РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УК РАЇНИ

5 липня 2007
року

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого -
Фащевської Н.Є. суддів - Гурзеля І.В.,
Жолудько Л.Д. при секретарі - Жовняревич Т.М.

з участю - ОСОБА_4,  адвоката ОСОБА_1,  представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заліщицького районного суду від 5 квітня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і
моральної шкоди,  заподіяної злочином.

Встановила:

У
вересні 2006 р. ОСОБА_43вернувся
в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди,  завданої злочином.

В
уточнених позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача майнову шкоду
в сумі 34874, 13 грн.,  моральну - 7000
грн.,  судові витрати -18919, 06
грн.,  витрати,  пов"язані з наданням правової
допомоги,  в сумі -700 грн. Усього
позивач просив стягнути з відповідача 54493 грн. 19 коп. шкоди.

Рішенням
Заліщицького районного суду від 5.04.2006 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 11810
грн. 49 коп.

У задоволенні
решти вимог відмовлено.

Повернуто
ОСОБА_4 судовий
збір в сумі 49 грн. 17 коп. та 255 грн. 25 коп.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду в частині відмови в позові про стягнення моральної шкоди в сумі
7000 грн.,  судових витрат - компенсації
втраченого заробітку в сумі 6861 грн. 50 коп. та втраченого доходу від
підприємницької діяльності в сумі 31934 грн. 13 коп. скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення,  яким задовольнити
ці вимоги в повному обсязі,  посилаючись
на те,  що суд зібраним доказам в цій
частині дав неправильну оцінку.

Справа
№22а- 662                                               Головуючий
у 1 інстанції- Дудяк СІ.

Категорія-
20                                                                 Доповідач
- Жолудько Л.Д.

2

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримали,  зіславшись на
доводи,  викладені в ній.

Представник
ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнала і пояснила,  що судом повно і об"єктивно встановлені
обставини справи і ухвалено законне та обгрунтоване рішення.

Розглянувши
справу,  перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  заслухавши пояснення учасників апеляційного
розгляду справи,  колегія вважає,  що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до
часткового задоволення,  а рішення суду
-до часткового скасування в частині відмови в задоволенні решти вимог ОСОБА_4 і ухвалення в
цій частині нового рішення.

Судом
встановлено,  що вироком Заліщицького
районного суду від 14.12.2004 р. відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні
злочину,  передбаченого  ст. 122ч.1 КК України,  за те,
що він 23.08.2004 р. на вул. Наливайка у смт. Товсте Заліщицького району
під час суперечки з ОСОБА_4 викрутив останньому ліву руку,  заподіявши середньої тяжкості тілесні
ушкодження,  що спричинило тривалий
розлад здоров"я у вигляді закритого перелому човникоподібної кістки лівої
китиці.

Шкода,  завдана відповідачем позивачеві ушкодженням
здоров"я складається з:

·
витрат на придбання ліків у сумі 60 грн.;

·
необхідності придбання путівки на санаторно-курортне
лікування в ДП "Клінічний санаторій "Хмільник" вартістю 2940
грн.

Судові
витрати,  пов"язані з розглядом
судової справи,  складаються з:

·
витрат,
пов"язаних з переїздом до іншого населеного пункту,  у сумі 6608 грн. 09 коп.;

·
оплати добових на суму 1000 грн.;

-          витрат на правову допомогу в сумі 562
грн. 40 коп.

Апеляційним
судом встановлено,  що неправомірними
діями відповідача

ОСОБА_2
позивачеві ОСОБА_4 було
спричинено моральну шкоду,  яка полягала
в його моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я,  фізичному болю,  порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Позивачем
ОСОБА_4 понесено також витрати,
пов"язані з його явкою до суду,
у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за 22 дні,  обчислені пропорційно від розміру мінімальної
заробітної плати,  і складають суму 402
грн. 80 коп.

Відмовляючи
позивачеві в грошовому відшкодуванні моральної шкоди,  суд виходив з того,  що вироком Заліщицького районного суду від
14.12.2004 p.,  яким визнано ОСОБА_2 винним у скоєнні злочину,  передбаченого
ст. 122ч.1 КК України,
встановлено,  що у виникненні
конфлікту між відповідачем ОСОБА_2 і позивачем ОСОБА_4 є вина самого
потерпілого.

3

Однак,  сам по собі ступінь вини потерпілого в
заподіянні йому моральної шкоди з вини її заподіювана,  може бути врахований при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди,  а не є
безумовною підставою для відмови в такому позові.

Колегія
вважає,  що розмір грошового
відшкодування позивачеві моральної шкоди слід визначити в сумі 1000 грн. з
урахуванням конкретних обставин скоєного ОСОБА_2 злочину,  глибини душевних і фізичних страждань
позивача,  пов"язаних з ушкодженням
здоров"я,  ступеню вини заподіювана
шкоди та вимог розумності і справедливості.

Немотивованою
є відмова суду в задоволенні частини вимог позивача про стягнення судових
витрат,  пов"язаних з його явкою до
суду,  а саме: компенсації за втрачений
заробіток або відрив від звичайних занять,
передбаченої  ст. 85ч.2 ЦПК
України.

Відповідно
до змісту ч.2  ст. 85 ЦПК України
стороні,  на користь якої ухвалено судове
рішення,  крім добових,  сплачується іншою стороною компенсація за
втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений
заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного
заробітку,  а компенсація за відрив від
звичайних занять -пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничні
розміри цієї компенсації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Суд,  стягнувши з відповідача на користь позивача
добові,  не звернув увагу на положення
вищезгаданої статті,  якими передбачено
також стягнення компенсації за втрачений заробіток чи відрив від звичайних
занять.

