Справа № 2-783
27 грудня 2007 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Демченко Е.Л.
при секретарі - Гнєушевій Л.В.
за участю адвокатів - Мінаєва В.П.,
у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою і за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Ювілейної селищної ради
Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання свідоцтва про
право власності на квартиру частково недійсним і визнання права власності на
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не
визнав пред'явлений до нього позов ОСОБА_1 і просив в його задоволенні
відмовити, підтримав свій зустрічний позов і просив його задовольнити у повному
обсязі, пояснив, що з 1978 року вони з ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому
шлюбі. В червні 1985 року він вступив до членів ЖБК-2 і 04 січня 1986 року
отримав від цього ЖБК квартиру АДРЕСА_1. Під час проживання з позивачкою у
шлюбі вони повністю внесли до каси ЖБК-2 суму пайового внеску. В 1998 році шлюб
між ними було розірвано. В спірній квартирі він зареєстрований і постійно
мешкав в неї до 20 вересня 2006 року. Вважає, що він має право на 1/2 частину
Представник Ювілейної селищної ради
Дніпропетровського району Дніпропетровської області в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі.
Представник відділу ГІРФО
Дніпропетровського РВ УМВС України в судове засідання не з'явився, надав суду
листа, в якому просить справу розглядати без їх участі.
Представник ЖБК-2 Дніпропетровського району
Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав листа, в якому
просить справу розглядати без їх участі.
Представник Дніпропетровського РКП „Бюро
технічної інвентаризації” в судове засідання не з'явився, надав листа, в якому
просить справу розглядати без їх участі.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримала свої позовні вимоги і просила їх задовольнити, зустрічний позов
ОСОБА_2 не визнала і просила в його задоволенні відмовити, пояснив, що вони з
відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. В період сумісного проживання
вони за спільні кошти внесли пайовий внесок в ЖБК-2. Членом даного кооперативу
був ОСОБА_2. Їх сім'ї була надана АДРЕСА_1. Шлюб між ними було розірвано у 1998
році. ОСОБА_2 відмовився від членства в ЖБК-2 на її користь і її було прийнято
членом ЖБК-2. Право власності на спірну квартиру в неї виникло на підставі
свідоцтва про право власності, виданого 21 січня 2004 року Ювілейною селищною
радою і зареєстроване в реєстрі про право власності в МБТІ 06 лютого 2004 року.
На той час з ОСОБА_2 вони вже не перебували в шлюбі і підстав вважати квартиру
сумісною власністю подружжя не має. Вважає, що сумісним майном подружжя є
пайовий внесок, половину якого вона згодна сплатити відповідачу.
Вислухав пояснення сторін, свідків,
перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. 11 грудня 1998 року шлюб між
подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, про що в книзі реєстрації актів
про розірвання шлюбу зроблено відповідний запис.
З довідки ЖБК-2 Дніпропетровського району
Дніпропетровської області від 30 жовтня 2006 року за    №46 вбачається, що остаточна сума пайового
внеску була внесена подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12 листопада 1991 року, коли
вони ще перебували в шлюбі. Документально пайовий внесок не переоформлювався на
З довідки ЖБК-2 Дніпропетровського району
Дніпропетровської області від 25 грудня 2007 року за № 77 вбачається, що станом
на грудень 2007 року членом ЖБК-2 є ОСОБА_2.
На підставі рішення виконкому Ювілейної
селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за № 2 від 21
січня 2004 року позивачці ОСОБА_1 06 лютого 2004 року було видане свідоцтво про
право власності на АДРЕСА_1.
Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА _2 перебуваючи в зареєстрованому шлюбі
вступили до ЖБК-2 Дніпропетровського району Дніпропетровської області, членом
якого до теперішнього часу є відповідач ОСОБА_2 В період шлюбу подружжя ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за спільні кошти внесли пайовий внесок. Дані факти позивачка виклала
в своїй позовній заяві і проти цього не заперечувала на протязі всього судового
Статтею 22 КпШС України, яка діяла на час
придбання спірної квартири, передбачалось, що спільною сумісною власністю
подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути
об'єктом права приватної власності. Дане положення передбачено і ст.60 СК
Частиною 3 ст.368 ЦК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором або законом.
В п.п.51,6 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи” № 9 від 18 вересня 1987 року, з наступними
змінами, зазначено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і
вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в
тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського
житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить
громадянину на праві власності, і вчиняти відносно неї інші угоди, що не
Пай, внесений подружжям в ЖБК у період
сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів,
подарованих подружжю або одержаних ним у позику, а після повної сплати пайового
внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних
Статтею 15 Закону України „Про власність”,
яка діяла на той час, визначалось, що член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс
свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення,
надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Частиною 3 ст.384 ЦК України передбачено,
що у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу
В п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України
„Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності” № 20 від 22 грудня 1995 року, з наступними змінами, зазначено, що
при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи
іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових
внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи
На підставі наведеного, суд вважає, що у
відповідача ОСОБА_2 виникло право власності на спірну квартиру після повної
сплати пайового внеску, а тому, йому належить на праві власності половина  АДРЕСА_1. Таким чином, вимоги відповідача
ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають
задоволенню в повному обсязі.
Вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні спірною квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку
відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні
встановлено, що останній є співвласником цієї квартири.
Посилання ОСОБА_1 як на доказ на те, що
відповідач надав їй розписку, в якій він залишив їй спірну квартиру, є
необґрунтованим і до уваги судом не приймається.
Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2
пропущений трирічний строк на звернення до суду з позовом, суд вважає
безпідставним. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності”
передбачено, що у тих випадках, коли правовстановлюючі документи на майно,
придбане кількома особами з метою створення спільної власності, оформлені на
одного з них і всі вони користувалися цим майном, строк позовної давності для
вимог про право на майно учасника спільної власності, не зазначеного у
правовстановлюючому документі, обчислюється відповідно до ст.76 ЦК України (в
редакції 1963 року) з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися, що його
право оспорюється, а не з часу оформлення угоди на придбання майна. Положення
ст.76 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено і ст.261 ЦК України. З
матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася в суд з позовом до
відповідача про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття його з
реєстраційного обліку в 2006 році.
Опитані в судовому засіданні свідки, як з
боку позивачки, так і з боку відповідача, по суті позовних вимог нічого не
Керуючись ст.ст.10,11,57,60,169 ЦПК
України, ст.22 КпШС України, ст.60 СК України, ст.ст.261,368,384 ЦК України,
Законом України „Про власність”, постановами Пленуму Верховного Суду України
„Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності”, „Про практику застосування судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи”, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні квартирою відмовити.
Визнати свідоцтво про право власності на
АДРЕСА_1, видане Ювілейною селищною радою Дніпропетровського району
Дніпропетровської області 21 січня 2004 року на ім'я ОСОБА_1, недійсним на 1/2
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або шляхом
подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя                                      Демченко
Е.Л.