Справа  № 2 - 3903
28 листопада 2007 року                                                                           Ялтинський міський суд Криму
у складі судді  :
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі   Ялтинського міського
суду цивільну справу  за  позовом
ОСОБА_1до Сімеїзської селищної Ради, виконкому Сімеїзської селищної Ради,
ОСОБА_2про відміну рішення, визнання права користування житловим приміщенням і
зобов'язання взяти жиле приміщення на баланс,
Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати  незаконним та скасувати рішення виконкому
Сімеїзської селищної Ради № 394 від 28 вересня 2006 року "Про розгляд
звернення ОСОБА_1.", визнати за нею право користування житловим
приміщенням - АДРЕСА_1і зобов'язати Сімеїзську селищну Раду взяти на баланс
домоволодіння АДРЕСА_1
Вимоги мотивує тим, що вона з 1982 року проживає в будинку літер АДРЕСА_1 в
який вона поселилася по усному розпорядженню адміністрації протитуберкульозного
військового санаторію, з яким знаходилася в трудових відносинах. За період
проживання в будинку, вона за свій рахунок здійснювала його капітальний ремонт,
оплачувала квартирну платню і інші комунальні послуги. При зверненні до БТІ м. Ялта, їй була дана відповідь, що будинок, в якому вона проживає, має
статус житлового і нікому не належить, у зв'язку з чим вона звернулася в
Сімеїзської селищної Ради із заявою про видачу їй ордеру на дане приміщення.
Разом з тим, рішенням виконкому № 394 від 28 вересня 2006 року в видачі ордера
їй було відмовлено з тих підстав, що домоволодіння є приватною
власністюОСОБА_2і не відноситься до будинків державного або громадського
житлового фонду. Вважає, що даним рішенням порушені її права, оскільки
відомостей про те, що будинок належить ОСОБА_2, в БТІ м. Ялта не має,  вона в ньому
проживає постійно, а отже має право на укладення договору житлового найму.
Представник відповідача ОСОБА_2позовні вимоги не визнала, пояснивши суду,
що власником будови літер "Б", згідно з договором купівлі - продажу,
є СП "Кримський добродійний реабілітаційний центр". 01 серпня 2004
року між ОСОБА_2і Центром був укладений договір про спільну діяльність, згідно
умов якого ОСОБА_2 в користування була передана у тому числі і будова літер
"Б" по вул. Васильченко в смт. Сімеїз. Дана будова
не є житловою, що підтверджується рішеннями судів, листом Сімеїзського селищного
Голови про те, що рішень виконкому про перевід даного нежилого приміщення в
житлове не приймалося, і використовується ОСОБА_2як складське приміщення.
Вважає, що у позивачці, в свою чергу, ніяких документів на право проживання в
даному приміщенні не має.
Представник відповідачів виконкому Сімеїзської селищної Ради і Сімеїзської
селищної Ради в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи
повідомлений належним чином, представив заяву, в якій просив розглянути справу
Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Судом встановлено, що ОСОБА_1. звернулася до Сімеїзської селищної Ради із
заявою про перевід кімнати АДРЕСА_1 в якій вона проживає, в ордерну і видачі їй
Рішенням виконкому Сімеїзської селищної Ради № 394 від 28 вересня 2006 року
в видачі ордера на квартиру їй було відмовлено з тих підстав, що вказане
домоволодіння є приватною власністюОСОБА_2і не відноситься до будинків
державного або громадського житлового фонду, на приміщення в яких можуть бути
видані ордери (а.с. 6).

ОСОБА_1з даним рішенням не погодилася, оскільки в неї є дані, що спірна
будова не належить на праві власності нікому, і звернулася до суду із даним
позовом.

Судом встановлено, що 20 квітня 2004 року між Фондом майна АРК і спільним
підприємством "Кримський добродійний реабілітаційний центр" був
укладений договір купівлі - продажу складу літер "А", пральні літер
"Б", розташованих в АДРЕСА_2і будівлі спального корпусу літер
"А", будівлі рентгенкабінету літер "Б", кухні літер "Г", будівлі спального корпусу
літер "Е", клубу літер "Л", розташованих в АДРЕСА_1( адм. справа № 2а-5907, а.с. 22-27).

Постановою суду від 27 лютого 2007 року за позовом ОСОБА_1. про дачу
дозволу на перереєстрацію було встановлено, що будова літер "Б",
передана за договором купівлі - продажі Центру і будова літер "Б", в
якій проживає позивачка - є однією і тією ж будовою (адм. справа  2а-59, а.с. 64). Постанова
суду набрала законної сили, а отже встановлені нею обставини не підлягають
новому доказуванню.

Крім того, постановою Ялтинського міського суду від 08 листопаду 2006 року
по адміністративній справі за позовомОСОБА_3, яка також набрала законної сили,
було встановлено, що житлових будов і споруд на території домоволодіння № 13 і
14 по вул. Васильченко в смт. Сімеїз - не має.

Як пояснила позивачка, вона була поселена в будову літер "Б"
поАДРЕСА_1у 1982 році по усному розпорядженню адміністрації
протитуберкульозного військового санаторію, з яким на той момент знаходилася в
трудових відносинах.

Згідно її ксерокопії паспорта, місцем реєстрації позивачки значиться -
АДРЕСА_1 (гуртожиток), квартира 3.

Разом з тим, в суді була досліджена інвентарна справа, в матеріалах якої
відомостей про те, що будова літер "Б" будь - коли  була гуртожитком, після чого було переведена
в статус житлової на законній підставі, згідно висновку БТІ, акту введення житлового будинку до експлуатації, не має.

Суду також була надана відповідь Сімеїзського селищного Голови, з якої теж
слідує, що рішення про перевід нежилої будови літер "Б", розташованої
в АДРЕСА_1 в житлову - не приймалося (а.с. 59).

Таким чином, на сьогоднішній день доказів того, що будова літер
"Б", в якій проживає позивачка, є житловою і вона займає її
правомірно, суду не представлено.

Суд вважає, що оплата витрат за комунальні послуги здійснювалася позивачкою
за фактичне користування приміщенням, до встановлення власника домоволодіння, і
дана обставина не є  достатньою підставою
для примушування власника  до укладення
договору найму, всупереч його бажанню.

Як було встановлено судом, позивачка вселилася в спірне приміщення по  усному розпорядженню санаторію, який
власником спірної будови не є, документи на право проживання в ньому їй не
видавалися, договір найму або договір оренди з нею не укладався, а саме по собі
внесення платні за комунальні послуги не свідчить про укладення договору найму
і не є безумовним юридичним фактом придбання права користування приміщенням.

Крім того, з вимогою про видачу ордера на вселення позивачка звернулася до
виконкому Сімеїзської селищної Ради, який, як було встановлено судом, власником
приміщення не є, а тому правомірно ухвалив рішення про відмову в задоволенні
заявлених ОСОБА_1вимог.

Таким чином, суд вважає вимоги ОСОБА_1необґрунтованими і не підлягаючими
задоволенню в повному обсязі.

На
підставі викладеного, керуючись  ст. ст.
10, 57, 58, 60, 64, 66, 212, 213, 215, 217, 218   ЦПК України,  суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Сімеїзської селищної Ради, виконкому Сімеїзської селищної
Ради,  ОСОБА_2про відміну рішення,
визнання права користування житловим приміщенням і зобов'язання взяти житлове
приміщення на баланс - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд АРК через Ялтинський міський
суд в строки та порядку, передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: