УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого
судді                         Луніна С.В.

суддів                                              Берещанської
І.І.

Кузнєцової О.О.

при
секретарі                                 Урденко
Г.В.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду АР Крим цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус
Сімферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання угод недійсними,

за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від
08.02.2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3, третя особа - приватний
нотаріус Сімферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4., про визнання
довіреності від 31.05.2002 року, виданої ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2 та договору
дарування будинку АДРЕСА_1 від 22.04.2003 року недійсними.

Вимоги мотивовані тим, що довіреність від 31.05.2002 року була видана

ОСОБА_1 не з метою відчуження нерухомого майна, що належить їй, а з метою

забезпечення    наступного    укладення
братом    позивачки   ОСОБА_5
та

ОСОБА_2
договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, та у якості гарантії отримання за
квартиру 11 000 доларів США.
Проте, скориставшись довіреністю,ОСОБА_2 подарувала належний їй будинок
своєму сину ОСОБА_3, пояснивши це тим, що ОСОБА_5.
відмовився укладати договір купівлі-продажу кваргири, а гроші не повернув.

Рішенням             Київського    районного
суду    м.     Сімферополя    АР
Крим

від
08.02.2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі.

Визнано
недійсною довіреність, яка видана 31.05.2002 року ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2 та
засвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_4

Визнано
недійсним договір дарування, укладений 22.04.2003 року між ОСОБА_2., що діяла
як представник ОСОБА_1, і ОСОБА_3 засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4

Сторони
приведено у первісне становище. Визнано право власності за ОСОБА_1 на
домоволодіння АДРЕСА_1

Вирішено питання
щодо  розподілу судових витрат.

Справа №
22ц-3518/07               головуючий суддя
суду першої інстанції Бортнік О.П.

суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції Кузнєцова
О. О.

Не
погодившись з рішенням суду,ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставить
питання про його скасування та направлення справи на новий розгляд.

Доводи
апеляційній скарги зводяться до того, що суд постановив рішення у порушення
вимог процесуального та матеріального закону за висновками, які не відповідають
обставинам справи.

Обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга необгрунтована і не підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи у апеляційному порядку,
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Постановляючи
рішення про визнання довіреності та договору дарування недійсними, суд першої
інстанції, керуючись ст. ст. 48, 58 ЦК
України /в редакції 1963р./, виходив з того, що ОСОБА_1,
видавшиОСОБА_2нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження
належним їй будинком, не мала мети його відчуження, а лише гарантувала виконання
іншого зобов'язання по укладенню ОСОБА_5. договору купівлі-продажу квартири,
тобто здійснила правочин без наміру створити правові наслідки, обумовлені
вказаною угодою.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи, підтверджені наданими та ретельно дослідженими
доказами, на підставі чого постановлено рішення, яке відповідає вимогам
процесуального та матеріального закону.

Так, з
матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що між ОСОБА_5. та
ОСОБА_2. була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 За
вказаною домовленістюОСОБА_2 передала ОСОБА_5 гроші у
сумі 11 000 доларів США / ах.
6/.

У якості
забезпечення наступного укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири,
на прохання ОСОБА_5, ОСОБА_1
31.05.2002 року видалаОСОБА_2нотаріально посвідчену довіреність, за якою надала
їй право від її імені розпорядитися /продати, подарувати, обміняти/ належним їй
житловим будинком з надвірними спорудами за адресою - АДРЕСА_1 /а.с. 8/.

31.01.2003
рокуОСОБА_2 за вказаною довіреністю отримала у БТІ довідку-характеристику, а
22.04.2003 року від імені ОСОБА_1 уклала договір дарування будинку на користь
свого сина ОСОБА_3 / а.с. 7 /.

Проте,
як слідує з пояснень сторін у судовому засіданні / а.с. 25-26 /, довіреність
видавалася без мети створення правових наслідків, обумовлених в ній, тобто
відчуження будинку по АДРЕСА_1, а тільки у якості забезпечення наступного
укладення договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_2. Обидві сторони по
справи вказані обставини визнали, а, відповідно до ст. 61 ЦПК України,
обставини, що визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

З
підстав наведеного, суд першої інстанції, правильно застосувавши ст. 58 ЦК України /в
редакції 1963р./, прийшов до обгрунтованого висновку щодо недійсності
правочину, якій був вчинений без наміру створити правові наслідки, що у свою
чергу, відповідно до вимог ст. 48 ЦК
України / в редакції 1963 року/, тягне за собою визнання недійсним і
договору дарування спірного будинку, якій був укладений 22.04.2003 року між
ОСОБА_2. та ОСОБА_3 звертаючи увагу ще й на те, що вказаний договір за своєю
природою є безоплатною угодою і правових підстав, що перешкоджають визнанню
його недійсним та поверненню сторін в первісне становище, немає.

Доводи апелянта
відносно того, що до вимог про визнання довіреності недійсною, судом
необгрунтовано застосовані норми ЦК
України про визнання недійсними угод, є помилковими та такими, що не
засновані на законі.

Крім
того, як пояснили сторони у судовому засіданні, в провадженні місцевого суду є
спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_5. щодо стягнення переданих в рахунок укладення
договору купівлі-продажу квартири коштів.

За таких
обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку і обгрунтовано
задовольнив позов ОСОБА_1

Оцінивши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить їх такими, що не
спростовують висновків суду першої інстанції.

За
такими обставинами колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно,
повно, об'єктивно та всебічно встановлені обставини справи, характер спірних
правовідносин, наданим та ретельно дослідженим доказам дана належна правова
оцінка, на підставі чого судом ухвалено рішення, яке повною мірою відповідає
вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для скасування якого за
апеляційною скаргою відповідача немає.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На
підставі наведеного та, керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду АР Крим,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Київського районного суду м. Сімферополя АР
Крим від 08.02.2006 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо
до Верховного Суду України.