Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа №
22-1491   2007   р.                                         Головуючий
у 1-й інстанції-Заїка М. І.
- 2, 5                                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
серпня 2007 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Кіровоградської області в складі:

головуючої
судді: Авраменко Т.М.

суддів : Гайсюка
О.В., Суровицької Л.В.

при секретарі: Савченко Н.В. за участю
позивачки ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2007 року по
справі за позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права спільної сумісної власності подружжя.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивачки,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів,  -

ВСТАНОВИЛА:

В липні
2006 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
права власності на мікроавтобус, витребування майна з чужого незаконного
володіння та визнання правочину недійсним. .

Зазначала,
що перебувала з ОСОБА_2в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 1997 року, шлюб
розірвано 14 квітня 2006 року рішенням Устинівського районного суду.

В період
шлюбу вони придбали в липні 2004 року мікроавтобус "Форд-транзит" за
5000 доларів у гр.ОСОБА_4, що підтверджується його розпискою та довіреністю.В
процесі експлуатації мікроавтобуса в 2005 році вони придбали для його ремонту
запасних частин на суму 12500 грн. Вартість автобуса становить 37500 грн і вона
має право на 1/2 частину цього майна.

Скориставшись
погіршенням сімейних стосунків та генеральним дорученням на мікроавтобус,
відповідач ОСОБА_2 без її згоди оформив 13 квітня 2006 року право власності на
мікроавтобус на ім*я батька ОСОБА_3

Просила
визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13 квітня 2006 року, витребувати
майно з чужого незаконного володіння та визнати за нею право власності на 1/2
частину мікроавтобуса.

2

В ході розгляду справи позовні вимоги уточнила, просила визнати договір
купівлі-продажу автомобіль від 15 липня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2і нею
дійсним, визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 13 квітня
2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнати спірний автомобіль спільним майном
подружжя.

Рішенням
Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2007 року в
задоволенні Позову відмовлено . Суд встановив, що визнати дійсним договір
купівлі-продажу між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відсутні підстави,  оскільки цей договір не потребує
нотаріального посвідченням договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідає вимогам
закону, а визнати спірний автомобіль спільним майном подружжя неможливо із-за
того, що його власником є ОСОБА_3

В
апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення її позовних вимог. Посилається на те, що суд
неправильно застосував норми матеріального і процесуального права при вирішенні
спору,  дав неправильну оцінку доказам по
справжнє врахував пояснення продавця ОСОБА_4 про те, що автомобіль купляла вона
з колишнім чоловіком спільно, та письмові докази про сплату грошей за
автомобіль, що привело до неправильного вирішення спору.

В
засіданні апеляційного суду позивачка підтримала доводи апеляційної скарги,
пояснила, що неодноразово заявляла відвід судді, оскільки він перебуває в
дружніх стосунках з відповідачем ОСОБА_2, що було доведено в судовому
засіданні, однак її заява про відвід не була задоволена.

Колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , а рішення
суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд в суд першої інстанції
з наступних підстав.

Конвенція
про захист прав і основних свобод людини є частиною національного законодавства
України ( ст. 9 Конституції України).

Відповідно
до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року рішення
Європейського суду з прав людини є джерелом права в національному законодавстві.

ст. 6 Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов*язків
або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на
справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, створеним відповідно до закону..

Принцип
безсторонності і неупередженості суду при розгляді справи грунтується на двох
аспектах:

·
чи є суд безстороннім у суб*єктивному плані/тобто чи
відсутня особиста упередженість суддів;

·
чи наявні в объективному плані достатні зовнішні ознаки
безсторонності, чи дотримані в конкретній ситуації гарантії безсторонності, які
виключали б будь-які обгрунтовані сумніви з цього питання.

Як
вбачається з рішень Європейського суду з прав людини ("П*єрсак проти
Бельгії",  "Де Куббе проти
Бельгії"",  "Дактарас
проти Литви") при розгляді цивільної справи ні у кого не повинно бути
сумнівів в об*єктивності та неупередженості суддів.

Якщо є
обгрунтовані підстави вважати, що суддя не буде безстороннім, цей суддя має
бути усунутий від розгляду справи?

Відповідно
до п.4 ч.1  ст. 20 ЦПК України суддя не
може брати участь в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є
обставини, які викликають сумнів в об*єктивності та неупередженості судді.

З
матеріалів справи вбачається, що позивачка заявляла відвід головуючому по
справі судді Заїці М. І. з тих підстав, що він не може бути об*єктивним та
неупередженим по справі, оскільки перебуває в дружніх стосунках з відповідачем
ОСОБА_2та надавав йому консультації стосовно правовідносин, які є предметом
розгляду даної справи (а.с. 96). Факт таких особливих стосунків підтверджуються
поясненнями в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7  (а.с. 108), та дає підстави вважати, що суддя
не міг бути безстороннім та неупередженим при розгляді спору, що виник між
сторонами.

Однак ,
в порушення вимог п.4 ч. 1  ст. 20 ЦПК
України та  ст. 6 Конвенції про захист
прав і основних свобод людини ухвалою Устинівського районного суду від ЗО січня
2007 року в задоволенні заяви про відвід було відмовлено (а.с. 120).

Зазначене
дає підстави для висновку, що справу розглянуто неповноважним суддею, що
відповідно до п.1 ч.1  ст. 3П ЦПК України
є підставою для скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий
розгляд.

Відповідно
до  ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Результати
оцінки доказів по справі суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті (ч.4
ст. 212 ЦПК України).Однак в рішенні не дано ніякої оцінки поясненням
продавця ОСОБА_4. про те, хто ж саме був покупцем спірного майна та сплачував
за нього гроші (а.с. 157), а також розписці (а.с. 5), в якій зазначено, що
ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 5000 доларів за проданий мікроавтобус ,
не відображено в рішенні, чому ці докази не прийнято судом .

При
розгляді справи суд не з*ясував, хто ж був дійсним покупцем спірного майна:
подружжя ОСОБА_5 чи відповідач ОСОБА_3, а від з*ясування цієї обставини
залежить правильність вирішення спору, оскільки з договору купівлі-продажу від
13 квітня 2006 року, про визнання якого недійсним заявлено позов,  видно, що спірний мікроавтобус ОСОБА_4 продав
ОСОБА_3 (а.с. 17), а позивачка посилається на те, що покупцями мікроавтобуса
була вона і відповідач ОСОБА_2 і саме вони сплачували кошти і ці доводи
залишились судом не перевіреними.

Керуючись
п.5 ч.1  ст. 307,  п.1 ч.1
ст. 3П,  п.2 ч.1  ст. 314,
ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

4

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Скасувати
рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2007
року , а справу повернути в той Же суд на новий розгляд іншим суддею.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.