УХВАЛА

Іменем   України

„12" липня
2007 року

колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в
складі:

головуючого
- судді                       Франовської
К.С.

суддів                                               Широкової
Л.В.

Товянської О.В.

при
секретарі судового                   Забеліній
О.О.

засідання з
участю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Житомирі

апеляційну  скаргу                    ОСОБА_1,  ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинку та земельної ділянки недійсним
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування
будинку та земельної ділянки недійсним та визнання права власності на 1А
частину будинку та земельної ділянки на рішення Баранівського районного суду
Житомирської області від 21 травня 2007 року,

встановила:

В січні
2007 року ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_3 про визнання договору дарування
1/3 частини будинку по вулиці АДРЕСА_1 та 1/3 частини земельної ділянки біля
цього будинку,  укладеного 16.02.2006
року,  недійсним.  Свій позов мотивував тим,  що він вчинив цей правочин під впливом обману
та помилки. Відповідачка брала на себе виконання обов'язків дружини,  обіцяла допомагати по господарству,  готувати їжу,
доглядати його. Проте,  після
оформлення договору дарування вселилася в будинок,  поміняла замки,  обов'язків,
які брала на себе,  не
виконує,  створила умови неможливі для
сумісного проживання.

В процесі
розгляду справи позивач уточнив свої вимоги. Просив визнати договір дарування
недійсним,  оскільки його уклав без згоди
своєї дружини,  з

Справа №
22 /1513               Головуючий у 1
інстанції   Хохлюк Т.О.

Категорія
1З                           Суддя
доповідач у 2 ін ст.  Широкова Л.В.

якою
перебував у шлюбі. Подароване є спільною сумісною власність з його дружиною
ОСОБА_1

В травні
2007 року ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов,
в якому просила визнати договір дарування 1/3 частини будинку та 1/3
частини земельної ділянки недійсним та визнати за нею право власності на Уг
частину будинку та земельної ділянки,
посилаючись на те,  що вони з
ОСОБА_2 почали проживати у її будинку,  у
якому проживала її престаріла мати та двоє синів. За спільні кошти вони купили
спірний будинок за 6890 грн. Продавці погодились отримати під час укладення
угоди 5300 грн.,  а решту суми почекати.
Вона з ОСОБА_2 спільними зусиллями зробили ремонт в будинку та вселилися. До
21.09.2003 року доплатили борг продавцям.
З ними проживала її мати,  яка і
була з цього будинку похована. Перша дружина ОСОБА_2 ніякої участі в купівлі
будинку не приймала,  ніяких стосунків з
останнім з липня 2002 року не підтримувала. її ОСОБА_2 обманув,  пішов в нотаріальну контору та оформив
будинок на себе. Вона намагалась захистити своє право на будинок,  а тому умовила ОСОБА_2 подарувати їй частку.
Проте,  він подарував їй тільки 1/3
частину. Просила суд визнати правочин недійсним як удаваний.

Рішенням
Баранівського районного суду Житомирської області від 21 травня 2007 року
ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволений. Визнано
недійсним договір дарування 1/3 частини жилого будинку та 1/3 частини земельної
ділянки,  які розташовані по
вулиціАДРЕСА_1,  який був укладений 16
лютого 2006 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Уг частину будинку та
Уг частину земельної ділянки,
розташованої по вулиціАДРЕСА_1.

В
апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рішення суду просять скасувати як
таке,  що не відповідає дійсним
обставинам справи та вимогам закону. Апелянти вважають ,  що суд не правильно застосував норми
сімейного законодавства та не взяв до уваги роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України від 28.04.1978року „Про судову практику про визнання угод
недійсним".

Апеляційні
скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до вимог  ст. 213 ЦПК України судове
рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення,  коли
воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин,  на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,  підтверджених
тими доказами,  які були дослідженні в
судовому засіданні. Суд має в рішенні не лише перерахувати докази,  він повинен кожний доказ проаналізувати,  оцінити його достовірність та допустимість.

В
порушенні вищезазначеної норми права,
суд першої інстанції в рішенні не зазначив з яких підстав визнає
правочин недійсним.

Крім
того,  як вбачається з матеріалів справи,  апеляційний суд,  скасовуючи попереднє судове рішення по даній
справі,  зазначив про необхідність суду
першої інстанції при новому розгляді справи уточнити позовні вимоги ОСОБА_2
щодо підстав визнання договору недійсним.

23
квітня 2007 року ОСОБА_2 заявою уточнив свої вимоги та просив визнати договір
дарування недійсним з підстав відсутності згоди дружини ОСОБА_1 на укладення
договору. Проте,  від попередніх своїх
вимог,  щодо визнання правочину недійсним
внаслідок помилки та обману ОСОБА_2 не відмовився,  і ці позовні вимоги залишилися судом не
розглянутими.

Відповідно
до п.5 ч.1  ст. 3П НІЖ України,  рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд,
оскільки суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не може бути
усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

Керуючись  ст.
ст.  304, 307, 313-315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1,  ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення
Баранівського районного суду Житомирської області від 21 травня 2007 року
скасувати,  а справу направити на новий
розгляд до того ж суду іншим суддею.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців
з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.