УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 липня
2007 року Апеляційний суд Житомирської області в складі :

головуючого  Головчук С. В.

суддів Миніч Т.І.,  Павицька Т.М.

при секретарі Прищепі О.А.

з участю прокурора Сидоренко О.П.

сторін
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Житомирі цивільну справу за позовом прокурора Корольовського району
м.  Житомира в інтересах Житомирської
міської ради до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання

такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням за  апеляційною  скаргою ОСОБА_1,   ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.  Житомира від 17 квітня 2007  року,
-

встановив:

в січні
2007 року прокурор звернувся з позовом до відповідачів про визнання
такими,  що втратили право користування
жилим приміщенням.  Він зазначав,  що відповідачі в 1994 року виїхали з квартири
АДРЕСА_1. Родина ОСОБА_1 постійно проживає в с.
Чаплине,  Дніпропетровської
області,  Васильківського району.
Посилаючись на підстави,
передбачені  ст. 107 ЖК,  просив задовольнити позов.

Рішенням
Корольвського районного суду м.  Житомира
від 17 квітня 2007 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими,  що втратили право користування жилим
приміщенням квартирою АДРЕСА_1Стягнуто з відповідачів судові витрати в дохід
держави.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3. порушують питання про скасування
рішення суду,  посилаючись на те,  що судом дана неналежна оцінка зібраним
доказам.  Зокрема,  суд не прийняв до уваги судові рішення,  якими відповідачів вселено у спірну квартиру
і виселено сім'ю ОСОБА_4 без надання іншого жилого приміщення. Судом
порушено  ст.  61 ЦПК України,  відповідно до якої обставини,  визнанні судовим рішенням у цивільній справі
не

Справа
№22ц/1320                                              Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Котік Т.С.

Категорія
32                                                                           Суддя-доповідач
Головчук С. В.

доказуються при
розгляді інших справ,  у яких беруть
участь ті самі  особи,   щодо
якої  встановлено ті  обставини.
Вважають,   що судовими
рішеннями  встановлено  їх
право  проживання  в
спірній квартирі.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної
скарги,  суд вважає,  що скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судом відповідачка ОСОБА_1 була
наймачем квартири АДРЕСА_1Питання про визнання відповідачів такими,  що втратили право користування зазначеним
жилим приміщенням вперше було порушено чоловіком ОСОБА_1 ОСОБА_2  у 1998 році в зв'язку із виїздом відповідачів
на інше постійне місце проживання в с.
Чапліне Васильківського району Дніпропетровської області. Проте його
позовна заява залишена без розгляду 12.03.1999 року,  а 16.03.1999 року він помер.

У
відповідності з  ст. 107 ЖК України та
роз'яснень,  даних Пленумом Верховного
Суду України у п.11 постанови №2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання,  що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України",  наймач
жилого приміщення або член його сім'ї,
що вибув на інше постійне місце проживання втрачає право користування
жилим приміщенням з дня вибуття,
незалежно від пред'явлення позову про це. На підтвердження висновку про
вибуття з квартири суд може брати до уваги будь-які фактичні дані,  що свідчать про обрання стороною іншого
постійного місця проживання (повідомлення про це в листах,  розписках,
утворення сім'ї в іншому місці,
перевезення майна,  виїзд в інший
населений пункт і постійна там прописка,
укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Судом
встановлено,  що у 1993 році відповідачка
ОСОБА_1 разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 1987 року народження виїхала в
с. Чаплине,  де уклала трудовий договір
на невизначений строк у Васильківській районній лікарні на посаду завідуючою
ФАП в с.  Журавлине та працювала там на
різних посадах до виходу на пенсію -01.06.2006 року.ОСОБА_2. з 1994 року по
2003 рік навчалась в Чаплинській середній школі. Викладене підтверджується
доказами,  що є у справі,  та поясненнями зазначених відповідачів,  які не заперечували факт проживання,  роботи та навчання в зазначеному населеному
пункті. Крім того,  30.08.1996 року
ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом - Ч частину будинку в с.  АДРЕСА_2,
в якому проживала без прописки.

ВідповідачкаОСОБА_3.
також виїхала із спірної квартири у 1996 році до с. Чаплине,  де 25.02.1998 року уклала шлюб з ОСОБА_5 та
народила дитину. В спірну квартиру до смерті батька ОСОБА_6 вона не
поверталась. Вказане підтверджується доказами,
дослідженими судом 1 інстанції.

За цих
обставин суд правильно визнав відповідачів такими,  що втратили право користування жилим приміщенням
з підстав,  передбачених  ст. 107 ЖК України.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що судовими
рішеннями встановлені обставини щодо права проживання відповідачів у спірній
квартирі є безпідставними. Як видно із змісту судових рішень по іншим справам,  предметом спору в яких були вимоги про
визнання недійсними приватизації спірної квартири,   договори її
купівлі-

продажу,  вселенняОСОБА_1
та виселення власників,  суди лише
виходили з  того,   що
відповідачі  ОСОБА_1  та ОСОБА_3.
у встановленому законом порядку не визнані такими,  що втратили право користування спірною
квартирою. Обставини щодо їх непроживання у цій квартирі судами не
перевірялись.

Суд
повно з'ясував обставини справи,
перевірив доводи сторін та виніс законне і обґрунтоване рішення,  яке відповідає матеріалам справи та
вимогам  ст. 107 ЖК України. Підстав для
його скасування немає.

Керуючись  ст.
ст. 209, 303,  307,  313-315 ЦПК України,  суд,  -

ухвалив:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 17 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу
проголошення.