Справа № 2-3576/07
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2007 p.                   м. Білгород -
Дністровський

Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області

у складі
головуючого - одноособово судді Ступакової І.Г.

при секретарі
Калінінрї О.С.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні
в м. Білгород - Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права
власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про
визнання договору купівлі - продажу дійсним і визнання права власності на
відчужуване майно за договором, вказуючи, що 10 березня 2007 року між ним і
відповідачкою, діючою за дорученням від імені ОСОБА_3 був укладений договір
купівлі -продажу, який не був нотаріально засвідчений, через те, що ОСОБА_3 не
було оформлено належним чином право власності на самовільні будови, що входять
до складу спірного майна, хоча всі істотні умови угоди з обох сторін були
виконані повністю та належним чином. Наслідком не завірення нотаріально
договору стала його недійсність, що спричинило порушенню майнових прав
позивача, в зв'язку з чим він звертається до суду.

Відповідачка в попередньому судовому засіданні з позовом
погодилась, заперечень проти позову не має, пояснивши, що в дійсності договір
укладений між нею, як уповноваженою дорученням на право продажу спірного майна
ОСОБА_3 - власницею спірного майна та позивачем не був нотаріально засвідчений,
через те, що останньою було вчинено самовільне будівництво господарських
споруд, що знаходяться на території спірної частини домоволодіння, на які не
було оформлено належним чином право власності, однак розміщення яких погоджено
з відповідними органами контролю; спору щодо виконання істотних умов за
договором не має, оскільки нею було передано спірне майно у власність позивача,
безпосередньо від якого вона отримала повний розрахунок за спірне майно.

Третя особа - представник виконавчого комітету Шабівської сільської ради
Білгород-Дністровського району в судове засідання не з'явився, подав заяву
згідно якої просив суд розгляд справи провести за його відсутністю, не маючи
заперечень проти позову (а.с.19).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі
можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні
позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України.
Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши позивача,
відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У попередньому судовому засіданні встановлено, ще 10 березня 2007 року в
м.Білгород-Дністровському між позивачем і відповідачкою, діючою за дорученням
від імені ОСОБА_3 у письмовій формі був укладений договір купівлі - продажу
нерухомого майна, згідно якого відповідачка, діючи за дорученням від ОСОБА_3
продала,, а позивач купив 38/100 частин домоволодіння, розташованого АДРЕСА_1,
за які позивачем була цілком здійснена обумовлена оплата, що підтверджується п.
2.2 зазначеного договору (а.с. 6-7).

Відчужена спірна частина домоволодіння належала ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності на житло від 13.02.2002 року, виданого згідно
розпорядження від 13.02.2002 року № 1599 (а.с.16, 17).

На території раніше приналежної ОСОБА_3 частини
домоволодіння було вчинено самовільне будівництво господарських споруд:
вбиральні літ. "Г" розміром 1,00 х 1,00 м., літньої кухні літ.
"Д" розміром 3,00 х 3,00 м., сараю літ. "Е" розміром (3,90
х 4,10) - (1,50 + 2,50/2 х 0,50)м., підвалу літ."е" розміром 2,00 х
2,35 м., душу літ. "Ж" розміром 1,25 х 1,10 м., сараю літ. літ.
"З" розміром 2,80 х 3,00 м., на які право власності не було
оформлено, однак яке не суперечить Державним будівельним нормам ДБН-360-92, що
підтверджується висновком № 249 від 03.04.2007 року (а.с.8). За самовільне
будівництво ОСОБА_3 була оштрафована інспекцією державного архітектурно -
будівельного контролю по Білгород-Дністровському району. Крім того, в
результаті будівництва права інших осіб не порушені.

Згідно ст. 655 ЦК
України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплати за нього
певну грошову суму.

