Справа 22ц-1389/ 07                       Головуючий у першій
інстанції - Батченко OB.
- 40                                  Доповідач
апеляційної інстанції- Данилова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25  червня 2007 року     колегія суддів    судової палати  в цивільних справах

апеляційного
суду Миколаївської області в складі

головуючого                     Лисенка П.П.

суддів                                Данилової
О.О.,  Кутової Т.З.

при
секретарі                   Варміш ОС.

за участю
позивача    ОСОБА_1.  представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на
рішення  Центрального районного суду М.
Миколаєва  від 23 квітня   2007
року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до військової частини А 2784

про поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу

та моральної шкоди

УСТАНОВИЛА:

У квітні
2006 року ОСОБА_1.  звернулась з позовом
до в/ч 2784,  в якому зазначала,  що наказом командира за № 53 від 22 лютого
2006 року звільнена з посади майстра відділу зберігання та обслуговування
(рухомих ремонтних засобів) за п.4  ст.
40 КЗоТ України
за прогул без поважних причин. Посилаючись на те,  що причини неявки на роботу 24 січня 2006
року були поважними,  дисциплінарне
стягнення не відповідає характеру проступку,
а звільнення проведено з порушення порядку,  встановленого трудовим законодавством,  ОСОБА_1.
просила поновити її на роботі,
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та   5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням
Центрального районного суду м.  Миколаєва
від 23 квітня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_1.  відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та невірну оцінку
зібраних доказів,  просила рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи
ОСОБА_1.  у поновленні на роботі,  суд виходив з того,  що 24 січня 2006 року позивачка не з'явилася
на роботу без поважних причин. Запізнившись на службовий автобус,  вона мала поставити це до відома керівництва
та визначити з ним характер роботи у цей день,
але цього не зробила та повернулася до дому. Не встановив суд і порушень
порядку застосування дисциплінарних стягнень,
а тому визнав звільнення ОСОБА_1.
за п.4  ст. 40 КЗоТ України законним
та обгрунтованим.

Але не з усіма
висновками суду можна погодитися.

Відповідно
до п.4  ст. 40 КЗпП власник має право
розірвати трудовий договір у разі скоєння працівником прогулу без поважних
причин. Звільнення за прогул є дисциплінарним стягненням та здійснюється з
дотриманням правил,  встановлених для
застосування дисциплінарних стягнень.

Згідно
вимог  ст.  149 КЗпП
України до застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від
порушника письмове пояснення,  а при
обранні виду стягнення повинен врахувати ступень тяжкості проступку і заподіяну
ним шкоду,  обставини,  за яких вчинено проступок,  і попередню роботу працівника.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_1.  працювала на посаді майстра
відділу зберігання та обслуговування (рухомих ремонтних засобів),  її робочим місцем був об'єкт поза межами
дислокації військової частини,  куди
працівників доставляв службовий транспорт. 24 січня 2006 року службовий
транспорт відправився раніше визначеного часу,
а тому позивачка та ще двоє працівників не встигли на автобус.  Через несприятливі погодні умови позивачка не
змогла дістатися робочого місця самостійно.

При
визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідач не встановив причини
відсутності на роботі ОСОБА_1. ,  не дав
оцінку характеру її вини. Не запрошувалася вона для дачі пояснень і 22 лютого
2006 року на засідання профспілкового органу,
який вирішував питання щодо згоди на звільнення.

Не
врахував відповідач і ступень тяжкості проступку,  відсутність будь-якої шкоди та інших негативних
наслідків скоєного,  а також бездоганну
попередню роботу ОСОБА_1. ,  її
предпенсійний вік.

За таких
обставин колегія вважає,  що
дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1.  за
п.4  ст. 40 КЗоТ України
відповідач застосував,  не встановивши
відсутність поважних причин прогулу,  та
з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень,  передбаченого
ст. 149 КЗпП України. Таке дисциплінарне стягнення не відповідає
тяжкості проступку та тягне для позивачки неадекватні йому наслідки.

Відповідно
до  ст. 235 КЗоТ України у разі
звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній
заробіток з часу звільнення до розгляду справи складає 2649 грн.88 коп.

Через
порушення її трудових прав ОСОБА_1.
зазнала і моральні страждання,
які пов'язані з відсутністю роботи та джерела існування,  зусиллями,
необхідними для відновлення попередньої життєдіяльності.

З
урахуванням характеру та обсягу душевних страждань,  інших обставин справи колегія вважає розумною
компенсацією душевних страждань 100 грн.

Керуючись  ст.
ст.  309,  316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2007 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Поновити
ОСОБА_1 на посаді майстра відділу зберігання та обслуговування (рухомих
ремонтних засобів) військової частини А 2784 з 22 лютого 2006 року. Стягнути з
військової частини А2784 /код 22998269/ на користь ОСОБА_1 2649 грн. 88 коп.
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 100 грн. моральної шкоди.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але протягом двох місяців з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України.