Справа № 22ц-4980/07                                         Головуючий 1
інстанції - Бондаренко В.М.
- 19                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

10
вересня 2007 року Колегія суддів судової палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого
судді: - Болтунової Л.М.

суддів:
- Пищиди
М. М. ,  Козлова С. П.

при секретарі:              - Сидоренко А.С.

розглянувши
у відкритому судовому засідання в м.
Дніпропетровську справу по апеляційній скарзі Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Павлограді Дніпропетровської області на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2007 року за
позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.  Павлограді Дніпропетровської області
про стягнення недоплаченої страхової виплати одноразової допомоги,  -

встановила:

У
березні 2007 року позивач звернувся до суду і просив ухвалити рішення,  яким
стягнути з відповідача на свою користь 116181, 0 грн. В обгрунтування
своїх вимог вказував на те,  що з
1993р.  по 2006р. він працював на
підприємствах вугільної промисловості де під час роботи отримав у 2000 році
травму та професійні захворювання.

Відповідно
до висновку МСЕК від 10.10.2006 року йому встановлено первинно-повторно 65%
втрати професійної працездатності,  з
яких 15% вперше по травмі та 50% по профзахворюванню. Оскільки відповідач
відмовляється виплатити йому одноразову допомогу в повному обсязі,  він просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням
Павлоградського   міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 квітня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

В
апеляційній скарзі ВВД ФССНВУ в м Павлограда ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового рішення суду про відмову в задоволенні
позову,  оскільки воно не грунтується на
вимогах закону.

Вивчивши
матеріали справи,  законність та
обгрунтованість рішення суду,  колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  позивач
працював з 1993р. по 2006р. на підприємствах вугільної промисловості,  де був травмований та отримав професійні
захворювання.

Згідно
висновку МСЕК від 10.10.2006 року йому встановлено первинно-повторно 65% втрати
професійної працездатності,  з яких 15%
вперше по травмі від 02.07.2000 року та 50% по профзахворюванню.

Постановою
ВВД ФССНВУ в м.  Павлограді № 1882 від
13.10.2006 року йому була нарахована страхова виплата одноразової допомоги в
розмірі 136021, 00 грн. та обмежено до виплати 19840, 0 грн.,  що не перевищує чотирикратного розміру
граничної суми заробітної плати,  з якої
справляються внески до Фонду.

Задовольняючи
вимоги позивача,  суд посилався на
те,  що Закон України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання ,
які спричинили    втрату
працездатності, "    у зв'язку з повторним

встановленням
МСЕК вищого ступеню втрати стійкої профпрацездатності не передбачає можливості
обмеження суми одноразової допомоги чотирикратним розміром граничної суми
заробітної плати.

Однак,  з таким висновком колегія суддів не погоджується,  оскільки він суперечить вимогам закону.

Абзац 1
ч.2  СТ. 34 Закону визначає порядок
визначення суми одноразової страхової допомоги потерпілому при стійкій втраті
працездатності унаслідок нещасного випадку чи професійного захворювання. При
цьому встановлено обмеження,  що розмір
одноразової виплати не може перевищувати чотирикратного розміру страхової суми
заробітної плати (доходу),  з якої
справляються внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків.
Розмір граничної суми заробітної плати (доходу) щорічно визначається Верховною
Радою України при затвердженні Державного бюджету.

Абзац 2
ч.2  ст.
34 Закону не є спеціальною нормою стосовно абзацу 1 цієї частини,  а тому в даному випадку не застосовується
правило про відміну дії загальної норми спеціальною.

Норма абзацу 2 ч.2  ст.  34 Закону не встановлює новий розмір і нові
правила визначення

розміру одноразової допомоги,  а лише
порядок перерахунку вже раніше визначеного розміру. Тобто

абз.2 ч.2  ст.  34 Закону не встановлює іншого порядку
визначення розміру допомоги,  а лише
порядок

його перерахунку при зміні ступеня непрацездатності. Тому обмеження
граничного розміру

одноразової страхової виплати встановлене абз.1 ч.2  ст.  34
Закону,  повинно застосовуватися і при

перерахунку розмірі допомоги.

