АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц - 3115/ 2007                           Головуючий в 1 інстанції - Озерянська Ж.М.
-39/40                                             Доповідач  -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

12 червня 2007 року       Колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного

суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого   -
Глущенко Н.Г.

суддів                                             - Григорченка
Е.І.,  Красвітної Т.П.

при
секретарі  - Білоконь Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1на
рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 1 липня 2004 року по справі
за позовом ОСОБА_1до ЗАТ "Ерлан" про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  відшкодування моральної
шкоди та за зустрічним позовом ЗАТ "Ерлан" до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
Дніпропетровської міської лікарні №
5 про визнання недійсним листа непрацездатності і стягнення безпідставно
отриманої суми грошових доходів,  -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка
ОСОБА_1. звернулася до суду з апеляційною скаргою,  в якій просить скасувати рішення
Дніпропетровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01.07.2004
року та ухвалити нове рішення,  яким
задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначеним
рішенням ОСОБА_1. відмовлено в її позовних вимогах до ЗАТ "Ерлан" про
поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,  а
зустрічний позов задоволено. Суд визнав недійсним листок непрацездатності серія
55744 № 048568,  виданий з 10 по 24
лютого 2004 року лікарем Дніпропетровської міської лікарні № 5 та стягнув з
ОСОБА_1. на користь ЗАТ "Ерлан" 35, 64 грн. / а. с.  163-171
/.

Як на
підстави апеляційної скарги позивачка посилається на те,  що рішення є незаконним,  оскільки ухвалене з порушенням норм діючого
закону / а. с.
177-178 /.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
позивачка 03.02.2003 року
прийнята комірником складу сировини та матеріалів ЗАТ "Ерлан" згідно
наказу № 8-к від 03.02.2003 року/а. с.
13/.

Наказом № 18-к від 24.02.2004 року ОСОБА_1.
звільнена з роботи по п. 2
ст.
40 КЗпП України,  у зв'язку
невідповідністю займаній посаді та виконуваній роботі внаслідок

стану здоров'я,  яке перешкоджає продовженню роботи: інвалід 2 групи з
висновком про умови та характер роботи -
"непрацездатна" /
а. с.  14 /.

Починаючи
з 1987 року
позивачка є інвалідом 2 групи по
трудовому каліцтву,  тобто є
непрацездатною,  що підтверджується
довідкою Амур-Нижньодніпровської МСЕК м.
Дніпропетровська /
а. с.  74 /,  повторним
висновком МСЕК від 21.02.2002
року / а. с.
75/,  а також
пенсійним посвідченням -
з якого вбачається,  що з 2000 року позивачка
кожні 2 роки
проходить переогляди і їй продовжується виплата пенсії,  як інваліду 2 групи по трудовому каліцтву / а. с.
25 /.

При
прийомі на роботу позивачка,  в порушення
вимог ч. 2  ст.  24
КЗпП України,  приховала від відповідача
ту обставину,  що вона є інвалідом 2
групи,  тобто є непрацездатною. Не
повідомила про це позивачка і Самарський центр занятості м.  Дніпропетровська,  яким вона була взята на облік,  а затим,
на загальних підставах,  -направлена до
ЗАТ "Ерлан" для працевлаштування на роботу.

Дані обставини
стали відомі відповідачу лише 19.02.2004
року.

Згідно
ч. 6  ст.  24 КЗпП' України - заборонено
укладати трудовий договір з громадянином,
якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом
здоров'я. Позивачка ж за висновком МСЕК є інвалідом 2 групи і взагалі
непрацездатна.

В період
з 26.09.2003 року по 19.01.2004 року ОСОБА_1.
була відсутня на робочому місці. Приступивши до роботи 20.01.2004 року вона лише
частково підтвердила поважність своєї відсутності шляхом надання листів
непрацездатності та довідок,  а період
відсутності з 29.11.2004
року по 19.01.2004 року - нічим не
підтверджено.

Затим,  позивачка з 10.02.2004 року до 24.
02.2004 року знову не вийшла на роботу і нею був наданий листок
непрацездатності виданий лікарем Дніпропетровської міської лікарні № 5,
який було видано в порушення вимог Інструкції про порядок
видачі документів,  що засвідчують
тимчасову непрацездатність громадян,
оскільки позивачка є непрацездатною з 1987 року,  а листок
непрацездатності видається у разі захворювання чи травми на весь період
тимчасової непрацездатності. Позивачка ж є непрацездатною згідно висновку МСЕК
і її працездатність не відновлена,  не
може вона бути відновлена на підставі висновку лікаря,  який видав листок непрацездатності.

За таких
обставин,  суд першої інстанції прийшов
до висновку,  що позивачка звільнена з
роботи по п. 2  ст.  40 КЗпП України
відповідно до вимог трудового законодавства і немає підстав для її поновлення
на роботі та задоволення позовних вимог. Щодо зустрічних позовних вимог,  то суд їх задовольнив,  оскільки листок непрацездатності виданий
позивачці в порушення вимог чинного законодавства.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог,  колегія суддів
приходить до висновку,  що скаргу
необхідно відхилити,  а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи
даний спір,  який виник між
сторонами,  суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін,  обставини справи,  перевірив доводи сторін та дав їм належну
правову оцінку,  постановив рішення,  яке відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами,  поясненнями свідків та самих
сторін.

При вище
наведених обставинах справи,  суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про те,
що позивачка звільнена з роботи за по п. 2  ст.  40
КЗпП України правильно і з дотриманням вимог трудового законодавства,  а листок непрацездатності - виданий
позивачці в порушення вимог чинного законодавства.

Приведені
в апеляційній скарзі доводи позивачки не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки вони зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно
ж до  ст.
212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів належить суду,  який
має  оцінювати  докази
за  своїм   внутрішнім
переконанням,    що   ґрунтується
на

всебічному,  повному та об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Інші доводи
апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень
матеріального чи процесуального закону,
які могли б призвести до скасування судового рішення,  судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтовані,  а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 308 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1-відхилити.

Рішення
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 1 липня 2004 року - залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.