Справа № 22-3625                                     Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
2007 р.                                              Суддя-доповідач:                        Ломейко В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

«23 жовтня 2007 р.                                                                м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:                          Бондаря М.С.

Суддів:                                     Ломейко В.О.

Гончара О.С.

При секретарі:                           Тахтаул О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від «06» травня 2005 р.
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Шевченківської районної адміністрації
Запорізької міської ради про визнання розпорядження Шевченківської
райадміністрації № 1847 від 18.09.2003 року частково недійсним, визнання права
власності на 5/6 частин житлових споруд,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2004 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2., Шевченківської   районної
адміністрації   Запорізької   міської
рада   про   визнання ' розпорядження Шевченківської
райадміністрації № 1847 від 18.09.2003 року частково недійсним, визнання права
власності на 5/6 частин житлових споруд.

У позовній заяві
зазначав, що в період з 1980 р. по 1983 р. він разом зі своєю родиною мешкав у
батьків по АДРЕСА_1 та проводив будівництво
жилої прибудови. У 2003 році помер їх батько і він успадкував 1/2 часину жилого
будинку. Відповідачка без його відома почала оформляти жилі прибудови.
Розпорядженням Шевченківської райадміністрації № 1847 від 18.09.2003 року жилий
будинок, жила прибудова, веранда, погріб та гараж оформлені на праві приватної
власності на відповідачку та прийняті нею в експлуатацію. 25.12.2003 року при
отриманні свідоцтва про право власності за заповітом на 1/2 частину жилого
будинку, він узнав, що користувачем жилих прибудов є тільки відповідачка. З цих
підстав просив визнати недійсним розпорядження Шевченківської райадміністрації
№ 1847 від 18.09.2003 року частково недійсним, визнати за ним прав власності на
жилу будівлю.

2

В процесі
розгляду справи, у січні 2005 року позивач уточнив свої позовні вимоги та
просив визнати розпорядження Шевченківської райадміністрації № 1847 від 18.09.2003 року недійсним в частині оформлення
права власності на 1/2 частину жилого будинку під літ. Д та жилу
прибудову під літ.' Д-1 будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

У квітні 2005
року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив визнати незаконним та
скасувати розпорядження Шевченківської райадміністрації № 1847 від 18.09.2003
року в частині оформлення на ОСОБА_2 права власності на весь будинок АДРЕСА_1,
залишивши за нею право оформлення права власності на 1/6 частину спірного
будинку, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом та за
заповітом на 5/6 частин спірного жилого будинку.

Рішенням
Шевченківського   районного суду м.
Запоріжжя від 06 травня 2005 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 18 липня 2005 року рішення районного
суду скасовано та справу повернуто на новий розгляд до того ж суду в іншому
складі.

Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від 06 серпня 2007 року ухвала апеляційного
суду Запорізької області від 18.07.2005 року скасована, справа направлена на
новий апеляційний розгляд.

Не погоджуючись
із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та
постановити нове рішення про задоволення позову.

Вислухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши
обставини справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1
ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Ст.308 ЦПК
України передбачає, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано
правільне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань,

Відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_1., про визнання незаконним та скасування
розпорядження Шевченківської райадміністрації № 1847 від 18.09.2003 року в
частині оформлення на ОСОБА_2 права власності на весь будинок АДРЕСА_1,
залишивши за нею право оформлення права власності на 1/6 частину спірного будинку, визнання за ним право власності в порядку
спадкування за законом та за заповітом на 5/6 частин спірного жилого
будинку суд першої інстанції виходив з того, що позивач доказів свого позову
суду не надав.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і
колегія суддів.

Як вбачається з
матеріалів справи, після смерті свого батька ОСОБА_1, за заповітом (а/с15-16) успадкував 1/2 частину жилого
будинку АДРЕСА_1, навіс, ворота, паркани, водопровід, замощення.   В спадок не ввійшли

3

жилий будинок Д та жила прибудова
Д-1, на які як вважає позивач, як спадкоємець за законом після смерті матері
він має право власності на 1/6 частку і на 2/3 після смерті батька, а всього
5/6 часток цих будівель.

Судом першої
інстанції встановлено, що як жилий будинок Д та службова прибудова Д-1, вперше
внесені в технічний паспорт 13.08.1990року.

П.9 Пленум ВСУ №
7 від 04.10.1991 року зазначив, що суди мають враховувати, що право власності
на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому
порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його
реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

Доказів
реєстрації права власності на спірні будівлі за померлими батьками позивач суду
не надав.

В той же час
відповідачка, яка є також власницею 1/2 частки жилого будинку АДРЕСА_1,
перебудувала літню кухню в жилий будинок Д та прибудувала до будинку жилу
прибудову Д-1, що не заперечував  позивач
про будівництво цих будівель чоловіком відповідачки для сім"ї Купріянових.

18 вересня
2003року, жилий будинок Д та житлова прибудова Д-1, погріб, веранда, гараж,
розпорядженням № 1847 голови Шевченківської районної адміністрації право
власності оформлено на ОСОБА_2 (а/с43).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції
про недоведеність позову ОСОБА_1, є правільним.

Крім того, як видно з наданого, при апеляційному розгляді справи, сторонами
договору купівлі-продажу, 05.10.2007року ОСОБА_1, продав дочці відповідачки
-ОСОБА_3., 1/2 частини жилого будинку АДРЕСА_1, куди ввійшли
і спірні жилий будинок Д. гараж, навіс, ворота, паркани, водопровід, замощення,
проти чого не заперечує і ОСОБА_2

Отже, оскільки
доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не спростовують рішення суду від
06.05.2005 року, підстав для зміни чи скасування цього рішення колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст. ст.209,
218. 307, 308, 313-315, 317   ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від «06» травня 2005 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом
двох місяців шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України.