АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

05   липня
2007 року                                                                                                  м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області  в складі:

головуючого
-                                                       Панасенкова
В.О.

суддів:                                                                    Парапана
В.Ф.,

Громіка Р.Д.,

при
секретарі:                                                        Бондаренко
Н.В.

за участю:
позивача ОСОБА_1. та відповідачки ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного
суду м.  Одеси від 13 квітня 2007 року за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  третя особа,  ОСОБА_4,
про визнання права власності на 13 частину квартири,  вселення,
визначення порядку користування жилим приміщенням та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  третя особа,  ОСОБА_4,
про припинення права власності на частку у праві спільної власності на
квартиру,  виплату грошової компенсації
співвласнику і визнання права власності на 2/ 3 частини квартири,

встановила:

03
жовтня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  ОСОБА_3,
третя особа,  ОСОБА_4.,  про визнання права власності на 13 частину
квартири,  вселення,  визначення порядку користування жилим
приміщенням.  В заяві позивач ОСОБА_1
зазначав,  що він перебуває у шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_2. з 25 листопада 1989 року. Під час шлюбу 14 листопада
2000 року вони сумісно з матір'ю дружини - відповідачкою ОСОБА_3,  придбали трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 в
рівних частках. Таким чином,  він є
співвласником цієї квартири і проживав у вказаному жилому приміщенні разом з
відповідачами ОСОБА_2  ОСОБА_3 та
повнолітньою дочкою,  третьою
особою,  ОСОБА_4. З 20 вересня 2004 року
відповідачі перешкоджають йому користуватися квартирою і фактично позбавили
його права власності на частину квартири.

Посилаючись на
ці обставини,  на  ст.
ст.  316,  319,
321,  358 ЦК України,   ст.
ст.  69,  70 СК України,   ст.
64 ЖК України,  позивач ОСОБА_1
просив суд поділити квартиру,

Головуючий
у першій інстанції   Гусєв О.Г.                                         Справа
№ 22ц - 2947/07

Доповідач
апеляційної інстанції  Панасенков В.О.                                     Категорія
ІДИ:   44

2

визнавши
за ним право власності на 1/3 частину квартири,   вселити в квартиру і визначити порядок
користування приміщеннями квартири,
виділивши йому у користування кімнату пл. 12 кв. м.

Відповідачка
ОСОБА_2. проти позову заперечувала і 25 січня 2007 року звернулася до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1.,   третя
особа,   ОСОБА_4.,   про припинення права власності на частку у
праві спільної власності на квартиру,
виплату грошової компенсації співвласнику і визнання права власності на
2/ 3 частини квартири,   посилаючись на
те,   що спірна квартира складається з
трьох кімнат загальною житловою площею 43,
2 кв.м.   : одна кімната площею
10,   1 кв.м.   ,   де
весь час проживає похила за віком і хвора на рак матір ОСОБА_3,   є окремою,
а інші - площею 19,   1 кв.м.    і 14 кв.м.
,   де проживала їх сім'я з
психічно хворою дочкою ОСОБА_4.,   є
суміжними.

Вона
стверджує,   що за весь період сумісного
проживання відповідач ОСОБА_1 постійно створював сварки,   скандали,
що негативно відзначалося на здоров'ї дочки ОСОБА_4 і створювало
неможливість сумісного проживання.

В липні
2001 року вони припинили шлюбні відносини і відповідач ОСОБА_1 залишив сім'ю і
квартиру,   перейшов проживати до своїх
батьків у квартиру АДРЕСА_2

Спірну
квартиру поділити в натурі неможливо з технічної точки зору. Виділити для
проживання відповідачу ОСОБА_2 окрему кімнату також неможливо у зв'язку з
тим,   що вказаний порядок користування
жилими приміщеннями склався з моменту вселення в квартиру,   ізольована кімната відсутня і сумісне
проживання з відповідачем ОСОБА_1. після припинення сімейних відносин
неможливо. Тому вона погодилася виплатити співвласнику ОСОБА_1. грошову
компенсацію його частки у праві спільної власності на квартиру.

