Справа № 22-5289/2007
рік                          Головуючий у
1 інстанції Іванов В.М.
Категорія    26                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої
Краснощокової Н. С суддів
Маширо О.П.,  ІгнатовоїЛ.Є. при секретарі
Бондаренко Н.М.  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу по апеляції ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2 на рішення Петровського районного суду м. Донецька від 8
травня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на квартиру у порядку спадкування за заповітом та про вселення,

установив:

До
апеляційного суду звернулись позивачка ОСОБА_1 та її представник Поддубний з
апеляційною скаргою на рішення суду,
яким позивачці було відмовлено у задоволенні позову.

Суд
першої інстанції виходив з того,  що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_4.,
яка мала на праві власності квартиру АДРЕСА_1

9 грудня
2005 року ОСОБА_4. склала заповіт на ім"я позивачки,  який у подальшому був скасований новим
заповітом на ім"я відповідачки ОСОБА_3
яка є донькою померлої.

Оспорюючи
заповіт на ім"я ОСОБА_3  позивачка -
на думку суду - не надала ніяких достовірних доказів щодо визнання цього
заповіту недійсним,  вона також
відмовилась від проведення призначеної судом судово-психіатричної експертизи
відносно померлої,  тому суд першої
інстанції не знайшов підстав для задоволення цього позову.

В
апеляційній скарзі позивачка та її представник просять скасувати рішення суду
та ухвалити нове,  яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі,
оскільки вважає,  що суд,  ухвалюючи рішення,  порушив вимоги матеріального і процесуального
права.

Зокрема,  суд не врахував,  що на час складання померлою нового заповіту
на ім"я відповідачки,  позивачка
ОСОБА_1 була неповнолітньою,  тому при
складанні нового заповіту вимагалась згода органу опіку та піклування. Проте
суд,  незважаючи на її клопотання,  не притягнув до участі у справі цей орган.

Суд
безпідставно позбавив її права на житло,
оскільки не врахував,  що вона

була довгий час
зареєстрованою у спірній квартирі,
знялась з реєстрації на час навчання,
тому за нею зберігалось право користування жилою площею.

Суд
також не врахував,  що від проведення
експертизи вона відмовилась через відсутність коштів,  хоча вона певна,  що бабуся знаходилась у вкрай хворобливому
стані,  тому не могла керувати своїми
діями,  коли складала новий заповіт за 20
днів до своєї смерті.

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає,  що
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення залишити без змін,
з таких підстав.

Згідно з
вимогами  ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

На думку
апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону,  тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи
рішення,  суд першої інстанції
всебічно,  повно і об"єктивно
дослідив надані сторонами докази,
правильно встановив фактичні обставини справи та зробив правильні
правові висновки про те,  що вимоги
позивачки не ґрунтуються на законі.

У
рішенні судом наведені відповідні мотиви,
з яких він його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не
спростовуються доводами скарги.

Розглядаючи
справу в межах заявлених вимог,  суд
першої інстанції підставно виходив з того,
що позивачка не надала до суду ніяких доказів на підтвердження свого
доводу про те,  що її бабуся під час
складання заповіту на ім"я відповідачки не могла розуміти значення своїх
дій. Від проведення посмертної психіатричної експертизи щодо цього ОСОБА_1
відмовилась,  ніяких інших переконливих
доказів не надала,  тому апеляційний суд
не може прийняти цей довід апеляційної скарги.

Не
ґрунтується на законі також довід скарги про те,  що під час складання заповіту на ім"я
відповідачки ОСОБА_3 нотаріус мала одержати згоду органу опіки та
піклування,  оскільки цей заповіт
скасовував попередній заповіт на ім"я позивачки,  яка на той час була неповнолітньою. Проте
спадкодавець не обмежений у своєму волевиявленні при складанні заповіту на своє
майно,  тому такий довід апеляційної
скарги також не є підставним.

Що
стосується права позивачки на користування жилою площею у спірній
квартирі,  то з матеріалів справи
вбачається,  що ОСОБА_1 була знята з
реєстрації у спірній квартирі 29 жовтня 2005 року у зв"язку з вибуттям на
навчання. 2 листопада 2005 року вона була зареєстрована у гуртожитку
навчального закладу у м. Донецьку по бул.
Богдана Хмельницького до 1 липня 2009 року на час навчання. Вказаний час ще
не сплинув,  позивачка продовжує навчання
у вищому навчальному закладі та продовжує у зв"язку з цим проживати у
гуртожитку,  де лишається зареєстрованою.

Оскільки
позивачка своє вселення у спірну квартиру пов"язувала з визнанням за нею
права власності на спірне житло та посилалась при цьому на відповідні правові
норми цивільного кодексу,  суд першої
інстанції,  відмовивши їй у визнанні
такого права,  обґрунтовано відмовив і у
вселенні з цих підстав.

Таким
чином,  апеляційний суд вважає,  що рішення суду першої інстанції як
таке,  що відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
слід залишити без змін,
апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Керуючись  ст.
ст.  308,  313,
315 ЦПК України,  апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Петровського районного суду м. Донецька від 8 травня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.