Справа
№ 22ц-4202/2007 р.                                                  Головуючий
23                                                                            суддя
Доповідач суддя
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 липня
2007 р. Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого
судді:                                           Костюченко
Н.Є.

Суддів:                                        Басуєвої
Т.П.,  Повєткіна В.В.

При
секретарі:                                                    Качур
Л.В.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні в М. Дніпропетровську цивільну спра­ву за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20
листопада 2006 року

за
позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та Прива­тного підприємця ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,  -

встановив:

У грудні
2004 ОСОБА_2  звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 та
Приватного підприємця ОСОБА_1,  посилаючись
на те,  що 15 лютого 2004 року у М.
Павлограді на вул. Дніпровській в районі пр.Шахтобудівників з вини
ОСОБА_3,  який керував автомобілем
Опель-Астра державний № НОМЕР_1,
здійснено ДТП,  внаслідок чого
пошкоджено належний їй автомобіль Мазда-626 державний № НОМЕР_2,  яким за довіреносте керував її чоловік
ОСОБА_4,  а 16 лютого 2004 року у М.
Павлограді на вул. Дніпровській в районі вул. К.Маркса з вини ОСОБА_5,  який керував автомобілем Газель державний №
НОМЕР_3,  належним ПП ОСОБА_1,  здійснено ДТП,  внаслідок чого додатково пошкоджений належний
їй автомобіль Мазда-626. У зв'язку з викладеним позивачці спричинено
матеріальну шкоду у розмірі 3610, 26 грн.,
нею понесені витрати на проведення експертної оцінки у сумі 390, 00 грн.
та 60, 00 грн. на проїзд. Крім того просила стягнути моральну шкоду у сумі
5000, 00 грн.,  оскільки у зв'язку з
пошкодженням автомобіля була обмежена в користуванні ним.  Вважає,
що шкода та витрати їй спричинені діями обох відповідачів (а.с. 2-3).

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада
2006 року позовні вимоги ОСОБА_2  задоволені частково,
на її ко­ристь з ОСОБА_3 та ОСОБА_1
стягнуто солідарно матеріальну шкоду у сумі 1897, 40 грн.,  моральну шкоду у сумі 2000, 00 грн.,  судові витрати у сумі 488, 50 грн.,  в іншій частині позову відмовлено (а.с.
79-81).

В
апеляційній скарзі (а.с. 86-90)ОСОБА_1  просить рішення суду першої інстанції скасувати у зв'язку
з неповним з'ясуванням обставин справи,
що мають значення для справи,
невідповідністю висновків суду обставинам справи,  та недове­деністю обставин,  які суд вважає встановленними,  і в позові відмовити,  посилаючись на те,  що:

під час ДТП 16 лютого 2004
року було зіткнення з автомобілем Москвіч,
а не з автомобілем позивачки,  який
вже був пошкоджений;

під час
проведення експертної оцінки пошкоджень позивачка не вказала на ушко­дження
автомобіля з вини водія ОСОБА_5.

Апеляціційна
скарга ОСОБА_3,  в якій ставилося питання про скасуван­ня
рішення суду у зв'язку з недоведеністю його вини в ДТП (а.с. 94-95),  ухвалою апеляційного суду від 19 квітня 2007
року залишена без розгляду у зв'язку з пропу­ском строку на апеляційне
оскарження (а.с. 100).

В частині відмови в позові рішення суду сторонами не оскаржене. Перєвіривши
законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги і вимог,  заявлених у
суді першої інстанції,  апеляційний суд
вважає,  що скарга є обгрунтованою і
підлягає задоволенню з наступних

Постановлюючи
рішення,  суд першої інстанції
встановив,  що сумісними діями ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 (робітника Приватного підприємця ОСОБА_1),  які згідно з постановами суду про притягнення
їх до адміністративної відповідальності визнані винними у скоєнні ДТП 15 та 16 лютого
2004 року,  автомобілю ОСОБА_2  згідно з висновком судової авто-технічної
експертизи завдано матеріальної шкоди у розмірі 1897, 40 грн.,  а позивачці спричинено моральну шкоду
внаслідок неможливості користуватися автомобілем у розмірі 2000, 00 грн.

