УХВАЛА

13
червня 2007 року                                                                                                м.  Донецьк

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного
суду Донецької області в складі:

Головуючого                                                    Красно
щокової Н.С.

Суддів Біляєвої
О.М. ,  Висоцької B.C.,
Новодворської О.І. Олєйникової Л.С.  -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі ТОВ) „Крона" за касаційною скаргою ОСОБА_1на ухвалу
апеляційного суду м.  Києва від ЗО
вересня 2004 року,

встановила:

В грудні
2003 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ТОВ „Крона" про зміну
підстав звільнення,  посилаючись на
те,  що з 2.12. 2002 року він знаходився
в трудових відносинах з відповідачем,
працював в якості заступника директора,
з квітня 2003 року - заступником директора на 0, 5 ставки за
сумісництвом.  19.05.2003 ним було подана
заява про звільнення за власним бажанням,
яка була направлена на ім'я директора цінним листом.  На його неодноразові письмові звернення 1.11.
2003 року він отримав копію наказу №6-К від 19.05.2003 року про своє звільнення
за прогули без поважних причин з 12 по 16 травня 2003 року за  ст.  40
п.4 КЗпП України. Позивач вважає наказ незаконним,  оскільки в зазначений період він працював та
виконував доручення керівника,  пояснень
з приводу прогулу він не давав. Просив змінити підстави звільнення,  зазначити в наказі №6-К від 19.05.2003 року
причину його звільнення - за власним бажанням.

Рішенням
Деснянського районного суду м.  Києва від
10.06.2004 року позов ОСОБА_1.
задоволено:  змінено  формулювання
причини  звільнення,

Справа №
33ц -759 КС -07                                   Категорія
1

Головуючий 1-ї
інстанції Смирнова Є.П. Доповідач Висоцька B.C.

викладені
в наказі №6-К від 19.05.2003 року,
вказавши причину звільнення - за власним бажанням на підставі  ст.  38
КЗпП України.

Ухвалою
апеляційного суду м.  Києва від 30
вересня 2004 року рішення Деснянського районного суду від 10.06.2004 року
скасовано,  справу направлено на новий
розгляд.

ОСОБА_1.
звернувся в Верховний Суд України з касаційною скаргою на ухвалу апеляційного
суду м.  Києва від 30 вересня 2004
року,  в обґрунтування якої посилається
на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права й просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в
силі судове рішення суду першої інстанції,
що було помилково скасоване апеляційним судом.

Заслухавши
доповідь судді,  дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів вважає,  що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та повертаючи справу на новий розгляд,  апеляційний суд виходив з того,  що судом першої інстанції допущено порушення
норм процесуального права,  а саме суд не
залучив до участі в якості 3-ї особи директора ТОВ „Крона".

Крім
того,  апеляційний суд вважає,  що судом першої інстанції не з'ясовано повно
та всебічно питання виходу позивача на роботу в період з 12 по 16 травня 2003
року.

З такими
висновками суду не можна погодитися,
оскільки мотиви скасування рішення суду й направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції,
покладені в основу ухвали суду апеляційної інстанції,  суперечать нормам процесуального права.

З
обставин справи вбачається,  що ОСОБА_1.
заявлені вимоги про зміну підстав звільнення. Позовні вимоги протягом судового
розгляду не змінювалися.

Відповідно
до  ст.
109 ЦПК України,  яка діяла під
час виниклих правовідносин,  у справах
про поновлення на роботі незаконно звільнених або переведених працівників суд
може з власної ініціативи притягти до участі в справі як третю особу на стороні
відповідача службову особу,  за
розпорядженням якої було проведено звільнення або перевід.

Скасовуючи
рішення,  апеляційний суд не
врахував,  що вимоги про поновлення на
роботі позивачем не заявлялися,  тому
посилання суду апеляційної інстанції про необхідність залучення до справи
керівника товариства в якості 3-ї особи не грунтується на законі. Залучення
керівників до участі у справі по справам про зміну формулювання причин
звільнення законом не передбачено.

Інших підстав
скасування рішення з поверненням справи на новий розгляд,  передбачених
ст.  307 ЦПК України 1963 року
(який діяв на час постановления
оскаржуваного судового рішення),  не
наведено.

Відповідно
до ч.3  ст. 235 КЗпП України у разі
визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким,  що не відповідає чинному законодавству,  у випадках,
коли це не тягне поновлення працівника на роботі,  орган який розглядає трудовий спір,  зобов'язаний змінити формулювання і вказати в
рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинною-
законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції прийшов до
висновку,  що відповідач не довів
відсутність ОСОБА_1. на роботі без поважних причин з 12 по 19 травня 2003 року.
Письмовими доказами (а.с. 77,  3),  поясненнями свідка ОСОБА_2 встановлено,  що позивач виконував роботу в зазначений
період ,  19 травня 2003 року подав заяву
про звільнення за власним бажанням,
підприємство мало намір звільнити позивача відповідно до поданої заяви
позивача,  про що є відповідний запис у
книзі наказів ( а.с. 70).

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зміну
формулювання причин звільнення.

Суд
першої інстанції розглянув справу на підставі наданих сторонами доказів,  дав їм належну правову оцінку та ухвалив
рішення згідно із законом.

Висновки
суду апеляційної інстанції про необхідність більш повно та всебічно з'ясувати
обставини справи є необгрунтованими.

Скасувавши
законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції,  апеляційний суд порушив норми процесуального
права,  у зв'язку з чим рішення
апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись  ст.
ст.  336,  339 ЦПК України,  колегія суддів Судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької області,

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити.

Ухвалу
апеляційного суду м.  Києва від 30
вересня 2004 року скасувати,  залишити в
силі рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 10 червня 2004 року.

Ухвала
оскарженню не підлягає