АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2017/2007                                                   Головуючий
2930                                                                    Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

11 квітня 2007
року

Колегія
суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого
судді                                                        Петренко
І.О.

суддів                                                                             Болтунової
Л.М. ,  Лаченкової О.В.

при
секретарі                                                                 Шило
С.Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого
районного суду м.  Дніпропетровська від
28 листопада 2006 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою,  виселення та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді
2006 року
позивачка звернулася до суду з позовом і просила постановити рішення,  яким усунути перешкоди в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та
стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн..

В
обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те,  що згідно договору купівлі-продажу,  який було укладено на біржі нерухомості
„Центральна" 20 березня 1999 року,  вона та її чоловік ОСОБА_3 являлися
власниками п'яти кімнатної квартири АДРЕСА_1. 28 грудня 1999 року на ім'я ОСОБА_4
ними строком на два місяці було видано довіреність на розпорядженням вказаною
квартирою в забезпечення договору позики. 25
лютого 2000 року ОСОБА_4 без відома
позивачки по довіреності дану квартиру продав ОСОБА_5,  який в подальшому перепродав її відповідачці.

У
вересні 2001 року
позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання довіреності на ім'я
ОСОБА_4. від 29.12.1999 року,  договорів купівлі-продажу квартири від 25 січня 2000 року на ім'я
ОСОБА_5 і від 01 липня 2003 року на ім'я
ОСОБА_1 не дійсними і рішенням Жовтневого районного суду м.  Дніпропетровська від 20 лютого 2006 року її
позовні вимоги задоволено частково,  а
саме договори купівлі-продажу від 25 лютого 2000 року і від 01 липня 2003 року
визнано недійсними,  а в частині визнання
недійсною довіреності від 28 грудня 1999 року -відмовлено.

Ухвалою
колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09 жовтня 2006 року - рішення суду від 20 лютого
2006 року в частині відмови позивачці у визнанні довіреності виданої нею та
ОСОБА_3 28 грудня 1999 року на ім'я ОСОБА_4 на право розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1 скасовано,  а в іншій частині рішення залишено без змін.
Рішення суду набрало законної сили з моменту оголошення,  тобто з 09 жовтня 2006 року,  однак відповідачка в добровільному порядку
відмовляється звільнити квартиру,  чим
перешкоджає позивачці розпоряджатися її власністю.

Крім
цього,  в травні 2004 року
відповідачка в судовому порядку імітувала спричинення їй моральної шкоди із-за
неможливості продати спірну квартиру,
якби по вині позивачки,  оскільки
на квартиру накладено арешт,  однак
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27
січня 2005 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

02 лютого 2005 року на
позивачку було скоєно замах на вбивство,
в результаті чого ножем її були нанесені тілесні ушкодження і в даний
момент прокуратурою ведеться слідство.

Крім
цього,  рішенням Новомосковського
міськрайонного суду від 17
липня 2006 року
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності,  про зобов'язання передати

2

майно - задоволено,  та за нею визнано право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

27
листопада 2006 року позивачкою було подано заяви про забезпечення позовних
вимог,  шляхом зобов'язання ОСОБА_1 та
інших осіб,  які знаходяться в квартирі
не перешкоджати техніку КП „ДМБТІ" при проведенні необхідних дій для
виготовлення технічного паспорту та заборонити відповідачці виконувати будь-які
дії по відчуженню квартири АДРЕСА_1,
оформленні документів на неї або передачі її іншим особам.

Ухвалою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 листопада 2006 року заяву ОСОБА_2 задоволено та
зобов'язано ОСОБА_1 та інших осіб,  які
знаходяться в квартирі не перешкоджати техніку КП „ДМБТІ" в доступі та відвідуванні
і виконанні необхідних дій в квартирі АДРЕСА_1 з метою виготовлення технічного
паспорту.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову
ухвалу.

Вислухавши
учасників процесу ,  вивчивши законність та обгрунтованість оскаржуваних ухвал
та доводи апеляційної скарги ,  колегія судців вважає,  що
апеляційні скарги слід відхилити,  а ухвали судці залишити без змін за наступними
підставами.

Відповідно
до вимог  ст.  151
ЦПК України (в
редакції 2004 року)
суд за заявою осіб ,  що беруть участь у справі ,  може
вжити заходів забезпечення позову і вирішення питання про таке забезпечення
допускається на будь-якій стадії розгляду справи,  а
ст.  152 ЦПК України вказує на
можливі види забезпечення позову.

Відповідно
до положень ч. 3  ст. 152 ЦПК України
види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем
вимогами і данні положення законодавства були витримані при вирішенні питання
оскаржуваними ухвалами.

Як
вбачається з матеріалів справи і про що пояснювала в судовому засіданні
відповідачка ,  вона не мешкає в спірній квартирі ,
а ухвала оскаржувана суду на час розгляду справи в
апеляційній інстанції фактично виконана і технік ДМБТІ мав доступ до спірної
квартири для підготовки матеріалів по складанню технічного паспорту на кв. АДРЕСА_1.

При
викладених вище обставинах права та інтереси відповідачки не порушуються і
підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

На
підставі вище викладеного ,  керуючись  ст.  ст.  303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України,  колегія суддів ,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу і
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28
листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення ,
однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду України .