Справа № 22ц - 3930 / 2007                                      Головуючий
у 1 інстанції Мельник
17-19                                                           Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

04
червня 2007 року                                                            м.
Дніпропетровськ

Судова колегія суддів палати у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого
Болту нової Л.М. Судців Пищиди М.М., Кузнецова
В.О. При секретарі Журавель Ю.О.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську справу за апеляційною
скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Павлограді на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 19 березня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Павлограді  про стягнення не донарахованих щомісячних
страхових виплат,-

встановив:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Павлограді в
своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2007 року, яким
позов ОСОБА_1 задоволений повністю.

Рішенням суду стягнуто з відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в місті Павлограді на користь ОСОБА_1 стягнуто
недоплату по щомісячним страховим виплатам за період з 01. 03. 2002 року по 31.
12. 2006 року у розмірі 20483 грн. 42 коп.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Павлограді зобов»язане на користь ОСОБА_1 проводити з 01. 01.
2007 року, з подальшими перерахунками у випадку зміни ступні втрати професійної
працездатності та підвищенням у порядку , встановленому законодавством України.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та відмовити
в задоволенні позову, оскільки рішення суду винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Висновки суду першої інстанції про стягнення на користь
позивача в рахунок недоплаченої суми щомісячних страхових виплат є вірним,
ґрунтується на встановлених судом обставинах та доказах.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач під час
роботи на підприємствах вугільної промисловості отримав професійні захворювання
і за висновком МСЕК йому було встановлено втрату професійної працездатності та
призначені щомісячні страхові виплати.

Відповідач призначив позивачеві щомісячні страхові виплати на підставі
Постанови правління Фонду «Про перерахунок сум щомісячних виплат потерпілим
/членам їх сімей» перерахувавши їх з 01. 03 2002 р. по 31. 12. 2006 р. із
застосуваннями коефіцієнтів зазначених у вказаній Постанові.

Вказаний перерахунок був зроблений з порушенням діючого
законодавства України, оскільки згідно постанови Київського апеляційного
господарського суду від 08. 06. 2004 р. та від 14. 06. 2005 р. перерахунок
щомісячних виплат повинен проводитися за коефіцієнтом вказаним в ч. 2 ст. 29
Закону України «Про загально обов»язкове державне соціального страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності», а не за коефіцієнтом зазначеним Постановою Фонду.

Крім того зазначеними постановами Київського апеляційного господарського
суду від 08. 06. 2006 р. та від 14. 06. 2005 р. постанова правління Фонду «Про
перерахування сум щомісячних страхових виплат потерпілим /членам їх сімей/»
визначена такою, що не відповідає ч.2 ст. 29 даного Закону України, а Ухвалою
Вищого Адміністративного суду України від 06 вересня 2006 року ці ухвали
Київського апеляційного господарського суду залишені без змін.

З наведених підстав суд першої інстанції перерахував щомісячні виплати
позивачу за наведений період із застосуванням вказаного в Законі України «Про
загальнообов»язкове державне страхування ....» коефіцієнту т стягнув цю суму з
відповідача на його користь і зобов»язав відповідача проводити виплату
страхових сум у відповідності із зазначеним Законом України.

Стягуючи на користь позивача суму за період з 2002 року по 2007 рік суд не
застосував до вимог позивача трьохрічний термін позовної давності виходячи із
вимог ст.. 40
Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування ....»та
з тієї обставини, що своєчасно ці виплати позивач не отримав з вини
відповідача.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції правильно
встановив вищезазначені обставини по справі та згідно вимог ст. 83 ЦК України / в
редакції 1963 p./, ст.. 268 ЦК України / в
редакції 2004 р./, ст..
ст.. 28, 29, 34, 40 Закону України « «Про загально обов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності», правильно ухвалив рішення
по суті спору.

Доводи наведені в апеляційній скарзі правильність рішення суду першої
інстанції не спростовують, а зводяться до його переоцінки, критикуванню та
тлумаченню діючого законодавства.

Таким чином суд ухвалив обґрунтоване рішення яке
відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 308 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Павлограді - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 19 березня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
законної сили до суду касаційної інстанції.