Таким
чином,  висновок суду першої інстанції
про те,  що одноразова допомога позивачу
повинна бути виплачена відповідачем у повному обсязі заподіяної шкоди на
підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання
,  які спричинили втрату працездатності,
" не ґрунтується на вимогам законодавства

Оскільки
судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального права,  що призвело до неправильного вирішення
справи,  колегія суддів вважає,  що рішення слід скасувати та постановити нове
рішення про відмову в позові.

Керуючись  ст.
ст.  304,  314,
316,  319 ЦПК України,  колегія суддів , -

вирішила :

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції 'Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Павлограді Дніпропетровської області
задовольнити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня
2007 року скасувати і в позові ОСОБА_1 відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців до Верховного Суду України з цього
часу.

Справа №  22 ц
- 5070/ 07                                        Головуючий
в 1-й інстанції - Морозова Л.М.

Категорія
- 19                                                            Доповідач
- Болтунова Л.М.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10
вересня 2007 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляцій­ного
суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого  - Болтунової Л.М.

суддів                         -
Пищиди M.M.,
Козлова С.
П.

при секретарі -
Сидоренко А.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.  Тернівці
Дніпропетровської області на рішення Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 21 грудня 2006 року за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Тернівці про перерахунок щомісячних страхових
виплат, -

встановила:

Відділення
виконавчої дирекції ФССНВВ ПЗ України в м.
Тернівці в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2006
року,  яким позов ОСОБА_2 було задоволено
та з них стягнуто недоплату по щомісячним страховим виплатам за період
01.03.2002 року по 31.10.2006 року в розмірі 3264,  84 грн.,
а також відповідач зобов'язаний проводити щомісячні страхові виплати на
користь позивача з 1 листопада 2006 року в сумі 466,  73 грн. з подальшими перерахуванням згідно
ч.2  ст.
29 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату
працездатності",  вважаючи,  що судом були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши
матеріали справи,  законність та обгрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних
вимог,  колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,  а
рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Суд
першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_2 виходив з того,  що позивач під час роботи на підприємствах
вугільної промисловості отримав професійне захворювання і за висновком МСЕК
йому було встановлено втрату професійної працездатності та призначені щомісячні
страхові виплати.

Відповідач
призначив позивачеві щомісячні страхові виплати на підставі постанови правління
Фонду „Про перерахунок сум щомісячних страхових виплат потерпілим (членам їх
сімей)" перерахувавши їх з 01.03.2002 року по 01.03.2006 року із
застосуванням коефіцієнтів,  зазначених у
вказаній постанові.

Між
тим,  цей перерахунок був зроблений з
порушення діючого законодавства Украї­ни,
оскільки згідно постанови Київського апеляційного господарського суду
від 08.06.2004 року та від 14.06.2005 року перерахунок щомісячних виплат
повинен проводитися за коефіцієнтом,
вказаним в ч.2  ст. 29 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне

соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності",  а не за
коефіцієнтами,  зазначеними постановами
Фонду.

Крім
того,  вищевказаними постановами,  постанова правління Фонду „ Про перерахунок
сум щомісячних страхових виплат потерпілим (членам їх сімей)" визнана
такою,  що не відповідає ч.2  ст. 29 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання які спричинили втрату працездатності",  а ухвалою Вищого Адміністративного суду
України від 06.09.2006 року ці ухвали зазначеного апеляційного господарського
суду залишені без змін.

За таких
обставин,  суд першої інстанції
обґрунтовано перерахував щомісячні виплати позивачу за наведений період,  застосувавши вказаний в Законі України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" коефіцієнт і стягнув цю суму
з відповідача на користь ОСОБА_2 та встановив розмір виплат страхових сум.

Стягуючи   суму за період з 2002 року по 2006 рік,  суд правильно не застосував до вимог позивача
трьохрічний термін позовної давності,
керуючись  ст. 40 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності",  а також на підставі того,  що своєчасно ці виплати позивач не отримав з
вини відповідача.

Розглядаючи
спір,  колегія судців вважає,  що суд першої інстанції  повно і всебічно дослідив обставини по справі    згідно наданих сторонами доказів,  правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон,  який їх регулює.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального
права,  які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 308 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Тернівці відхилити.

Рішення
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але мо­же бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох міся­ців.