Колегія
вважає,  що на користь позивача з
відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді компенсації за відрив від
звичайних занять,  оскільки позивач,  як суб"єкт підприємницької діяльності -
фізична особа від зайняття цією діяльністю отримував дохід,  а не зарплату,  визначення якої і порядок оплати встановлені
в  ст.
ст. 94,  97 КЗпП України.

Відповідно
до п.3 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. за
№590 "Про граничні розміри компенсації витрат,  пов"язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ,  і порядок їх
компенсації за рахунок держави" граничний розмір такої компенсації за
відрив від звичайних занять стороні,  на
користь якої ухвалено судове рішення обчислюється пропорційно до розміру
мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір,  обчислений за фактичні години відриву від
звичайних занять.

Розмір
цієї компенсації за відрив позивача від звичайних занять,  пов"язаних з явкою до суду до іншого
населеного пункту за 22 дні,  визначений
в сумі 402 грн. 80 коп.,  виходячи з
такого розрахунку:

- на
переїзд до іншого населеного пункту на судові засідання 4.10.06 p.,
17.10.06 p.,  3.11.06 p.
позивачем затрачено 11 днів. Мінімальна зарплата в цей період становила 375
грн.,  одноденна - 17, 05 грн. (норма тривалості
робочого часу в жовтні,  листопаді 2006
р. становила 22 робочих дні).

4

Усього за
вказаний період підлягає компенсації сума 187, 55 грн.;

- на
переїзд до іншого населеного пункту на судові засідання 19.12.06 p.,
1.02.07 p.,  15.02.07 p.,  15.03.07 p.
затрачено 11 днів (на судове засідання 19.12.06 р. - 2 дні,  на решту судових засідань по 3 дні).
Мінімальна заробітна плата в цей період становила 400 грн.,  одноденна в грудні 2006 р. -19, 05 грн. при
нормі тривалості робочого часу 21 робочий день; у лютому 2007 р. - 20 грн. при
нормі тривалості робочого часу 20 робочих днів; у березні 2007 р. - 19, 05 грн.
при нормі тривалості робочого часу 21 робочий день.

Усього
за вказаний період підлягає компенсації сума 215 грн.,  а за відрив від звичайних занять за 22 дні -
402 грн. 80 коп. (187 грн. 55 коп. + 215 грн. 25 коп.).

Виходячи
з наведеного,  колегія вважає,  що рішення суду в частині відмови позивачеві
в позові про стягнення моральної шкоди і витрат,  пов"язаних' з явкою позивача до суду є
таким,  що підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення,  яким вказані
вимоги підлягають до часткового задоволення.

Разом з
тим,  колегія погоджується з висновком
суду про відмову в позові про відшкодування майнових збитків у вигляді
втраченого доходу потерпілого внаслідок ушкодження здоров"я,  оскільки позивачем не подано,  а судом не здобуто доказів на підтвердження
втрати ним таких доходів під час лікування.

Із
довідки ДТП у м.
Чернівці за №4942/17-213 від 2.04.2007 р. про доходи позивача в 2003 - 2005 p.p. вбачається,  що в П-му кварталі 2004 р. (у період до
травмування позивача) його дохід складав 15000 грн.; у Ш-му кварталі 2004 р. (у
період отримання ним травми і лікування) - 21550 грн.; у ІУ-му кварталі 2004 р.
(посттравматичний період) - 31214 грн.

Доводи
апелянта про безпідставність відмови суду в стягненні матеріальних збитків у
вигляді втрати доходу на підставі  ст.
1198 ЦК України
колегія до уваги не приймає,  оскільки
положення цієї статті передбачають лише порядок визначення розміру доходу,  втраченого внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров"я фізичної особи - підприємця і поширюються відповідно
до вимог  ст.  ст. 1195,
1197 ЦК України
на випадки відшкодування втрати такого доходу потерпілому внаслідок втрати чи
зменшення його професійної або загальної працездатності.

З
урахуванням того,  що у встановленому
порядку позивачеві не визначено ступінь втрати чи зменшення професійної або
загальної працездатності,  його вимоги
про стягнення річного доходу,  одержаного
в попередньому господарському році,
поділено на 12,  є безпідставними.

А тому в
цій оскаржуваній частині колегія вважає рішення суду таким,  що ухвалене з додержанням норм матеріального
і процесуального права,  і підстав для
його скасування не вбачає.

5

На
підставі  ст.  ст.
22,  23,  1195,
1197,  1202 ЦК України,  керуючись
ст.  ст.  307,
ч.1, п.2; 309,  ч.1, п.3; 313; 314, ч.2; 316; 317; 319;
324; 325 ЦПК України,  колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 частково
задовольнити.

Рішення
Заліщицького районного суду від 5.04.2006 р.
у частині відмови в задоволенні решти позовних вимог скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення,  яким позовні
вимоги ОСОБА_4 про
стягнення моральної шкоди,  втраченого
доходу від підприємницької діяльності і витрат,
пов"язаних із явкою позивача до суду частково задовольнити.

Стягнути
із ОСОБА_2 на' користь ОСОБА_4 1000
грн. моральної шкоди і 402 грн. 80 коп. витрат,
пов"язаних із явкою позивача до суду.

У позові
про стягнення втраченого доходу від підприємницької діяльності в сумі 31954
грн. 13 коп. відмовити.

Стягнути
із ОСОБА_2 7 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
цивільних справ (р/рахунок 0002,
одержувач УДК у М.
Тернополі,  22050000,  банк отримувача ГУДКУ у Тернопільській
області,  код платежу 23588119,  МФО
838012).

У решті -
рішення суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом 2-х
місяців з дня набрання ним законної сили.