За таких
обставин,   у відповідності до    ст.
365 ЦК України,   позивачка ОСОБА_2. просила суд припинити
право власності відповідача ОСОБА_1. на 13 частину квартири з виплатою йому
компенсації вартості його частки у праві спільної власності на квартиру і
визнати за нею право власності на 23 частини квартири.

Відповідачка
ОСОБА_3 та третя особа,   ОСОБА_4.,   проти первісного позову заперечували з
підстав вказаних у зустрічному позові,
який визнали у повному обсязі.

Рішенням
суду першої інстанції первісний позов задоволено частково,   у задоволенні зустрічного позову відмовлено.
Суд вселив позивача ОСОБА_1. в квартиру АДРЕСА_1,   встановив порядок користування квартирою
АДРЕСА_2,   виділивши йому в користування
житлову кімнату площею 12 кв.м.   ,   а кухню,
ванну,   туалет і коридор залишив
у загальному користуванні.

В
апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2
ОСОБА_3,   третя особа,   ОСОБА_4. просять рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного
позову і задоволенні зустрічного позову,
мотивуючи тим,   що рішення суду
першої інстанції є незаконним і необгрунтованим.

Заслухавши
доповідача,   доводи апеляційної скарги
відповідачів ОСОБА_2   ОСОБА_3,   третьої особи,   ОСОБА_4,
пояснення на апеляцію позивача ОСОБА_1. та відповідачки ОСОБА_2   перевіривши матеріали справи,   законність і обґрунтованість рішення суду в
межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги,   колегія суддів вважає,   що апеляційна скарга відповідачів ОСОБА_2   ОСОБА_3,
третьої особи,

3

ОСОБА_4 підлягає
задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції виходив з
того,  що право власності позивача
ОСОБА_1 є непорушним і він не може бути позбавлений цього права.

Проте з
таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо,  оскільки висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи і суд неправильно застосував норми матеріального
права.

Відповідно
до  ст.
355 ЦК України
майно,  що є у власності двох або більше
осіб (співвласників),  належить їм на
праві спільної власності (спільне майно).

Майно
може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної
власності.

Право спільної
власності виникає з підстав,  не
заборонених законом.

Спільна
власність вважається частковою,  якщо
договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно
до ч. 1  ст.  356 ЦК
України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно
до ч. 1  ст.  357 ЦК
України частки у праві спільної часткової власності вважаються
рівними,  якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або законом.

Як
вбачається з матеріалів справи,  позивач
ОСОБА_1 перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2. з 25 листопада 1989 року
(а.с.  7).

Рішенням
Суворовського районного суду м.  Одеси
від 23 січня 2007 року шлюб між ними розірваний. Рішення суду вступило в
законну силу 05 лютого 2007 року.

Під час
шлюбу вони сумісно з матір'ю дружини - відповідачкою ОСОБА_3,  набули право спільної часткової власності на
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках на підставі договору
купівлі-продажу від 14 листопада 2000 року (а.с.  8).

Відповідно
до ч. 2  ст.  183 ЦК
України спірна квартира,  яка
належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності,  є річчю неподільною.

Відповідно
до ч. 2  ст.  321 ЦК
України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно
до ч. 2  ст.  364 ЦК
України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається
згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього
Кодексу,  співвласник,  який бажає виділу,  має право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

4

Відповідно
до   ст.   365 ЦК України право
особи може бути припинена за рішенням суду на підставі позову інших
співвласників,  якщо:

1)
частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2)
річ є неподільною;

3)
спільне володіння і користування майном є неможливим;

4)
таке припинення не завдасть шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

В
спірній квартирі зареєстровані та проживали подружжя ОСОБА_1,  їх повнолітня дочка ОСОБА_4. та матір дружини
ОСОБА_2. - ОСОБА_3

Спірна
квартира складається з трьох кімнат загальною житловою площею 43,  2 кв.м.
: одна кімната площею 10,  1 кв.м.  ,  де
весь час проживає похила за віком і хвора на рак,  інвалід першої групи - матір дружини ОСОБА_2.
- ОСОБА_3,  є окремою,  а інші -площею 19,  1 кв.м.
і 14 кв.м.  ,  де проживала сім'я подружжя ОСОБА_1 з
психічно хворою дочкою ОСОБА_4.,  є
суміжними (а.с.   44-45,  46-47,
57,  58).

