Справа № 22ц-4878/07                     Головуючий в суді першої інстанції Стахова Н.В.
Категорія                                  Доповідач в
суді апеляційної інстанції Медведева
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21   вересня 2007
року                                    Колегія
суддів судової палати у цивільних

справах апеляційного суду Луганської області в складі :

Головуючого
- Медведєвої Л.П.

Суддів                 - Свінцової     Л.М.

Фарят'єва    С.О. при секретарі -Шестакової Ю.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в М.Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Лисичанського міського суду Луганської
області від 25 липня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2до
ОСОБА_1про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на
порушення судом норм матеріального права і ставить питання про скасування
рішення і ухвалення нового, яким стягнути з нього аліменти в розмірі 30% від
прожиткового мінімуму для дитини відповідного року щомісяця, починаючи з

22   червня 2007 року і до 25 грудня
2009 року, а після цієї дати в розмірі ]А

частини щомісяця з усіх видів доходу до повноліття дитини, тобто до 05

березня 2022 року.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на
утримання дитини задоволено, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання
неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, в розмірі Ул частини з
усіх видів заробітку / доходів /, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 червня 2007 року до
досягнення дитиною повноліття, тобто до 05 березня 2022 року включно, на
користь держави мито в сумі 51 гривня та 7 гривень 50 копійок на оплату витрат
з інформаційно-технічного розгляду справи, рішення в частині стягнення
аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Заперечення на
апеляційну скаргу від позивачки до суду не надано.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, причини неявки
не повідомила, про час і місце судового засідання її було оповіщено у
встановленому законом порядку.

Відповідач в
судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення відповідача,
дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів встановила наступне.

Звернувшись до суду з вказаною позовною заявою, позивачка
у викладенні обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, зазначила, що
вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину
-доньку ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_1народження. Інших дітей, непрацездатної дружини,
батьків відповідач не має, стягнень за виконавчими документами з нього не
справляється. Вони з відповідачем проживають окремо, добровільно матеріальну
допомогу на утримання дитини він не надає. Просила стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ХА частини доходу
щомісячно, починаючи з дня подання заяви до повноліття дитини , але не менше
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За результатами розгляду цивільної справи, судом першої інстанції були
встановлені наступні обставини.

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 від шлюбу, який
зареєстровано 01.11.2002 року, мають малолітню доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1народження.

Задовольняючи позов, суд виходив з положень ст.180 Сімейного Кодексу
України, яка встановлює обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей
до досягнення ними повноліття. Доводи відповідача щодо неможливості надавати
матеріальну допомогу дитині внаслідок щомісячного погашення заборгованості за
кредитним договором, судом першої інстанції не взяті до уваги, оскільки
аліментний обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини є абсолютним обов'язком
того з батьків, який проживає окремо від дитини.

При визначенні розміру аліментів, судом були враховані такі обставини, як
отримання відповідачем доходу за період з 01.01.2007 року по 01.07.2007 року в
сумі 10 396,83 гривень, також те, що відповідач на диспансерному обліку не
перебуває, інвалідом не визнаний, непрацездатних батьків та інших аліментних обов'язків
не має, і спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ¼  частини всіх видів його заробітку.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегія суддів
визнає, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 182
Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує :

1/ стан здоров'я
та матеріальне становище дитини ;

2/ стан здоров'я
та матеріальне становище платника аліментів ;

3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина ;

4/ інші
обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення всі ці умови враховані.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач працює постійно, має доход.
Даних про стан свого здоров'я відповідач до суду не надав, в судовому засіданні
про вказані дані пояснень не дав.

При викладених обставинах слід вважати, що стан здоров'я відповідача
належний, відповідач інвалідом не є.

Крім цього, відповідач не надав суду даних про наявність у нього на
утриманні інших осіб / дітей, непрацездатних батьків / і заперечень на позовну
заяву в частині відсутності у нього інших дітей , непрацездатних батьків, до
суду не надав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач, крім спільної з
позивачкою дитини - доньки, інших дітей і непрацездатних батьків не має.

Судом першої інстанції не встановлено і інших обставин, що мають істотне
значення при вирішенні питання про розмір аліментів, і відповідач їх не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач до 25
грудня 2009 року

зобов'язан виплачувати платежі за договорами кредиту,
колегія суддів вважає

необгрунтованими, оскільки погашення кредиту до інших
обставин, що мають

істотне значення при визначенні розміру аліментів на
утримання

неповнолітньої дитини , врахувати не можна.

Відповідач, як чоловік та батько, відповідно до норм Сімейного Кодексу
України повинен матеріально підтримувати свою дружину, свою сім'ю. Правильно
суд першої інстанції зазначив в рішенні, що аліментний обов'язок це абсолютний
обов'язок.

Відповідні роз'яснення з метою забезпечення правильного й
однакового застосування судами законодавства про стягнення аліментів дав в Постанові
від 15 травня 2006 року № 3 „ Про застосування судами окремих норм Сімейного
Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення
аліментів" Пленум Верховного Суду України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303,307,308,314,315
цПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Лисичанського міського суду Луганської
області від 25 липня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2до
ОСОБА_1про стягнення аліментів на утримання дитини, відхилити.

Рішення суду
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.