Справа №2-598/07/04
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15 березня 2007 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді                    Донець
О. В.

при секретарі                              Муленко
К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Багатопрофільне виробничо-комерційне
підприємство „СВ" про стягнення заробітної платні та середнього заробітку
за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 р. позивачка звернулася до суду з позовними вимогами про
стягнення заробітної платні та середнього заробітку за час затримки остаточного
розрахунку, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на наступне.

01.12.2005 р. вона прийнята на роботу бухгалтером у ТОВ «Багатопрофільне виробничо-комерційне
підприємство „СВ".

20 березня 2006 р. звільнилася з роботи за власним бажанням по ст. 38 КЗпП
України. На день звільнення з роботи ТОВ «Багатопрофільне виробничо-комерційне
підприємство „СВ" нарахувало їй заробітну платню за період з 01 грудня
2005 року по 20 березня 2006 року в сумі 1319 гр. 89 коп., в тому числі за
період з 1 березня по 20 березня 2006 року в сумі 287 гр. 87 коп. Нараховані
кошти по відомостях, складених лише 28.04.06 p., були фактично їй
сплачені у другій половині травня але за період з 1 березня по 20 березня 2006
року виплатити заробітну плату у розмірі 287,87 гр. відповідач відмовився без
вказівки причини. В подальшому вона неодноразово зверталася до адміністрації з
вимогою проведення остаточного розрахунку, але їй обіцяли виплатити пізніше, а
згодом відмовили,посилаючись на те, що директор не є хозяїном підприємства та
не приймає рішення про виплати. Отримавши лише частку грошей у другій половині
травня, вона згодом, у серпні 2006 р. була вимушена звернутися в суд про
стягнення суми.

Просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки
розрахунку заробітної плати 4117 гривен 49 копійок (700 грн. /фактична
заробітна плата за останні два місяці роботи/: 42 дні /кількість фактично
відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи/ 16 грн. 67 коп.
/розмір середньоденної заробггної плати/ х 247 дні /кількість днів затримки/.

Крім того вважає, що відповідач, не виплативши заробітну платню, затримавши
остаточний розрахунок, змушував її неодноразово звертатися з вимогами про
віплату, витрачати нерви, сили, час.Своїми діями відповідач спричинив їй
моральну шкоду, яку просить відшкодувати у сумі 1800 гр.

Представник відповідача позов не визнав 'в повному обсязі. Пояснив, що
позивачка працювала на підприємстві у якості бухгалтера з грудня 2005 року.

У другій
половині дня 20.03.2006 р. вона подала на ім'я директора заяву з проханням
звільнити її за   власним бажанням з
20.03.2006 р. При цьому вона   не
попереджала адміністрацію про намір звільнитися за 2 тижні. Поважних   обставин,
за   яких заява   працівника
про   звільнення   з
роботи   за   власним
бажанням задовольняється безпосередньо після її подання, були
відсутніми.

Директор підприємства запропонував позивачці відпрацювати належні два тижні.
Незважаючи на це ОСОБА_1. наприкінці робочого дня, користуючися доступом до
документації підприємства, вилучила свою трудову книжку та копії своїх
документів, а на наступний день, не повідомляючи директора підприємства, не
вийшла на роботу, вчинивши прогул. Оскільки на роботу ОСОБА_1. виходити
відмовилася, її було звільнено 21.03.2006 р. за прогул (п.4 ст. 40 КЗпП
України), про що директором ТОВ «Багатопрофільне виробничо-комерційне
підприємство «СВ» телефоном було повідомлено позивачку та запропоновано останній
прибути на підприємство. Від подальших контактів ОСОБА_1. ухилялася, а через
тривалий час звернулася до суду.Вина підприємства ТОВ «Багатопрофільне
виробничо-комерційне риемство «СВ» у затримці розрахунку з позивачкою
відсутня.Позивачка пропустила тримісячний термін на пред"явлення позову,
оскільки була звільнена 21.03.06 р.Цей строк нею пропущений за відсутністю
поважних причин.

За березень 2006 року позивачці нараховано всього 287,89 грн. /206,82 грн.
за тринадцять відпрацьованих робочих днів березня та 81,06 грн. за
невикористану відпустку, до видачі на руки (після сплати до фондів та
прибуткового податку) 265,70 грн. Ця сума по цей час їй не сплачена, оскільки
на підприємство вона не з'являлася та відмовилася від отримання зарплатні.
Направити копію наказу про звільнення, та виклик для отримання грошей поштою
було неможливо, оскільки адміністрації не відоме місце її помешкання. Середній
заробіток позивачки за січень-лютий 2006 року
- 350,00 грн., до видачі на руки 318,11 грн., а середні

заробіток за три місяці становить 318,11 грн. х 3 = 954,33 грн. Таким
чином, до виплати позивачці належить 265,70 грн., а у випадку доведення вини
підприємства ТОВ «Багатопрофільне виробничо-комерційне іриємство «СВ» у
затримці розрахунку з Рєзніковою О.П. - також середній заробіток за 3 місяці в
розмірі 954,33 грн., а усього 954,33 грн. + 265,70 грн. = 1220,03 грн.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка ОСОБА_2, дослідивши матеріали
справи, знаходить позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволеню.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить
працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день
звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство,
установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити
працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Судом встановлено, що 01.12.2005 р. позивачка прийнята на роботу
бухгалтером у ТОВ «Багатопрофільне виробничо-комерційне підприємство „СВ".
20 березня 2006 р. подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням за
ст. 38 КЗпП України та наступного дня на роботу не вийшла.

