Справа №22ц-1492/07       Головуючий у 1-й інстанції: Батченко О.В.
13                        Доповідач
апеляційного суду:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
серпня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючої
Буренкової К.О.,

суддів
Лівійського І.В.,  Колосовського С. Ю.,

при секретарі
судового засідання Фірсовій Т.В.,

за
участю позивачки ОСОБА_1,  її
представника ОСОБА_2
та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 14 травня 2007 p.,  постановлене
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,  третя
особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 ,  про
визнання договору дарування недійсним,

встановила:

В грудні
2006 р. ОСОБА_1
звернулася до з позовом до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5 ,  про
визнання недійсним договору дарування нежитлових приміщень

Позивачка
зазначала,  що являлася власником 55/100
часток у праві власності на нежитлові приміщення,  які знаходяться по АДРЕСА_1,  а саме: в літ. А (приміщення з 27-1 по
27-5,  13-13,  13-14); в літ. В (приміщення 13-1 по 13-2).
Крім цього їй належало на праві власності 26/100 нежитлового приміщення за цією
ж адресою,  які складаються з
приміщень,  позначених на технічному
плані літ. Апд (приміщення 4 -1, 4-2,
1-1, 4-3, 1).

При
укладенні договору дарування вона мала намір подарувати відповідачці лише
половину належних їй часток в праві власності на зазначене майно,  але в тексті договору,  який посвідчено приватним нотаріусом 27
квітня 2006 p.,  зазначено,  що
відповідачці передано нею в дар 50/100 приміщення,  розташованого по АДРЕСА_1,  що не відповідає її (позивачки) волевиявленню.

Посилаючись
на наведені обставини та положення
ст.  ст.  203,
215,  216 ЦК України,  позивачка просила визнати недійсним договір
дарування 50/100 нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачку
повернути їй (позивачці) частину приміщень по АДРЕСА_1.

В
судовому засіданні позивачка доповнила позовні вимоги,  зазначивши,
що метою укладення даної угоди було врегулювання майнового спору між її
(позивачки) сином ОСОБА_6 та відповідачкою,
які вели сумісну підприємницьку діяльність.

Рішенням
Центрального районного суду м.  Миколаєва
від 14 травня 2007 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено
визнати недійсним договір дарування 50/100 нежитлових приміщень,  розташованих по АДРЕСА_1,  укладений між сторонами в нотаріальному
порядку 27 квітня 2006 р.

Визнано
за ОСОБА_1 право власності на 55/100 нежитлових приміщень по АДРЕСА_1,  а саме: в літ. А (приміщення з 27-1 по
27-5,  13-13,  13-14) загальною площею 93,  10 кв.
м; в літ. В (приміщення з 13-1 по 13-12) загальною площею 113, 10 кв. м,  а також на 26/100 нежитлових приміщень в
підвалі літ. Апд ( приміщення 4-1,
4-2,  2-1,  1-1,
4-3,  1) загальною площею 98,  9 кв.м.

На
ОСОБА_4 покладено обов'язок звільнити зазначені приміщення від належного їй
майна.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення,  яким відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог. Апелянт посилається на те,  що рішення ухвалено з порушенням вимог
матеріального і процесуального права. Зокрема,
на думку відповідачки,  суд
неповно з'ясував дійсні обставини справи,
в зв'язку з чим висновки суду є помилковими.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення
позивачки,  її представника та
представника відповідачки,  дослідивши
матеріали справи,  колегія суддів
приходить до висновку,  що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню,
а постановлене рішення - скасуванню з направленням справи на новий
розгляд із наступних підстав.

Із
змісту позовної заяви вбачається,  що ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування нежитлових
приміщень,  посвідченого в нотаріальному
порядку 27 квітня 2006 р. з підстав,
передбачених  ст.   ст.
203,  215 ЦПК.

Разом з
тим в судовому засіданні позивачка,  її
представник ОСОБА_7,  а також представник
відповідача посилалися на те,  що спірна
частина нежитлових приміщень використовувалася ОСОБА_7 та ОСОБА_4 для
підприємницької діяльності,  а дана угода
була укладена в зв'язку з погіршенням стосунків між останніми. Наведена
обставина зазначена і в рішенні суду.

Відповідно
до ч. 4  ст.  10 ЦПК суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам,
які беруть участь у справі,  їх
права та обов'язки,  попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх
прав у випадках,  встановлених цим
кодексом.

Суд всупереч
вказаним вимогам процесуального закону зазначених доводів позивачки,  представника відповідачки не перевірив,  не з'ясував чи не прикриває дана угода
компенсаційні розрахунки між ОСОБА_7 та ОСОБА_4,  які виникли під час їх підприємницької
діяльності,  чи мала відповідні
зобов'язання позивачка перед ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в зв'язку з їх підприємницькою
діяльністю,  не обговорив питання про
залучення до участі в справі ОСОБА_7 з метою з'ясування його позиції щодо
укладення спірної угоди.

Оскільки
судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального закону,  що мають суттєве значення для правильного
вирішення спору,  то рішення суду
підлягає скасуванню в повному обсязі,  а
справа поверненню на новий розгляд.

При
новому розгляді справи суду слід врахувати наведене,  більш повно з'ясувати права та обов'язки
сторін,  обговорити питання про
притягнення до участі в справі ОСОБА_7,  права та інтереси якого можуть зачіпатися
спірною угодою,  в залежності від
встановленого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307,  п. 4
ст.  311, 315 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення
Центрального районного суду м.  Миколаєва
від 14 травня 2007 р. скасувати,  а
справу повернути на новий розгляд до того ж суду,  але іншому судді.

Ухвала
апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.