Справа № 33-ц- 476/07                                          Головуючий
- 5                                                            Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31
серпня 2007 року колегія суддів з розгляду цивільних справ у касаційному
порядку апеляційного суду Волинської області в складі:

Завидовської-
Марчук О.Г.,  Стрільчука В.А.,
Русинчука М. М. ,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дачу
дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон за касаційною скаргою
відповідача ОСОБА_2. на рішення Кременецького районного суду Тернопільської
області від 23 серпня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської
області від 17 листопада 2005 року,

встановила:

В серпні
2005 року ОСОБА_1. звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2. про дачу дозволу на
виїзд неповнолітніх дітей за кордон,
посилаючись на те,  що відповідач
в добровільному порядку відповідного дозволу не дає,  свою відмову нічим не мотивуючи.

Рішенням
Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2005
року,  залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2005 року,  позов задоволено.

У
касаційній скарзі відповідач просить скасувати вказані судові рішення з направленням
справи на новий розгляд до суду першої інстанції,  посилаючись на невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи та порушення судами матеріального та процесуального
права.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
скасування судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Судом
першої інстанції встановлено,  рішенням
Кременецького районного суду від 20.07.2005р. шлюб між сторонами розірвано. Від
спільного подружнього життя вони мають двох неповнолітніх дітей,  які проживають із позивачкою і знаходяться на
повному її утриманні.

Задовольняючи
позов,  місцевий суд,  виходив з того,  що позивачка перебуває за межами
України,  де забезпечена роботою,  також разом з неповнолітніми дітьми
зареєстрована за адресою по вул.
АДРЕСА_1. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року
передбачено,  що дитина не повинна
розлучалася з батьками всупереч їх бажанню,
за винятком випадків,  коли
компетентні органи згідно з судовим рішенням,
визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур,  що таке розлучення необхідне в як найкращих
інтересах дитини. Надаючи дозвіл на виїзд дітей за кордон місцевий суд
правильно вважав,  що це відповідає
інтересам дітей та їх бажанню проживати разом з матір'ю.

Судом
апеляційної інстанції дане рішення обґрунтовано залишено без змін.

Доводи
відповідача про відсутність повідомлення його належним чином місцевим судом про
час і розгляд справи є безпідставними,
оскільки в матеріалах справи є розписка,
яка підтверджує належне повідомлення відповідача (а.с. 11).

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно
зі  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального права,
а також відсутні передбачені ч. 1
ст.  338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Наведенні в
касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2005 року та
ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2005 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.