РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

16 липня 2007 року                                                                   м.  Лисичанськ

Лисичанський міський суд
Луганської області у складі:

головуючої судді                                                           Лизенко
І.В.,

при секретарі судового засідання                                Паршиковій
Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовною заявою відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_1» в особі
Центру електрозв'язку №5 Луганської філії ВАТ «ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди,  -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом,  посилаючись на те,  що відповідач навчався на заочному відділенні
Харківського національного університету радіоелектроніки на замовлення позивача
згідно договору №НОМЕР_1 від 02.04.1999р. За період навчання позивачем сплачено
5504 грн. Згідно п. 5.3 договору після закінчення навчання відповідач повинен
був відпрацювати у позивача 5 років. 14.04.2006р. до спливу п'ятирічного
терміну відповідач звільнився з підприємства,
від відшкодування понесених позивачем збитків відмовився. Діями
відповідача позивачу завдано шкоду у сумі 2751, 99 грн. Просив суд стягнути з
відповідача витрати по оплаті навчання у сумі 2751 грн.,  судові витрати у сумі 81 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав
позовні вимоги,  пояснивши,  що між сторонами укладено зазначений у позові
договір про підготовку фахівця,  згідно
якого позивач оплачував вартість навчання,
а відповідач зобов'язаний успішно навчатись без відриву від виробництва.
Відповідно до Положення «Про оплату за навчання у вищих навчальних
закладах...»,  затвердженого наказом
№НОМЕР_2 від 17.09.1998р.,  відповідач
зобов'язаний по закінченню навчання відпрацювати п'ять років. Відповідач
розірвав трудовий договір за власним бажанням 14.04.2006р. за  ст. 38 КЗпП України,  відпрацювавши лише 2 роки 9 місяців. Розмір
невідшкодованої суми за невідпрацьований період складає 2751, 99 грн.,  що визначена виходячи з суми сплаченої за
навчання. Механізм розрахунку суми шкоди пояснити не може. У договорі та
внутрішніми актами механізм розрахунку не передбачений. Не може підтвердити,  що відповідач був ознайомлений з
Положенням,  йому невідомо,  чи був відповідач з ним ознайомлений. Просив
суд задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та
пояснив,  що на час укладення договору з
позивачем строк відпрацювання не обумовлювався ні усно,  ні письмово. Розмір витраченої на навчання
суми не оспорює,  договір дійсно був ним
підписаний,  але строк відпрацювання у
ньому зазначений не був. Вважає,  що
виконав всі обов'язки перед позивачем.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не
визнав та пояснив,  що головною умовою
цивільно-правової відповідальності є наявність вини. Вина відповідача
відсутня,  оскільки при укладенні договору
на відповідача не покладався обов'язок відпрацювання у позивача протягом п'яти
років,  про що свідчить наданий
відповідачем екземпляр договору. У наданому позивачем екземплярі договору
видно,  що цифра «5» вписана пізніше та
іншою особою,  оскільки візуально
відрізняється написання цифри «5» у порядковому номері договору та у п. 5.З. договору. З Положенням,
на яке посилається позивач,
відповідач ознайомлений не був. Відповідач працював у позивача майже 10
років,  тому строк його роботи у позивача
значно перевищує строк відпрацювання.

Судом досліджені наступні докази: квитанції про сплату
судових витрат,  копія договору про
підготовку фахівця від 02.04.1999р. №НОМЕР_1,
копія додаткової угоди від 21.06.2001р.,
копія додаткової угоди від 20.06.2002р.,
довідка про роботу відповідача,
довідка про оплату за навчання,
копія Положення про оплату за навчання у вищих навчальних закладах
працівників УДПЕЗ «ОСОБА_1»,  копія
статуту позивача,  копія Положення про
Луганську

2

філію ВАТ «ОСОБА_1»,  копія Положення
про Центр електрозв'язку №5 Луганської філії ВАТ «ОСОБА_1»,  письмові заперечення представника
відповідача,  копія договору від
15.05.1997р.,  копія договору від
02.04.1999р.,  копія наказу №НОМЕР_3 від
11.09.1998р.

Суд,  вислухавши
пояснення сторін,  дослідивши письмові
докази,  вважає позов таким,  що не підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі
факти та відповідні ним правовідносини.

Між сторонами укладено договір про підготовку спеціаліста
з вищою освітою на замовлення підприємства за фахом від 02.04.1999 року,  за п.5.3. якого студент зобов'язується після
закінчення університету своєчасно прибути на підприємство та працювати на ньому
5 років (а.с. 4).

Відповідач перебував з позивачем у трудових стосунках з
04.06.1996 року по 14.04.2006 року,
звільнений наказом №НОМЕР_4 від 14.04.2006р. за  ст. 38 КЗпП України за власним бажанням,  що не заперечується сторонами та
підтверджується довідкою (а.с. 8).

За період навчання відповідача позивачем сплачено 5504
грн.,  що не заперечується сторонами та
підтверджується довідкою (а.с. 9).

Відмовляючи у задоволенні
позову,  суд виходить з наступного.

Згідно п.3 Положення про оплату за навчання у вищих
навчальних закладах працівників УДПЕЗ «ОСОБА_1»,  затвердженого наказом генерального директора
УДПЕ «ОСОБА_1» №НОМЕР_2 від 17.09.1998р., оплата здійснюється на основі
трьохсторонніх договорів при умові навчання працівника за оцінками «4» (добре)
і «5» (відмінно),  про що обов'язково
оговорюється у договорі. Матеріали щодо успішності працівника подаються вищим
навчальним закладом на запит філії (апарату управління) підприємства щорічно
при оформленні додатку до укладеного договору. В договорі необхідно
передбачити,  що працівник після
закінчення вищого навчального закладу повинен відпрацювати у філії (апараті
управління) підприємства,  який сплачує
за навчання,  не менше 5-й років та
обумовити умови повернення коштів,
затрачених на навчання в разі звільнення працівника за власним бажанням
до закінчення строку дії даної угоди.

Договором між сторонами не передбачено в порушення
зазначеного пункту Положення умови повернення коштів у разі звільнення відповідача
за власним бажанням,  ні договором,  ні Положенням не передбачено також механізм
розрахунку збитків за таких обставин.

Відповідно до ч.1
ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Представником позивача не надано суду доказів того,  що відповідач був ознайомлений при укладенні
договору та у подальшому з зазначеним Положенням,  що стосується його особисто та який є
обґрунтуванням позовних вимог.

Представником позивача не надано суду достатніх доказів
щодо досягнення між сторонами згоди щодо істотної умови договору,  передбаченої п. 5.3.,  оскільки у
наданому суду екземплярі договору від 02.04.1999р. відповідача (а.с. 39)
відсутнє зобов'язання відповідача працювати на підприємстві після закінчення
університету 5 років.

Окрім того,
представником позивача не надано суду розрахунку збитків,  завданих позивачу в результаті звільнення
відповідача,  що перешкоджає встановленню
обґрунтованості суми відшкодування.

За таких обставин суд доходить висновку про
необґрунтованість позовних вимог позивача,
а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст. 10,  11,  212-215,
218 ЦПК України,  суд,  -

вирішив:

У задоволенні позову відкритого акціонерного товариства
«ОСОБА_1» в особі Центру електрозв'язку №5 Луганської філії ВАТ «ОСОБА_1» до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити за необґрунтованістю.

3

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського суду заяви про
апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня його проголошення або подання
апеляційної скарги у той самий строк. Апеляційна скарга подається протягом 20-ти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Лисичанського міського
суду Луганської області.