Справа №: 22ц-1652/07
рядка статистичного звіту: 33
Головуючий у першій інстанції: Савицький С.А.
Доповідач: Чужа Ю.Г.
УХВАЛА

іменем України

30 жовтня 2007 року                                                                                         м.
Ужгород

Колегія
суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в
складі суддів: Чужі Ю.Г. (головуючого), Боднар О.В., Куцина М.М., при секретарі
Довбака Т.О., з участю відповідача ОСОБА_1 та заінтересованої особи ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за
апеляційною скаргою Монастирецької сільської ради на рішення Хустського
районного суду від 13 липня 2007 року, -

встановила:

У
березні 2007 року Монастирецька сільська рада звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_1про вилучення частини земельної ділянки, посилаючись на те, що сільською
радою 24 жовтня 2005 року прийнято рішення про влаштування для мешканців села
дороги загального користування в урочищі «Мочарь» із виходом на центральну
дорогу. Оскільки вказана дорога має проходити через земельну ділянку
відповідача, то частину його ділянки, в розмірі 0,01 га, необхідно вилучити для
суспільних потреб.

Посилаючись
на дані обставини сільська рада, з урахуванням змін та доповнень своїх вимог,
просила постановити рішення, яким вилучити у ОСОБА_1, мешканця АДРЕСА_1земельну
ділянку площею 0,01 га для суспільних потреб із відповідним внесенням змін до
його державного акта на право приватної власності на землю.

Рішенням
Хустського районного суду від 13 липня 2007 року у задоволенні позову
відмовлено.

В
обґрунтування скарги сільська рада посилається на неправильне застосування
місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,
в зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про задоволення позову.

2

Заслухавши
осіб, які взяли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляції та
дослідивши матеріали справи, колегія судців дійшла висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Зі
змісту позовних вимог видно, що між сторонами виник спір, з приводу примусового
припинення права власності на земельну ділянку, яка необхідна територіальній
громаді для суспільних потреб (прокладання дороги загального користування).

Відповідно
до п. «г» ч. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на землю
(відчуження земельної ділянки) для суспільних потреб здійснюється шляхом викупу
земельної ділянки.

Порядок
викупу земельної ділянки встановлений ст. 146 ЗК України, зі змісту якої
випливає, що сільська рада, у разі потреби вилучити земельну ділянку для
суспільних потреб, приймає рішення про викуп земельної ділянки і про це не
пізніше, ніж за один рік, письмово повідомляє власника землі. Далі
встановлюється вартість земельної ділянки і за наявності згоди власника
проводиться викуп.

Право сільської
ради на звернення до суду про примусове припинення прав на земельну ділянку,
згідно ч. 4 ст. 146 ЗУ України,
виникає у випадку, якщо власник земельної ділянки не згоден з викупною вартістю
земельної ділянки або відмовляється відчужувати землю в добровільному порядку.

Відповідно
до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Монастирецька
сільська рада не надала суду доказів про прийняття рішення про викуп земельної
ділянки, про повідомлення про це власника землі та про оцінку землі, тому
позовних вимог не довела.

За таких
обставин висновок суду першої інстанції про передчасність на недоведеність
позову є вірним.

Разом з
тим слід звернути увагу на те, що зміст рішення місцевого суду, як
найважливішого акта правосуддя, не повністю відповідає вимогам ст. 215 ЦПК
України. Зокрема, в мотивувальній частині рішення судом не зазначено: -
встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; -
мотивів, з якими суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення; - назви, статті, її частини,
абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу.

Оскільки
рішення місцевого суду по своїй суті є правильним та справедливим, а допущені
судом порушення процесуального закону носять формальний характер, дане рішення,
в силу ч. 2 ст. 308 ЦПК України, слід залишити без змін.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини
справи, дотримався процедури розгляду справи та дійшов вірного висновку про
недоведеність позову.

За таких
підстав слід визнати, що рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для
його зміни чи скасування немає.

3

Доводи апеляції висновків
суду не спростовують, а тому до уваги взяті бути не можуть.

Керуючись
ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Монастирецької сільської ради - відхилити.

Рішення
Хустського районного суду від 13 липня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.