УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2007
року                                                                                                             м.
Харків.

Колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області у складі суддів:

Колтунової А.І.,
Швецової Л.А., Яцини В.Б.,

розглянувши в
попередньому судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2005 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до державної санітарно-епідеміологічної служби Одеської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування
моральної і матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2003 року ОСОБА_1вернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати такими, що не відповідають дійсності протокол № 1
загальних зборів колективу Державної санітарно-епідеміологічної служби (СЕС)
Одеської області від 12.09.2003р. про відхилення його кандидатури для
представлення на присвоєння почесного звання «Заслужений лікар України», оскільки
цей протокол наклепницького змісту, відізвати відповідні листи Державної СЕС
Одеської області до Одеської обласної державної адміністрації від 15.09.2003р.
і 22.10.2003р.; стягнути з обласної СЕС 50 000 грн. матеріальної шкоди і 50 000
грн. моральної шкоди; стягнути з колишнього головного лікаря Державної СЕС
Одеської області ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. і
5000 матеріальної шкоди, стягнути з колишнього заступника головного лікаря
Державної СЕС Одеської області ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 4000 грн. і 4000
грн. матеріальної шкоди.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що в протоколі № 1 загальних

зборів
колектива Державної СЕС Одеській області від 12.09.2003р. про відхилення

Справа №
800-кс-07

Головуючий у першої інстанції: Шенцева О.П.

Доповідач: Яцина
В.Б.

його кандидатури для представлення на присвоєння почесного звання
«Заслужений лікар України» міститься відомості, які не відповідають дійсності,
порочать його честь, гідність і ділову репутацію. Позивач вважає, що відповідачі
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, будучи посадовими особами обласної СЕС, свідомо порушували
права позивача, що насамкінець виразилося у відмові колективу підтримати його
кандидатуру для висування на звання «Заслужений лікар України». Вказав, що
такими діями відповідачів йому завдано матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2004 року, яке
ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2005 року залишено
без змін, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з такими судовими рішеннями, в касаційній скарзі ОСОБА_1
просить їх скасувати і ухвалити нове рішення по заявленим позовним вимогам.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює у Державній СЕС Одеської області.
Після неодноразових звернень позивача до різних інстанцій, Одеською
адміністрацією було ініційовано звернення до Державної СЕС Одеської області
відносно розгляду її трудовим колективом питання щодо подання про присвоєння
почесного звання «Заслужений лікар України» ОСОБА_1

Колектив Державної СЕС Одеської області прийняв на своєму зібранні від 12
вересня 2003 року рішення про відхилення кандидатури ОСОБА_1 для подання на
присвоєння почесного звання, що згідно п. З Указу Президента України «Про
порядок подання до нагородження і вручення державних нагород України» від 19
лютого 2003 року, відноситься до його компетенції.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд, з висновками якого погодився
й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що рішення трудового колективу
від 12 вересня 2003 року є правом і входить до його компетенції. Оскільки
трудовий колектив має право на свободу думки і слова, вільне поширення своїх
поглядів і переконань, що гарантується ст. 34 Конституції України, то права
позивача не були порушені, на підставі чого відсутні підстави і для
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.7 ЦК УРСР 1963р., який був чинний на час ухвалення рішення
трудового колективу, громадянин вправі вимагати по суду спростування
відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво, які порочать
його честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди його інтересам,
якщо той, хто поширив такі відомості, не доведе, що вони відповідають
дійсності.

Наведене свідчить, що особа має право на правовий захист у разі поширення
про неї вказаної інформації.

З огляду на те,
що рішення трудового колективу, яке носить оціночний характер, спрямувалося до
державного органу з метою не поширення інформації

щодо позивача, а
в межах процедури присвоєння у встановленому порядку почесного звання, під час
якої підлягала додатковій перевірці компетентними органами, такі рішення з
врахуванням висновків, які містяться в рішенні Конституційного Суду України від
10 квітня 2003 року (справа № 1-9/2003 про поширення відомостей), не можуть
вважатися поширенням відомостей, які порочать честь гідність чи ділову
репутацію, або завдають шкоди інтересам особи.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали справи не дають підстав для
висновку про порушення судами норм матеріального й процесуального права, що
згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України є підставами касаційного оскарження, тому
колегія суддів відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Керуючись статтями 323, 332, 335, 345 ЦПК України, колегія суддів з
касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2005 року - залишити
без змін.

Ухвала оскарженню
не підлягає.