Колегія
суддів вважає,  що висновок суду першої
інстанції стосовно вини ОСОБА_5 у спричиненні матеріальної та моральної шкоди
позивачці внаслідок по­шкодження її автомобіля у зв'язку з тим,  що він визнаний винним у скоєнні 16 люто­го
2004 року ДТП,  не відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

З
матеріалів адміністративної справи № 3-1755/04 стосовно визнання ОСОБА_5 винним
у скоєнні ДТП 16 лютого 2004 року за участю автомобілів,  належних по­зивачці,  Приватному підприємцю ОСОБА_1 та
ОСОБА_6,  вбачається,  що згідно зі схемою ДТП автомобіль ОСОБА_6
внаслідок зіткнення отримав пошкодження у задній частині,  спереду у автомобіля ОСОБА_6 пошкоджень не
зафіксовано.

За таких
обставин немає підстав вважати,  що у
зв'язку з зіткненням автомобі­ля ОСОБА_5 з автомобілем ОСОБА_6 мало місце зіткнення
автомобіля ОСОБА_6з автомобілем ОСОБА_2

Тому
немає підстав вважати доведеним,  що
діями ОСОБА_5 автомобілю ОСОБА_2  були спричинені додаткові пошкодження.

У
зв'язку з цим рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  матеріальної
та моральної шкоди солідарно з ОСОБА_3 підлягає скасуванню у зв'язку з
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зважаючи
на те,  що стягнення матеріальної та
моральної шкоди з ОСОБА_3 визначене суду солідарно з ОСОБА_1 ,  рішення суду першої інстанції під­лягає
скасуванню і в частині стягнення з ОСОБА_3

Оскільки
обставини по справі досліджені у повному обсязі,  апеляційний суд вважає необхідним постановити
нове рішення про відмову ОСОБА_2  у задоволенні позову до Приватного
підприємця ОСОБА_1  та часткове
задоволення позову ОСОБА_2  до ОСОБА_3

Згідно з
ч.4  ст. 61 ЦПК України постанова суду у
справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду,  що розглядає справу про цивільно-правові на­слідки
дій особи,  стосовно якої ухвалено
постанову суду,  з питань,  чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Як
вбачається з адміністративної справи № 3-4 524/07,  постановою Павлоградсь­кого міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2007 року адміні­стративне провадження
щодо скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушен­ня закрите,  але при цьому ОСОБА_3 визнаний винним у
порушенні Правил доро­жного
руху при зіткненні 15 лютого 2004 року з автомобілем ОСОБА_2

Тому
посилання представника відповідача ОСОБА_7 у суді апеляційної ін­станції на
те,  що постановою суду від 08 лютого
2007 року ОСОБА_3 звільне­ний від адміністративної відповідальності,  не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно з
висновком судової авто-технічної експертизи у зв'язку з пошкоджен­ням автомобіля
внаслідок ДТП
ОСОБА_2  завдано
матеріальної шкоди у розмірі 1897, 40 грн.,
що сторонами не оскаржується.

Відповідно
до п.3 ч.2  ст. 23 ЦК України моральна
шкода полягає у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна.

Зважаючи
на те,  що після ушкодження автомобіля
позивачка продовжувала ним користуватися (зокрема наступного дня після ДТП) колегія суддів
вважає,  що достат­ньою компенсацією
моральних страждань ОСОБА_2  внаслідок пошкодження автомобі­ля слід вважати стягнення
з ОСОБА_3 на її користь моральної шкоди у сумі 500, 00 грн.

Також на
користь позивачки з відповідача слід відшкодувати судові витрати у розмірі 449,
50 грн.

Зважаючи на те,  що відповідно
до  ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і запере­чень,  в решті позову ОСОБА_2  до ОСОБА_3 слід
відмовити.

У
зв'язку з викладеним і керуючись
ст.  ст. 307, 309, 314, 316
Цивільного процесу­ального кодексу України,
апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада
2006 року - скасувати.

В позові
ОСОБА_2 до
Приватного підприємця ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
- відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду у сумі 1897, 40 грн.,
моральну шкоду у сумі 500, 00 грн.,
судові витрати у сумі 449, 50 грн.

В решті
позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 -відмовити.

Рішення
Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховно­го
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.