Наказом № 30-к від 21.03.2006 р. ОСОБА_1. було звільнено за прогул по п.4
ст. 40 КЗпП України з 20.03.06 p./
а.с.19/. На день звільнення з роботи ТОВ «Багатопрофільне
виробничо-комерційне підприємство „СВ" заборгувало позивачці заробітну
платню за період з 01 грудня 2005 р. по 20 березня 2006 р. в сумі 1319 гр. 89
коп., в тому числі за період з 1 березня по 20 березня 2006 р. в сумі 287 гр. 87
коп. Зазначені кошти позивачці сплачені не були, оскільки підприємство не мало
грошей для виплати зарплатні. Лише 28 квітня, тобто більш ніж через місяць
відповідач нарахував зарплатню за весь період роботи позивачки на підприємстві.
Ці обставини підтверджуються наданими суду відомостями по сплаті заробітної
платні за січень, лютий та березень 2006р. / а.с. 20 - 22/ При цьому за січень
та лютий зарплатня позивачці сплачена в повному обсязі, що підтверджується її
підписами, не спростовується позивачкою, підтвердившею, що зазначені кошти
виплачені їй у другій половині травня. Водночас заробітна платня за березень у
сумі 265,70 гр. їй не сплачена.Твердження представника відповідача, що
позивачка просто відмовилася від отримання грошей за відпрацьовані у березні 20
днів, давши згоду на отримання тільки боргу по зарплатні за січень та лютий
2006 р. є бездоказовим, спростованим поясненнями позивачки,що вона навпаки
неодноразово вимагала сплати ціх коштів, але їй відмовляли, що і змусило її
згодом звертатися до суду. Окрім того, про добросовісність позиції позивачки,
на погляд суду, свідчить той факт, що не звертаючи увагу на нарухування їй
відповідачем суми у 265,70 гр, вона як фахівець-бухгалтер вважає такий розмір
помилковим, безпідставно збільшеним та категорично наполягає на тому, що
відповідач заборгував їй тільки 242 гр.95 коп.

Таким чином, судом встановлено, що, а ні при звільненні з 20.03.06 p., а ні у травні
2006 р. при погашенні заборгованості по зарплатні, позивачці не був сплачений
остаточний розрахунок, не виплачена зарабітна платня за 20 днів березня. Ці
кошти не сплачені позивачці і на день розгляду справи, хоча остання знаходиться
в провадженні суду з серпня 2006р., відповідачу відома адреса ОСОБА_1. для
перерахування відповідних платежів.

Посилання представника відповідача на те, що позивачка
втратила строк на пред"явлення позову, обмежений 3 місяцями, не
грунтується на фактичних обставинах, встановлених судом. Так, пояснення
позивачки про сплату заробітної платні їй лише в другій половині травня 2006 р.
не спростовані наданими відповідачем відомостями про нарахування та сплату
зарабітної платні, поясненнями свідка, яка на той період часу вже не працювала
на підприємстві. ОСОБА_2. пояснила, що подавши заяву 20.03.06 p.,
ОСОБА_1. відпрацювала цей день, а 21.03.06 р. на роботу не вийшла, що змусило
її написати доповідну записку, після чого позивачку терміново звільнили наказом
від 21.03.06 р. з 20.03.06р. Інші обставини стосовно сплати зарплатні позивачці
їй не відомі.

З наданих відомостей вбачається лише дата їх складання за
період з січня по березень 2006 p., а саме -28.04.06 г.,
але відсутні дати фактичної сплати грошей. З урахуванням наведеного, суд
вважає що позивачка не втратила строк на звернення до суду з відповідним
позовом. Судом беззаперечно встановлено, що зарплатня за 20 днів березня 2006
р. з 1 по 20.03.06 р. позивачці не була сплачена ні на час звільнення, ні до
цього часу.

Сума середнього заробітку, за затримку остаточного
розрахунку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивачки за час
затримки розрахунку складає 4117 гривен 49 копійок (700 грн. /фактична
заробітна плата за останні два місяці роботи/: 42 дні /кількість фактично
відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи/ 16 грн. 67 коп.
/розмір середньоденної заробітної плати/ х 247 дні /кількість днів
затримки/Таким чином, суд стягує з відповідача на користь ОСОБА_1 сумму боргу по
зарплатні 242,95 гр, а також за час затримки розрахунку 4117,49 гр. При цьому
суму у 242,95 гр. суд стягує негайно.

Разом з тим суд вважає необгрунтованим та не доведеним позов в частині
стягнення моральної шкоди. Позивачка не надала суду жодного доказу спричинення
їй моральної шкоди. В своїх вимогах вона лише посилалася на спричинення їй
такової в зв'язку з тим, що

відповідач
змушував її неодноразово звертатися з вимогами про розрахунок, витрачати нерви,
сили, час. Суд відмовляє ОСОБА_1. в задоволенні позову про стягнення моральної
шкоди.

Суд стягує з відповідача на користь держави держмито у сумі 51 гр та
витрати на ІТЗ у сумі ЗО гр.

Виходячи з наведенного,
керуючись ст.ст. 10,11,60,88, 208-210,213-215 ЦПК України, на підставі
ст.ст. 116,117 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути
з ТОВ «Багатопрофільне виробничо - комерційне підприємство «СВ» на користь
ОСОБА_1 заробітну платню у суммі 242 гр 95 коп., та 4117 гр. 49 коп. за
затримку остаточного розрахунку. Рішення в частині стягнення заробітної платні
у суммі 242 ' гр 95 коп. підлягає негайному виконанню.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1.
-відмовити.

Стягнути з ТОВ «Багатопрофільне виробничо - комерційне підприємство «СВ» на
користь держави держмито у сумі 51 гр, та витрати на інформаційно - технічне
забезпечення у сумі ЗО гр.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК
України.