Справа № 22-ц - 3900/2007р.                          Головуючий 1 інстанції Зінченко
Категорія- про вселення                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
серпня 2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді
- Макарова Т.О.

Суддів Хорошевського О.М.

Кокоші В.В.

при секретарі -           Круговій І.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргоюОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 червня
2007 року по цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті
особи-Харківська державна нотаріальна контора №8, приватний нотаріус ХМНО
ОСОБА_2, комунальне підприємство "Харківське міське бюро технічної
інвентаризації" про визнання договору недійсним та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 доОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення,-

ВСТАНОВИЛА :

У
вересні 2003 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 таОСОБА_5 в якому просила
на підставі ст.57 ЦК України
1963 року визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, зареєстрований
в реєстрі за №3523 26 грудня 2002 року.

При
цьому посилалась на те, що вказана квартира АДРЕСА_1 належала їй на праві
власності.

У 2002
році вона випадково познайомилась з ОСОБА_4, яка назвалась донькою її знайомої.
До цього часу вона склала заповіт на свого онука ОСОБА_1., який доглядав її.

Від
навідувань ОСОБА_4 вона не заперечувала, але помітила, що з квартири стали
зникати речі.

За своє
життя вона вирішила оформити на онука дарування квартири, проте при оформленні
документів дізналась, що квартира їй не належить.

21
грудня 2002 року ОСОБА_4 оформив довіреність на розпорядження її майном
подарувала квартиру ОСОБА_5, для чого звернулася до БТІ та отримала дублікати
документів на квартиру, необхідних для оформлення правочину.

Позивачка
звернулась до міліції з заявою про порушення відносно ОСОБА_4 сримінальної
справи за фактом шахрайства.

28 січня
2004 року ОСОБА_3 померла, і до участі у справі як правонаступника юзивача було
залучено її онука-ОСОБА_1.

8 лютого 2005
року померла ОСОБА_4

У
листопаді 2005 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов в якому просив усунути
перешкоди у користуванні ним спірною квартирою та стягнути з ОСОБА_6 на його
користь завдані його діями матеріальні збитки та 1700 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилався на те, що за усною домовленістю
ОСОБА_3. вона залишалася проживати в квартирі, яку йому подарувала. Остання
мала намір переїхати до своєї подруги ОСОБА_4 або до будинку пристарілих.

ОСОБА_1 після
смерті ОСОБА_3. змінив замки вхідної двері квартири та не давав йому змоги цією
квартирою користуватись.

У
вересні 2006 року ОСОБА_1 позовні вимоги уточнив, просив залучити до участі і
справі, як третіх осіб 8-у державну нотаріальну контору м. Харкова, приватного
нотаріуса, який посвідчив довіреність видану ОСОБА_3. ОСОБА_4 та КП
"Харківське міське бюро технічної інвентаризації", просив суд визнати
недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_4 таОСОБА_5. в наслідок
помилки.

Вказав,
що зі слів своєї бабусі - ОСОБА_3. йому відомо, що та не мала наміру дарувати
квартиру ОСОБА_5, помилялась відносно подальших дій ОСОБА_4 по відчуженню її
квартири.

Просив
визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням
Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2007 року у задоволенні
позовів ОСОБА_1. таОСОБА_5 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в
частині відмови йому у задоволенні позову та ухвалити нове рішення яким
задовольнити його вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених в суд першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позову ОСОБА_1., суд виходив з того, що заявлені ним вимоги не
були доведені.

Проте, з
такими висновками погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам
справи.

В суді
першої інстанції було достовірно встановлено і не заперечувалось сторонами, що
ОСОБА_3 на праві власності належала квартира №АДРЕСА_1

21 березня 1991
року ОСОБА_3 заповідала все належне їй майно ОСОБА_1. (а.с.89).

24
жовтня 2002 року ОСОБА_3 видала ОСОБА_4 довіреність, згідно якої уповноважила
останнього управляти та розпоряджатися її майном, з чого б воно не складалось
та де б воно не знаходилось, укладати всі дозволені закономгугоди по управлінню
та розпорядженню цим майном (а.с.66).

26
грудня 2002 року, ОСОБА_4, яка діяла на підставі доручення та від імені
ОСОБА_3. подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (а.с.51).

4
вересня 2003 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом в якому оспорювала
договір дарування укладений між ОСОБА_4 таОСОБА_5. та об'єктом якого була
належна їй квартира.

З
пояснень свідків ОСОБА_7.,
ОСОБА_8, ОСОБА_9. та ОСОБА_1., які були сусідами та рідними
ОСОБА_3., остання була малограмотна, останній рік життя хворіла, та неадекватно
реагувала на дійсність.

За ОСОБА_3.
досліджував ОСОБА_1 та його батько.

ПоясненняОСОБА_5
та нотаріуса восьмої державної нотаріальної контори, яка посвідчувала
довіреність видану ОСОБА_3. протеречать одне одному і не можуть вважатися
достовірними.

Так
ОСОБА_5 у позовній заяві вказував, що з ОСОБА_3. у нього була усна домовленість
про те, що вона подарує йому квартиру, а він дозволить їй користуватися цією
квартирою.

Нотаріус
ОСОБА_10. в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_3 питала у неї що треба
зробити, щоб скоріше подарувати квартиру своєї подрузі (а.с.95).

Враховуючи
вік ОСОБА_3., 1911 року народження, її фізичний стан та малограмотність, а
також ту обставину, що відповідно до доручення від 24 жовтня 2002 року текст
цього документу нотаріусом їй оголошено не було, судова колегія вважає, що видаючи
довіреність ОСОБА_4 на управління та розпорядження всім майном ОСОБА_3
помилилась щодо природи угод, яка та від її ім'я може укласти, а також прав та
обов'язків сторін.

За таких обставин не може
бути визнаний законним договір дарування від 26 грудня 2002 року, який укладено
ОСОБА_4 на підставі
довіреності від 24 жовтня 2002 року.

Судова
колегія доходить такого висновку із урахуванням наявності у ОСОБА_3. родичів,
які здійснювали догляд за нею і на ім'я одного з них був складений заповіт.

Дарування
квартири, єдиної коштовної речі сторонній особі не можна визнати свідомою дією
особи, повністю обізнаною що до її наслідків.

В суді
першої інстанції ОСОБА_5 не зміг пояснити чим було викликано бажання ОСОБА_3.
зробити такий дарунок.

Відповідно
до ч.1 ст.56 ЦК України
1963 року, що який діяв на час виникнення спірних правовідносин, угода,
укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана
недійсною.

Згідно
п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3, 316, 319 ЦПК України, ст.56 ч.1 ЦК України 1963
року судова колегія,-

ВІРІШИЛА :

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2007 року в частині
відмови ОСОБА_1. у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору
дарування скасувати, ухвалити в цієї частині нове рішення.

Визнати
недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_4, діючою від імені ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 зареєстрованим в реєстрі за №3523 та посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2. 26 грудня 2002 року.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.