Справа № 22-2041/07.                                                        Головуючий
Категорія: - 33                                                                                  Лакомська
в апел. інстанції Кіт І.Н.
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого:
Кота І.Н.

суддів: Богонюка
М.Я., Штефаніци Ю.Г.

при секретарі:
Раб О.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою Львівського обласного ендокринологічного диспансеру управління охорони
здоров"я Львівської обласної державної адміністрації на рішення
Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2007р.

Заслухавши                   доповідь                 судді                 апеляційного                  суду,

пояснення
представників сторін на підтримання доводів апеляційної скарги і заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи , колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16
травня 2007р. задоволено позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівського
обласного ендокринологічного диспансеру про встановлення земельного сервітуту.

Встановлено право земельного сервітуту ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на проїзд по земельній ділянці Львівського обласного ендокринологічного
диспансеру за адресою : м.Львів, вул.Острожського, 1 для обслуговування
земельної ділянки по АДРЕСА_1. Зобов"язано Львівський обласний
ендокринологічний диспансер не чинити

перешкод позивачам у проїзді до земельної ділянки по АДРЕСА_1. Стягнуто з
відповідача в користь позивачів судові витрати у справі.

Рішення суду оскаржив Львівський обласний ендокринологічний диспансер В
апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення. Зокрема зазначає, що поза увагою і належною оцінкою з
боку суду залишились доводи відповідача про те, що у даному випадку йдеться про
лікувальний заклад, який в силу специфіки своєї роботи повинен перебувати в
режимі постійної цілодобової охорони з метою виключення доступу на територію,
де знаходяться об"єкти, а також хворі з невиліковними хворобами, які
можуть становити небезпеку для населення , в тому числі й мешканців сусідніх
будинків. Просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред"явлених
позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції
колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст.,ст. 4, 11, 60 ЦПК України суд захищає порушені
права та інтереси фізичних і юридичних осіб не інакше як за їх зверненнями, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В цьому зв"язку, суд повинен встановити, а сторони відповідно довести,
що встановленням земельного сервітуту дійсно зачіпаються їх безпосередні права
та обов'язки щодо предмету спору. Згідно із положеннями ст.98 ЗК України право
земельного сервітуту- це право власника або землекористувача земельної ділянки
на обмежене користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут
здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо
якої він встановлений.

Із змісту зазначеної норми випливає , що встановлення земельного сервітуту
можливе лише між: власникми або землекористувачами, права яких належно
засвідчено правовстановлюючими документами визначеними ст. ст. 125, 126 ЗК
України , тобто державними актами.

Якщо права позивачів засвідчено виданим 04.02.04р. на
ім"я ОСОБА_2 державним актом про право власності на земельну ділянку
площею 0,0966 га. закріпленої за усім будинковолодінням по АДРЕСА_1 ( а.с.10),
то на підтвердження права свого користуваня відповідачем представлено висновок
державної землевпорядної експертизи від 08 серпня 2005р.( а.с.14) , де лише
пропонується закріпити в постійне користування за Львівським  обласним
ендокринологічним
диспансером  земельну  ділянку

площею
0,5452 га. , який
не є правоустановлючим документом про право власності чи постійного
землекористування відповідача.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, яким
покладено обов'язок про встановлення земельного сервітуту на відповідача, право
власності чи постійного користування земельною ділянкою якого належно не
посвідчено та не встановлено, залишатися в законній силі не може і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові за його
безпідставністю.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського обласного
ендокринологічного диспансеру задоволити. Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 16 травня 2007р. скасувати й ухвалити у справі нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення
земельного сервітуту.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення та може бути оскаржене протягом двох місяців з дня набрання
ним законої сили, шляхом подання на нього касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.