 року ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за
ч.2 ст.286 ЦПК України. Цим же вироком частково задоволено позов позивачок та
стягнуто на їх користь 45920 грн. 48 коп. на
відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У процесі досудового слідства 5 вересня 2005 року на квартиру, власником
якої був ОСОБА_3 було накладеного арешт.

Проте, 14 січня 2006 року ОСОБА_3 подарував цю квартиру своїм малолітнім
дітям.

Відмовляючи позивачкам у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивачки не довели суду, що угода, яку вони оскаржують є
фіктивною.

Проте, вказаний висновок суду є
помилковим.

У відповідності до положень ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які
обумовлюються цим правочином.

З матеріалів
справи вбачається, що укладений договір дарування квартири не спрямований на реальне настання правових наслідків,
обумовлених ним, внутрішня воля
сторін не відповідає зовнішньому її прояву, оскільки ОСОБА_3 подарував квартиру, своїм малолітнім дітям,
продовжує в ній проживати. Будь-якого
іншого майна ОСОБА_3 не має. За вироком суду він повинен сплатити позивачкам на відшкодування шкоди 45920
грн.48 коп.

За таких обставин, коли рішення суду ухвалено з порушенням норм
матеріального закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи, то воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
задоволення позову. У відповідності до положень
ст.216 ЦПК України ОСОБА_4 зобов'язана повернути
ОСОБА_3 квартиру, отриману за договором дарування в інтересах дітей.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від сплати держмита в доход держави звільнені, оскільки є потерпілими від аварії на ЧАЄС (а.с.7, 31).
Проте, з них слід стягнути понесені ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне
забезпечення процесу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 липня
2007 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 14 січня
2006 року, укладений   між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючою від імені малолітніх дітей
- ОСОБА_5 та ОСОБА_6 недійсним.

Зобов'язати ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітніх дітей -ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повернути квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 15 грн. з кожного
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу
може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців.

Справа № 22 ц/1969                      Головуючий у суді 1-ї інст. Куліченко М.В.

Категорія 13         Доповідач суддя Малахова Н.М.