Сторонами за договором було
здійснено повне виконання усіх істотних умов, а саме, відповідачкою була
передана, а позивачем прийнята у свою власність спірна частини домоволодіння з
повною оплатою за неї певної обумовленої суми грошей. Однак, при укладенні
укладені договору купівлі - продажу, сторонами була порушена його форма.
Внаслідок того, що договір був укладений з порушенням встановленої ст.ст. 209,
657 ЦК України
для нього форми, а саме: не був нотаріально засвідчений, через не оформлення
належним чином права власності на самочинно збудованих господарських споруд,
розміщення яких погоджено з управлінням містобудування та архітектури, що
спричинило перешкоду позивачу в оформленні його майнових прав та підставою для
визнання укладеного договору недійсним.

Згідно ст. 219 ЦК України
у разі недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення одностороннього
правочину такий правовичин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин
дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідач справжній волі особи, яка
його вичинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина,
яка не залежала від її волі.

Враховуючи, що сторонами з обох сторін були виконані
належним чином усі істотні умови угоди, в добровільному порядку по справжній
волі, а також те, що обставина у вигляді наявності самбвільних будівель на
території спірної частини домоволодіння не залежить від сторін, суд вважає, що
укладений між ними договір можна визнати дійсним. На даний момент позивачка
повністю реалізує своє право власності на 38/100 частин домоволодіння з
самовільними спорудами: вбиральнею літ. "Г" розміром 1,00 х 1,00 м.,
літньою кухнею літ. "Д" розміром 3,00 х 3,00 м., сараєм літ.
"Е" розміром (3,90 х 4,10) - (1,50 + 2,50/2 х 0,50)м., підвалом літ.
"є" розміром 2,00 х 2,35 м., душем літ. "Ж" розміром 1,25 х
1,10 м., сараєм літ. літ. "З" розміром 2,80 х 3,00 м., що розташовані
АДРЕСА_1, що являється складовою права власності, на яке позивач має право, як
суб'єкт права приватної власності відповідно до ст. ст. 317,318, 325 ЦК
України.

Відповідно до ст. 334 ЦК
України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право
власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної
сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

У відповідності зі ст. 12 п.2 Закону України «Про власність» громадянин
набуває право власності на майно отримане внаслідок укладення інших договорів,
не заборонених законом.

Враховуючи вищевикладене, а також, що сторонами були виконані усі істотні
умови угоди в добровільному порядку по справжній волі, що не заперечується
сторонами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 10.03.2007 року між ОСОБА_2, діючою
за дорученням від імені ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та визнання за ним права власності,
як за добросовісним покупцем 38/100 частин домоволодіння з самовільними
спорудами, оскільки відповідно до ст. 376 п. 5 ЦК України, за вимогою власника земельної ділянки, суд може
визнати за останнім право власності на нерухоме майно, що самовільно споруджене
на ньому, якщо це не порушує права інших осіб обґрунтованими і таким, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 209, 219, 317, 318, 325, 334,
361, 362, 376 п.5, 638, 655, 657 ЦК
Україна, ст. 12 п.2 Закону України «Про власність», ст. ст. 10, 11,130,
174, 209, 213, 214- 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним і визнання права власності - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 10.03.2007 року
між ОСОБА_2, діючою за дорученням від імені ОСОБА_3 і ОСОБА_1, згідно якого
ОСОБА_2, діюча за дорученням від імені ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив 38/100
частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 та в цілому складаючого з:
житлового будинку літ. "А", підвалу літ. "а", тамбуру літ.
"аі", тамбуру літ. "а2", сараю літ. "Б",
вбиральні літ. "В", вбиральні літ. "Г", літньої кухні літ.
"Д", сараю літ. "Е", підвалу літ. "є", душу літ.
"Ж", сараю літ. "З", сараю літ. "І", споруд № 1
-7- дійсним. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 38/100 частин домоволодіння,
розташованого АДРЕСА_1 та в цілому складаючого з: житлового будинку літ.
"А", підвалу літ. "а", тамбуру літ. "аі", тамбуру
літ. "а2", сараю літ. "Б", вбиральні літ. 'ш",
вбиральні літ. "Г", літньої кухні літ. "Д",. сараю літ.
"Е", підвалу літ. "є", душу літ. "Ж", capaicjnT.
"З", сараї) літ. "І", споруд № 1-7.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом подання в 10- денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього  протягом 20- днів апеляційної скарги або в
порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.