АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
березня 2007 року                                                                             м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі  головуючої - судді Ніколаєвої В.М.,

суддів :
Ніколової Б.Ю., Матковської Л.О., при секретарі: Коник О.М.,

з участю:
позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-465 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 січня 2007
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору
дарування 1/4 частини квартири недійсним, визнання договору дарування 2/4
частини вказаної квартири удаваним правочином, визнання факту укладання
договору купівлі-продажу, визнання права власності на 5/8 частини квартири.

Заслухавши
доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами
апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

ОСОБА_1, звертаючись до
суду з позовом, вказувала, що з 1996 року перебувала у фактичних шлюбних
стосунках з ОСОБА_5 В грудні 1999 року зареєструвала шлюб з ним. їй, дочці від
першого шлюбу - ОСОБА_6, зятю - ОСОБА_7 та малолітньому онуку - ОСОБА_8
належала в рівних частках квартира АДРЕСА_1. В грудні 2000 року з ОСОБА_5
сплатили ОСОБА_6 та ОСОБА_7 11000 грн. за належну їм та їх сину 3/4 частину
квартири. 30 листопада 2005 року шлюб між нею та ОСОБА_5 було розірвано.
Останній вигнав її з вказаної квартири та надав копію договору дарування від 28
грудня 2000 року, згідно якого вона, ОСОБА_6 та ОСОБА_7подарували ОСОБА_5 3/4
частини зазначеної  квартири, а також
договору

Справа №22ц-465

Головуючий у
першій інстанції - Фурик Ю.П.

Доповідач -
Ніколаєва В.М.

купівлі -продажу
1/4 частини цієї квартири, яка належала ОСОБА_8, від 9 лютого 2001 року. При
укладенні вказаних договорів її (позивачки) волевиявлення, а також
волевиявлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було спрямоване на укладення договору
купівлі-продажу, ОСОБА_5 скористався довірою до нього, внаслідок чого замість
договорів купівлі-продажу уклав договір дарування. Тому просила визнати
недійсним договір дарування ОСОБА_1 належної їй 1/4 частини квартири АДРЕСА_1
від 28 грудня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького
міського нотаріального округу, визнати даний договір в частині дарування
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належної їм 2/4 частки цієї квартири удаваним правочином,
який приховує договір купівлі-продажу цієї частини квартири та визнати факт
укладення останніми договору купівлі-продажу ОСОБА_5 частини квартири, провести
поділ спільного майна подружжя, яке складається з 3/4 частин квартири АДРЕСА_1,
виділивши їй 3/8 частини квартири, та стягнути з відповідача на її користь
судові витрати .

В
судовому засіданні представник позивачки уточнила позовні вимоги, просила
визнати за ОСОБА_1 при розподілі майна подружжя право власності на 5/8 частин
цієї квартири.

Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від 24 січня 2007 року в позові ОСОБА_1
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права, його висновки не відповідають обставинам
справи. Вважає, що судом не враховані докази, які вона надала в підтвердження
позовних вимог. Оскільки 28 грудня 2000 року фактично було укладено договір
купівлі-продажу майна, яке є спільною власністю подружжя, визнання цього
договору недійсним стосується її прав, а тому висновок суду про те, що вона -
неналежний відповідач є безпідставним.

Апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

У
відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в позові , суд виходив з того, що вказаний договір дарування в частині
дарування ОСОБА_1 ОСОБА_5 належної їй частини спірної квартири укладений
сторонами згідно вимог діючого на час його укладення закону.

Такі висновки
суду відповідають чинному законодавству, узгоджуються з матеріалами справи, в
тому числі особисто підписаним ОСОБА_1 договором дарування квартири від 28
грудня 2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 4189; матеріалами
інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1, довідкою-характеристикою частини
зазначеної квартири від 19 грудня 2000 року , котра видана ОСОБА_1, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 для надання в нотаріальну контору при

оформленні    договору
дарування    її    частини;       показаннями нотаріуса Паляниці Л.С. в
суді першої інстанції.

Ні ОСОБА_1, ні її
представник не навели суду доказів в підтвердження підстав, передбачених ч. 1
ст. 57 ЦК України
в редакції 1963 року, згідно яких оспорюваний позивачкою договір дарування від
28 грудня 2000 року належної їй на праві власності 1/4 частини спірної
квартири, слід визнати недійсним. Не здобуті такі і в судовому засіданні.

З
врахуванням наведених обставин, давши належну оцінку зібраним по справі доказам
в їх сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що 3/4 частини
вказаної квартири не є спільним майном подружжя, а є таким, що перебуває у
приватній власності ОСОБА_5, яке набуте ним за час шлюбу з ОСОБА_1 на підставі
договору дарування, у зв'язку з чим вірно відмовив в позові про визнання за
ОСОБА_1 права власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1, прийнявши при цьому до
уваги відсутність у позивачки належних повноважень від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на
оскарження вказаного договору дарування відносно 2/4 частин спірної квартири,
власниками яких вони є.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивачка ставила питання про визнання за нею
права власності на 5/8 частин спірної квартири, ці позовні вимоги вона не
змінювала. Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав оцінки факту
придбання сторонами 1/4 частини квартири у ОСОБА_8, яка є спільною сумісною
власністю подружжя, не можна визнати підставними, оскільки вони виходять за
межі позовних вимог ОСОБА_1

Не
спростовують висновків суду першої інстанції і суперечать наведеному вище і
інші доводи апеляційної скарги.

Рішення
суду постановлене з. дотриманням вимог матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги і вимог
позивачки не вбачається.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 24 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.