Категорія-40(4)                                       Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007 року червня
05 дня  колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровскої області

в складі:
головуючого - Михайлів Л.В.

суддів - Карнаух В.В.,  Ляховської І.Є. при секретарі - Бадалян Н.О. за
участю:   представника позивача-   ОСОБА_1,
відповідачки - ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 31 жовтня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,  посилаючись на те,  що вона працювала у відповідачки продавцем
продовольчих товарів на підставі трудового договору від 09 лютого 2006 року.

23
травня 2006 року вона подала відповідачці заяву про звільнення по власному
бажанню,  але трудовий договір розірвано
лише 10 червня 2006 року,  а трудову
книжку отримала 13 червня 2007 року.

Просила
стягнути з відповідачки відповідно до наданого розрахунку заробітну плату за
відпрацьовані святкові дні - 8 березня,
1 та 2 травня 2006 року - 49 грн. 92 коп.,  відпрацьовані понадурочні 50 годин - 104
грн.,  оплатити лікарняний за період з 27
травня 2006 року по 03 червня 2006 року - 100 грн. 02 коп.,  компенсацію за невикористану відпустку - 147
грн. 68 коп.,  середній заробіток за
кожен день затримки розрахунку - 350 грн. 07 коп. Також просила стягнути в
рахунок відшкодування моральної шкоди 3500 грн.

Рішенням
Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2006 року в
задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та постановления нового рішення
про задоволення її позовних вимог,
оскільки рішення суду постановлено з порушенням вимог матеріального та
процесуального права. Так,  висновки суду
не відповідають обставинам справи,  суд
не в повному обсязі з'ясував обставини,
що мають значення для справи; допущено недоведеність обставин,  що мають значення для справи,  які суд вважає встановленими; рішення
постановлено з порушенням принципу змагальності сторін  без урахування доказів,  наданих позивачкою.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених позовних вимог,  колегія
суддів вважає,  що скарга підлягає
частковому задоволенню,  рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог з наступних
підстав.

Постановляючи
рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3,  суд першої інстанції виходив з тих
обставин,  що позивачка звернулася до
роботодавця із заявою про звільнення,  в
чому їй було відмовлено,  після цього
позивачка не зверталася до відповідача

із вимогою
проведення розрахунку,  не надала
своєчасно лікарняного листа,  на надала
доказів спричинення їй моральної шкоди.

Однак
колегія суддів не погоджується з такими висновками суду,  оскільки вони зроблені з порушенням норм
матеріального права і не відповідають матеріалам справи,  з яких вбачається,  що ОСОБА_3 працювала у відповідача з 09 лютого
2006 року продавцем продтоварів за трудовим договором,  відповідно до якого щомісячна заробітна плата
складає 350 грн.,    10.06.2006 року
позивачка звільнена за власним бажанням.

Відповідно
до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачуться
грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Таким
чином,  оскільки позивачка працювала у
відповідача в період з 09.02.2006 року по 10.06.2006 року,  а згідно ч.2 ст. 79 КЗпП України у перший рік
роботи до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи тривалість
щорічної основної та додаткової відпустки визначається пропорційно до
відпрацьованого часу,  в рахунок
компенсації невикористаної відпустки тривалістю 10 днів відповідачка
заборгувала - 145 грн. з розрахунку: 10 днів х 17.32 грн. = 173,  20 грн. - відрахування в сумі 28,  20 грн. = 145, 00 грн.

З
матеріалів також вбачається,  що в період
з 27.05.2006 року по 03.06.2006 року ОСОБА_3 перебувала на лікарняному
листі,  допомога по тимчасовій
непрацездатності відповідачкою не виплачена,
що вона підтвердила в судовому засіданні,  у зв'язку з чим належить стягнути на користь
позивачки на підставі ст.ст. 35,  37
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,  зумовленими народженням та похованням» №
2240-ІІІ від 18 січня 2001 року допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі
52 грн. з розрахунку: середня заробітна плата 17.33 грн. х 60 % х 5 днів = 52
грн.

Згідно
ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому працівникові сум у встановлені строки
підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак в
судовому засіданні позивачка не надала доказів на підтвердження своїх позовних
вимог про стягнення компенсації у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні,  не надала доказів на
підтвердження тих обставин,  що вона
зверталася до роботодавця з вимогою розрахунку,
у зв'язку з чим колегія суддів вважає вказані позовні вимоги ОСОБА_3
необгрунтованими та такими,  що не
підлягають задоволенню.

Позивачка
наполягала на своїх позовних вимогах про стягнення компенсації за відпрацьовані
святкові дні та надурочний час,  однак не
надала суду доказів на підтвердження зазначених позовних вимог,  у зв'язку з чим в цій частині позову також
необхідно відмовити.

Колегія
суддів вважає,  що позов ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню,  оскільки ґрунтується на законі.

З
урахуванням обставин справи,  колегія
суддів вважає,  що незаконними діями
відповідачки спричинено моральну шкоду позивачці і з урахуванням характеру та
ступеню моральних страждань ,  їх
тривалості,  обставин спричинення шкоди
,  колегія суддів вважає,  що підлягає стягненню з відповідачки на
користь позивачки сума моральної шкоди - 30 грн.

Таким
чином,  оскільки суд першої інстанції при
постановленні рішення про відмову в задоволенні позовних вимог допустив
невідповідність висновків обставинам справи,
недоведеність обставин,  що мають
значення для вирішення справи,  які суд
вважав встановленими,  що є підставою для
скасування рішення та постановления
нового рішення відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3,
підлягає  стягненню  на її
користь     з  відповідачки     компенсація  за

невикористану
відпустку в сумі 145 грн.,  допомога по
тимчасовій непрацездатностіі - 52 грн.,
в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30 грн. і на користь держави
судовий збір - 59 грн. 50 коп.

На
підставі викладеного ,  керуючись ст.ст.
303,  307,  п.п.2,
3 ст. 309,  314,  316 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2006 року
скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_3.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 145
грн.,  допомогу по тимчасовій
непрацездатності- 52 грн.,  в рахунок
відшкодування моральної шкоди - 30 грн. і на користь держави судовий збір - 59
грн. 50 коп.

В іншій частині
позову відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення,
але може бути

оскаржено у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з

дня набрання ним
законної сили.