У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

05 грудня 2007 року                                                                       м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Балюка М.І.,                       Гуменюка В.І.,         Барсукової В.М.,                Косенка В.Й., -

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: товариство з обмеженою
відповідальністю виробничо-житловий центр (далі - ОВ ВЖЦ) “Декорум” про зміну
договору найму житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання втратившим право
користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У березні 2005 року ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що він прописаний та проживає в квартирі
АДРЕСА_1. Квартира складається з трьох
житлових кімнат, житловою площею 51,0 кв. м., загальна площа квартири складає 70,32 кв. м. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з листопада 1993
року переїхали на інше постійне місце проживання АДРЕСА_2, що належить
на праві власності ОСОБА_3. У серпні 1993 року вказана вище спірна квартира
була приватизована на ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25 серпня 2004 року, свідоцтво про
приватизацію квартири від 27 серпня 1993 року було визнано недійсним. З серпня 2003 року квартира знаходиться на
балансі ТОВ ВЖЦ «Декорум» та має статус державного житла. Просив
зобов'язати ТОВ ВЖЦ «Декорум» укласти з ним
окремий договір найму житлового приміщення.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом
про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідач за зустрічним позовом фактично не
проживає та не користується квартирою, а мешкає разом з дружиною ОСОБА_5 АДРЕСА_2. Цей будинку належить матері дружини ОСОБА_6 З вересня 2004 року
ОСОБА_1 став приходити у спірну квартиру та скандалити. Просить визнати його
таким, що втратив право користування квартирою на підставі статті 107 ЖК
України з вересня 1997 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 6 грудня 2005 року
позов ОСОБА_1 задоволено. Виділено у
користування ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 14,77 кв. м., кухню та інші вигоди залишено у загальному користуванні.
Зобов'язано ТОВ ВЖЦ “Декорум” укласти
з ОСОБА_1 окремий договір найму житлового приміщення. Зустрічний позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, яка
діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, про визнання втратившим право користування
житловим приміщенням залишено без
задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 лютого 2006 року
рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 6 грудня 2005 року залишено без зміни.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять
скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити рішення про відмову
ОСОБА_1  у задоволенні його позовних
вимог,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив з того, що оскільки він прописаний і проживає у
спірній квартирі, як член сім'ї наймача, то на підставі статті 104 ЖК України
має право на виділення ізольованого приміщення та укладення з ним окремого
договору найму.

Проте з такими висновками суду
погодитись неможливо.

Відповідно до статті 104 ЖК України
члени сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які
проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу
площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке
відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

Статтею 63 ЖК України передбачено,
що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле
приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат. Не можуть бути
самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим,
проте за розміром менше встановленого для надання одній особі (частині перша
статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним
входом, а також підсобні приміщення.

Жиле приміщення може бути надано з
перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати
(однокімнатна квартира), про що зазначено у частині 4 статті 48 ЖК України.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1
складається з трьох жилих кімнат житловою площею 15, 81 кв. м., 19,67 кв.
м.,  14,77 кв. м., кухні, коридору,
вбудованої шафи та санвузла.

Рішенням Суворовського районного
суду м. Херсона від 25 серпня 2004 року визнано недійсним свідоцтво про право
приватизації спірної квартири, на підставі якого було видано свідоцтво про
право власності на цю квартиру від 27 серпня 1993 року.

Однак свідоцтво про право власності
на квартиру від 27 серпня 1993 року про передачу у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3.,
ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 у судовому порядку недійсним не визнано. Ця квартира
не була повернута до комунальної власності м. Херсона, а тому вона є об'єктом
приватної власності.

Відповідно до статті 61 ЖК України
користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового
фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір
найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином на
ім'я якого видано ордер.

Тобто, право вимоги зміни умов
договору найму жилого приміщення виникає у наймача та членів його сім'ї в разі,
якщо жиле приміщення знаходиться у будинку державного і громадського житлового
фонду.

За нормами статті 107 ЖК України
розірвання договору найму жилого приміщення можливе у разі вибуття наймача та
членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення в тому ж населеному пункті.

На ствердження вибуття суд може
брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого
постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, переадресування
кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений пункт.

Суд першої інстанції не з'ясував
правове становище квартири, а також не дав належної оцінки всім доказам, які
були надані під час розгляду справи і можуть свідчити про обрання або не
обрання стороною іншого постійного місця проживання.

Отже судом першої інстанції не повно
досліджено обставини справи, не всім доказам дана оцінка.

Вияснення цих обставин має  суттєве значення для правильного вирішення
спору.

Суд апеляційної інстанції на
порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального
права уваги не звернув і помилково залишив його без змін.

Враховуючи викладене, рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 6 грудня 2005 року та ухвала апеляційного суду Херсонської області від 14 лютого 2006 року
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 6 грудня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 14 лютого 2006 року скасувати, а справу направити до
суду першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                                   М.І.
Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Й. Косенко