Справа № 22ц-701/07                                          Головуючий в 1 інстанції - Кухтей Р.В.
Категорія - 18                                                                      Доповідач - Стрільчук В.А.
УХВАЛА

іменем    України

6 вересня 2007 року. Колегія судців
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Стрільчука
В.А.,

суддів - Киці С.І., Карпук А.К.,

при секретарі - Савчук
О.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_2. - ОСОБА_3.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1. на рішення Луцького міськрайонного суду від 25 червня
2007 року,

встановила:

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 25 червня 2007 року в позові відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач ОСОБА_1. просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позов, посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В запереченні на
апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2. - ОСОБА_3. просить її
відхилити, а рішення залишити без змін, зазначаючи про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Судом першої
інстанції встановлено, що 24 листопада 2003 року між сторонами було укладено
нотаріально посвідчений договір позики, за яким ОСОБА_2. позичив у
ОСОБА_1. 26500 грн.(а. с
9), а 8 січня 2004 року -такий же
договір у простій письмовій формі, за яким позивач передав відповідачу 40000
грн. Відповідач не виконав свого зобов'язання щодо своєчасного повернення
коштів за цими договорами, в зв'язку з чим рішенням Луцького міськрайонного
суду від 11 лютого 2005 року з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. стягнуто 68083 грн.
богу.

Станом на 30
вересня 2003 року ОСОБА_4. мав депозитний вклад в кредитній спілці: «сЛуцьк-кредит» в сумі 74600 грн. (а. с. 21). 28
травня 2001 року

2

ОСОБА_4. видав доручення ОСОБА_1.
на право розпоряджатися його рахунком в кредитній спілці без зазначення періоду
дійсності цього доручення.

16 вересня 2004
року кредитна спілка «Західінком» надала ОСОБА_1. споживчий кредит в сумі 38000
грн. зі сплатою 23 % річних (а. с. 25). Для забезпечення виконання цього
договору між сторонами був укладений договір іпотеки
квартири (а. с. 28-30). При цьому відповідач не заподіяв позивачу збитків.

Укладення 30
серпня 2004 року між позивачем та ОСОБА_5 договору позики на суму 11000 грн. з
нарахуванням 3 % річних від цієї суми щомісячно також не свідчить про
заподіяння йому збитків відповідачем.

Чинним
законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди за договірними
зобов'язаннями.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Згідно з ч. 1
ст. 1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 11 лютого 2005 року в справі за позовом
ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про стягнення боргу за договором позики всі вказані суми
були стягнуті з відповідача на користь позивача (а. с. 10-14). Цим же рішенням
встановлено, що від стягнення обумовленої договором позики від 8 січня 2004
року пені в розмірі 0,2 % за кожен день прострочення ОСОБА_1. відмовився. Стягнення будь-яких інших сум договори не
передбачали.

В даній справі свої позовні вимоги ОСОБА_1. обгрунтував тим, що позичені відповідачу
кошти в сумі 66500 грн. він отримав від свого сина ОСОБА_6. і повинен був
повернути їх в червні 2004 року. Несвоєчасне повернення йому цих коштів
ОСОБА_2. змусило його укласти 30 серпня 2004 року договір позики у ОСОБА_5. 11 000 грн. з нарахуванням 3 %
щомісячно і 16 вересня 2004 року - кредитну угоду з кредитною спілкою
«Луцьк-кредит» на суму 38 000 грн. з нарахуванням 23 % річних та договір
іпотеки на забезпечення виконання останньої угоди. Сплачені за цими договорами
відсотки, а також витрати, понесені ним в зв'язку з отриманням витягу з
реєстру, нотаріальним посвідченням договору іпотеки, страховими платежами,
оцінкою майна, правовою допомогою на загальну суму 10040 грн. 43 коп., на його
думку, є збитками, які йому повинен відшкодувати відповідач.

Однак статтею
1050 ЦК України,
яка є спеціальною правовою нормою, що встановлює правові наслідки несвоєчасного
повернення позичальником суми позики, і статтею 625 цього Кодексу, яка містить
повний перелік видів відповідальності боржника за порушення грошового
зобов'язання, не передбачено можливості відшкодування збитків.

Крім того,
всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не довів фактів наявності у
нього оформлених відповідно до закону зобов'язань перед ОСОБА_6 щодо повернення
йому будь-яких коштів і необхідності укладення вищезгаданих договорів з ОСОБА_5
та кредитною спілкою «Луцьк-кредит» саме для виконання цих зобов'язань.

3

Стосовно вимоги
позивача про відшкодування моральної шкоди, то за змістом роз'яснень, даних у
п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з
наступними змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди», право на таке відшкодування
виникає лише у випадках, передбачених законом. Законодавством, що регулює
спірні правовідносини (ст. ст. 625, 1050 ЦК України) зазначене право позикодавця не
передбачено.

Виходячи з
викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд обгрунтовано
відмовив у задоволенні позову.

Доводи
апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами справи та
дослідженими судом доказами.

Рішення
постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від
25 червня 2007 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.