Справа 22ц-10 1122007                                   Головуючий в
1 інстанції Шум Л.І.
Категорія 21 (2)                                                  Доповідач
УХВАЛА

Іменем    України

25
квітня 2006 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
судді     Неклеси В.І.

суддів                              Митрофанової Л.В.,
Братіщевої Л.А.

при
секретарі        Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача -
ОСОБА_2, представника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі - ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу
від 29 червня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат",
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 червня 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволений.
З ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ВАТ «КЗРК») на користь
позивача стягнуто недоплату по щомісячних виплатах відшкодування втраченого
заробітку в сумі 5 144,13 грн., компенсацію втрати частини доходів в сумі З
323,29 грн., а також державне мито на користь держави в сумі 84,67 грн. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 1,50
грн., з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і профзахворювань України в м. Кривому Розі (далі Фонд
соціального страхування) стягнуто недоплату по щомісячних страхових платежах у
розмірі 8850,35 грн., компенсацію втрати частини доходів в сумі 2023,92 грн., і
щомісячно з 01.04.2006 року стягувати по 364,51 грн. до зміни обставин, що
тягнуть перерахунок щомісячних виплат. В решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі Фонд соціального страхування ставить
питання про скасування рішення суду і направлення справи на новий розгляд в
іншому складі суду, оскільки постановляючи рішення, суд першої інстанції не
взяв до уваги, що Фонд соціального страхування не є належним відповідачем по
справі, необгрунтовано відкоригував суми відшкодування шкоди на коефіцієнти
росту тарифних ставок і окладів, а не на коефіцієнти фактичного росту
заробітної плати, не перевірив, чи збільшилася фактична заробітна плата,
безпідставно застосував коефіцієнт 2 з 01.07.1994 року, 2.5 з 01.01.1996 року
та 1.25 з 1.06.1996 року, суд неправомірно стягнув компенсацію за затримку
страхових виплат та неправильно застосував п. 28 "Правил відшкодування
власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом
шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням

ним трудових обов'язків" надалі Правил відшкодування шкоди ,
затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472
, який встановив лише випадки перерахунку сум відшкодування шкоди, а не сам
механізм такого перерахунку, крім того судом не застосовано строк позовної
давності у три роки, що призвело до неправильного вирішення спору.

Представник  Фонду соціального страхування  апеляційну скаргу підтримала в повному
обсязі, просила рішення суду скасувати з направленням справи на новий розгляд.
Позивач ОСОБА_1 та його
представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, рішення суду
просили залишити без змін.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення осіб, які
з'явилися у судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач з 1968 року по
1979 рік працював на шахті «Жовтнева», що є структурним підрозділом ВАТ
«Криворізький залізорудний комбінат» гірничим майстром в шкідливих підземних
умовах праці, у зв'язку із чим завдано шкоду його здоров'ю. Згідно висновку
МСЕК від 10.04.1991 року йому встановлено 15% стійкої втрати працездатності, з
29.06.1992 року - 20%, з 14.05.1996 року - 25% безстроково.

У зв'язку з частковою втратою працездатності позивачу відповідачем
провадились виплати відшкодування втраченого заробітку з розрахунку базового
середнього заробітку за січень-квітень 1992 року по професії позивача та
ступеня втрати працездатності. Відповідачем коректувався розмір щомісячних
виплат на коефіцієнти підвищення тарифних ставок, та на коефіцієнти підвищення
сум відшкодування збитку.

Спір між позивачем та відповідачем ВАТ «КЗРК» виник з приводу розрахунків
та виплат відшкодування шкоди починаючи з січня 1996 року, так як відповідач
ВАТ «КЗРК» не застосував коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових
окладів на підприємстві за період з 01.01.1996 року по 01.05.2000 року.

Задовольняючи вимоги позивача в межах, які перевищують строк позовної
давності, суд першої інстанції виходив із того, що перебіг строку позовної
давності починається з дня виникнення права на позов, а право на позов виникає
з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права
(ст. 76 ЦК України в редакції 1963р.).

На думку колегії
суддів, такий висновок суду є невірним .

Суд першої інстанції не звернув увагу на норми ст. 71 ЦК України в
редакції 1963 року, з урахуванням правила п.6 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК 2003
року та роз'яснення, викладені в п.п. 1, 1-1, 1-2,22 постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року ( з подальшими змінами),
«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди», згідно з якими загальний строк, у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого права ( позовна давність), встановлюється
тривалістю у три роки. У випадках, коли вимоги потерпілого стосуються
перерахунку сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем (
у тому числі й у разі неправильного обчислення суми щомісячних платежів) при
задоволені позову, кошти стягуються за час, що не перевищує трьох років, які
передували моменту звернення особи до суду.

Відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року №
1105-Х1У "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" особам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня
2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з моменту
передачі відповідними підприємствами в установленому порядку документів, що
підтверджують право цих працівників на такі послуги.

Однак, стягуючи з ВАТ «КЗРК» страхові виплати
відшкодування шкоди за період починаючи з 01.05.1995 року, а з Фонду
соціального страхування щомісячні страхові платежі за період з 01 квітня 2001
року до 01.04.2006 року, суд не звернув уваги на це правило і не встановив, чи
дотримано позивачем строк позовної давності при звернені до суду з зазначеним
позовом.

Оскільки цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового
рішення судом першої інстанції, рішення суду підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд, згідно вимог п.5 ч.І ст. 311 ЦПК України.

Крім того, суду необхідно уточнити позовні вимоги ОСОБА_1, так у позовній
заяві позивач вказує, що заниження й незастосування коефіцієнтів росту
регресних виплат було допущено ВАТ «КЗРК» з 01.01.1996 року, проте оспорює
також незастосування коефіцієнту 1,41 з 01.05.1995 року на підставі спільної
постанови адміністрації і профспілкового комітету шахтоуправління «Жовтнева».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням
вимог матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню в повному
обсязі, з направленням справи на новий розгляд в той же суд.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, п.5 ч.І ст. 311, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в
м. Кривому Розі -задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 червня 2006 року
скасувати. Справу направити на новий розгляд в той же суд в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.