Відповідно
до висновку суб'єкта оціночної діяльності - ПП "Візавіконсалт" від 03
липня 2007 року ринкова вартість спірної квартири складає 344 38 грн.,  що еквівалентно 68 166 дол. США.

Таким
чином,  вартість частки співвласника
ОСОБА_1. у праві сумісної власності на квартиру складає 114 746 грн. (344 238
грн. : 3).

В липні
2001 року подружжя ОСОБА_1 припинили шлюбні відносини і позивач ОСОБА_1 залишив
сім'ю і квартиру,  перейшов проживати до
своїх батьків у квартиру АДРЕСА_2

За таких
обставин,  колегія судів дійшла
висновку,  що спірна квартира є річчю
неподільною. Виділити для проживання позивачу ОСОБА_1. окрему кімнату неможливо
у зв'язку з тим,  що порядок користування
жилими приміщеннями склався з моменту вселення в квартиру,  ізольована кімната відсутня і сумісне
проживання з відповідачем ОСОБА_1. після припинення шлюбу неможливо.

Оскільки
відповідачка ОСОБА_2. погоджується виплатити колишньому чоловіку співвласнику
грошову компенсацію за частку у праві спільної власності на спірну квартиру і
припинення права власності позивача ОСОБА_1. на частку у праві спільної
власності на квартиру не завдасть йому шкоди,
його право власності на цю частку у спільному майні може бути припинено
з виплатою йому співвласницею,
відповідачкою ОСОБА_2  грошової
компенсації в розмірі 114 746 грн.

Цей
висновок суду відповідає також і роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України
"Про судову практику у справах за позовами про захист права приватно
власності" від 22 грудня 1995 року (з відповідними змінами),  викладеним у п. п. 2,  5,  7
постанови № 20.

Відповідно
до ч. 2   ст.   365 ЦК
України суд постановляє рішення суду про припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки
на депозитний рахунок суду.

Ця умова
закону не могла бути виконана відповідачкою ОСОБА_2  оскільки на теперішній час у судах першої
інстанції м.   Одеси не має депозитних
рахунків.

5

З
урахуванням викладеного,  колегія суддів
вважає,  що у задоволенні первісних вимог
ОСОБА_1. слід відмовити,  а зустрічні
вимоги ОСОБА_2. - задовольнити.

Не
відповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи і
неправильне застосування судом до спірних правовідносин норм матеріального
права,  а саме,   ст.
ст.  321,  365 ЦК України,  відповідно до п. п.3,  4 ч. 1
ст.  309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні первісного позову і задоволенні зустрічного позову.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч. 1 п. 2,  309 ч. 1 п. 4,  313,
316,  317,  319 ЦПК України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 задовольнити,  рішення Суворовського районного суду м.  Одеси від
13   квітня   2007 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  третя особа,  ОСОБА_4,
про визнання права власності на 13 частину квартири,  вселення,
визначення порядку користування жилим приміщенням     відмовити.

Зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  третя
особа,  ОСОБА_4,  про припинення права власності на частку у
праві спільної власності на квартиру,
виплату грошової компенсації співвласнику і визнання права власності на
2/ 3 частини квартири задовольнити.

Припинити
право власності ОСОБА_1 на 13 частину квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати
ОСОБА_1 сплатити,  а ОСОБА_1 одержати
грошову компенсацію за частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 в
розмірі 114 746 грн.

Визнати
за ОСОБА_1 Людмилою Олександрівною право власності на 23 частини квартири
АДРЕСА_1.

Рішення
суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
рішенням.