АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

10
жовтня 2007 року                                                                            м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
:   Косогор
Г.О.

суддів :                                     Ткачук О.О.

Ісаєвої Н.В.

при секретарі:    Забалуєвій Г.М.  розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кілійського районного суду Одеської
області від 01 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємства "Будтранс" про стягнення оплати за час простою та
моральної шкоди,

встановила:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ПП "Будтранс",  в якому просив стягнути з відповідача оплату
за час простою з 01 січня 2003 року по 01 вересня 2005 року в сумі 2 038, 43
грн. та моральну шкоду в розмірі 7000 грн.,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що з 1980 року працював водієм автомобілю в ПП
"Будтранс",  але починаючи з
2003 року адміністрація ПП "Будтранс" не забезпечувала його постійною
роботою. В період з 2004 по 2005 роки він працював по декілька днів в місяць і
йому нараховувалась заробітна плата лише за виконану роботу. Час,  який він не працював,  не зі своєї вини,  йому не оплачували,  тому відсутність стабільно оплачуваної роботи
і не сплата простою порушила права позивача та спричинило моральну шкоду.

В судовому
засіданні позивач та його представник вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник
відповідача позов не визнав та надав письмові заперечення.

Рішенням
Кілійського районного суду Одеської області від 01 червня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу ,  в якій просить
рішення Кілійського районного суду Одеської області від 01 червня 2007 року
скасувати,  посилаючись на порушення
судом норм процесуального та матеріального права,  та ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь
судді-доповідача,  пояснення сторін,    що з"явилися,  перевіривши матеріали справи й обговоривши
доводи апеляційної скарги,  вважає що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи
у позові ОСОБА_1,  районний суд виходив з
того,  що у останнього

не
виникло право на оплату часу простою відповідно до  ст. 113 КЗпП України.

Головуючий
у 1 інстанції Бочаров
АЛ.                         Категорія
- 41

Доповідач    Косогор
Г.О.                                              Справа
№22-ц-4371

Однак погодитись
з таким висновком районного суду не можна,
оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи,  суд неправильно застосував норми
матеріального закону.

Судова колегія
вважає,  що вказані порушення призвели до
неправильного вирішення справи,  тому суд
апеляційної інстанції на підставі пп.3 і 4
ст. 309 ЦПК України,  рішення суду
першої інстанції скасовує,  ухвалює нове
рішення із наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено,
сторони по справі цього не заперечують,
що позивач був прийнятий до ПП "Будтранс" по переводу з
Кілійського державного кооперативу "Агробуд" 01.03.2002 року і
звільнився за угодою сторін 01.09.2005 року. Між сторонами існували трудові
правовідносини з відрядною оплатою праці. Як вбачається з виписок з табелів
обліку робочого часу позивач в 2003 році відпрацював 236 робочих днів,  отримуючи середню заробітну плату в розмірі
301 гривня,  в 2004 році відпрацював 188
робочих днів,  знаходився у відпустці 30
днів,  середня заробітна плата складала 352
грн.,  за 8 місяців 2005 року відпрацював
70 робочих днів,  35 днів знаходився у
відпустці,  середня заробітна плата
складала 439 грн.,  заробітна плата
нараховувалась щомісячно. Відповідно до умов колективного договору на 2003
-2005 рік з метою збереження працівників при зменшенні обсягів виробництва
відповідачем було введено тимчасово неповний робочий тиждень та неповний
робочий день,  а також передбачено
надавати без обмеження працівникам відпустки за їх бажанням без збереження
заробітку.

Частиною 3 статті
84 КЗпП України у редакції,  яка діяла до
06.02.2003 року була передбачена можливість у разі простою підприємства з не
залежних від працівників причин у визначеному колективним договором порядку
надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати.
За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником
заяви і термін перебування в ній не входив до часу оплачуваного простою,  якщо це не передбачено колективним договором.

Таким
чином,  висновки суду про відмову у
позові ОСОБА_1 у частині оплати часу простою за період до внесення змін у
редакцію  ст. 84 КЗпП України є
обгрунтованими.

Однак,  згідно зі змінами,  внесеним законом України № 490-1У від
06.02.2003 року у статтю 84 КЗпП України частина 3 статті 84 КЗпП України
виключена.

Згідно
розрахунку,  наданому відповідачем,  до виплати позивачу підлягає за час простою 1
456,  05 грн. що складає 2/3 частини
тарифної ставки за 115 днів простою починаючи з 2003 року.

Вимоги ОСОБА_1
про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі  ст. 237-1 КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться
у разі,  якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,  втрати
нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Відповідно до
ч.1  ст. 233 КЗпП України працівник може
звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного
(міського) суду в тримісячний строк з дня,
коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого
права,  а у справах про звільнення - в
місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

В
апеляційній скарзі позивач визнає,  що
він визнавав про "простой"
у той же день. Позовна заява з вимогою про відшкодування моральної шкоди за
період з 01.01.2003 року по 31.08.2005 року була надана позивачем до суду
26.10.2005 року. Однак,  як вбачається з
табелю обліку робочого часу водіїв ПП "Будтранс",  останній

працював до
свого звільнення лише три дні у травні 2005 року,  тобто вже тоді йому було відомо про порушення
трудових прав. Таким чином,  позивачем
пропущено строк звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди.

Оскільки у
справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів,  обставини справи встановлені судом повно і
правильно,  але допущено помилку в
застосуванні норм права,  колегія суддів
вважає за необхідне відповідно до
ст.  341 ЦПК скасувати ухвалене у справі
судове рішення та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_1

Керуючись  ст.
ст.  307, 309, 313, 315, 319 ЦПК
України судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення    Кілійського районного суду Одеської області
від 01 червня 2007 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з
Приватного підприємства " Будтранс" на користь ОСОБА_1 1 456 гривень
05 копійок за час простою.

В інший частині
позовних вимог - відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги на протязі двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.