АПЕЛЯЦІЙНИЙ     СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ     ОБЛАСТІ
Справа№22-4001-2007р.                             Головуючий в 1-й
інстанції  Олефіренко Н.А.
Категорія-21                                                  Доповідач   ОсіянО.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

02 липня
2007 року.                                                                     М.Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:      головуючого -судді Рудь
В.В. суддів Осіяна О,М, Ремеза В.А. при секретарі Качур Л.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною
скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві  і
професійних захворювань України у м. Павлограді Дніпропетровської області

на рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого 2007 року за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України у м. Павлограді
Дніпропетровської області про перерахунок щомісячних страхових виплат, -

встановила:

У лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань України у м. Павлограді Дніпропетровської
області вказуючи на ге, що кожного року за період із 2002 року до 2006 року
відповідачем були винесені постанови відповідно до яких йому були перераховані
страхові виплати, пов'язані із втратою здоров'я на виробництві, із
застосуванням коефіцієнтів, встановлених Фондом соціального страхування, на
основі постанов правління цього Фонду. Коефіцієнти визначені в таких величинах:
у 2002 році -1,193, у 2003 році 1,182, у 2004 році - 1,152, у 2005 році -
1,238, у 2006 році -• 1,203. Він вважає, що даний перерахунок здійснено з
грубим порушенням чинного законодавства, оскільки відповідач застосував
коефіцієнт реальної заробітної плати, а не середньої заробітної плати за даними
органу виконавчої влади з питань статистики, як це передбачено ст. 29 Закони
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Тому при проведенні перерахунку повинні бути застосовані
коефіцієнти Державного комітету статистики України, які складають: у 2002 році
- 1,352, у 2003 році -1,210, у 2004 році - 1,228, у 2005 році -1,275, у 2006
році - 1,367. Застосований відповідачем коефіцієнт, склав суму перерахунку
меншу, ніж та, яку необхідно було виплачувати, а за період із 01.03.2002 року
по 01.12.2006 року сума доплати повинна становити 12063,27 гривень.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого 2007 року позов задоволено. Стягнуто на
користь ОСОБА_1 із відповідача 12063,27 гривень заборгованості по страхових
виплатах, а також стягнуті витрати на інформаційно-технічне забезпечення у
розмірі 1,5 гривень. Відповідача зобов'язано проводити виплати страхових сум
позивачу у розмірі 1 651,73 гривень щомісячно, починаючи із 01 лютого 2006
року, відповідно до вимог 4.2 ст. 29 Закони України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і
професійного захворювання, що спричинило втрату працездатності».

У апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань
України у м. Павлограді Дніпропетровської області ставить питання про
скасування рішення суду як незаконного і не обгрунтованого, а справу направити
на новий розгляд, оскільки суд не врахував, що відповідач зобов'язаний
керуватися рішеннямим Правління Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України і для застосування
інших коефіцієнтів при перерахунку виплат, немає підстав. Рішення правління
прийняті у межах його компетенції є обов'язковими для страхувальників та
застрахованих, а тому немає підстав для задоволення позову. Також суд не
врахував вимог законодавства, щодо строків позовної давності для звернення до суду.

Перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів,
вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення
суду необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Приймаючи  рішення,
суд  першої інстанції
обгрунтовано  виходив  із того,
що для  перерахунку

страхових виплат
позивачеві, необхідно застосувати коефіцієнти зростання середньої заробітної
плати, які

вказуються
Державним комітетом статистики України. Застосування саме цих коефіцієнтів, а
не застосованих

відповідачем,  відповідає
вимогам  ст.  29 Закону України  «Про загальнообов'язкове державне соціальне

страхування від
нещасного випадку на виробництві  і  професійного захворювання,  що спричинив втрату

працездатності».

Згідно ч.2 ст. 29 Закони України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання, що спричинило втрату працездатності» перерахунок сум щомісячних
страхових виплат здійснюється також у випадку зростання в попередньому
календарному році середньої заробітної плати в галузях національної економіки,
за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Такий
перерахунок проводиться з 01 березня наступного року. При цьому визначена
раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Таким чином, ця норма закону містить обов'язкову умову застосування для
перерахунку, а саме зростання у попередньому календарному році середньої
заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу
виконавчої влади з питань статистики, а не реальної заробітної плати. Ця норма
вказує на необхідність перерахунку саме із врахуванням таких даних, а не тих,
які визначені Правлінням Фонд соціального страхування. Застосовуючи інші дані
для перерахунку, відповідач порушує вимоги законодавства, що призводить до
нарахування меншої суми страхової виплати позивачам, чим порушуються їх права.

Також не обгрунтованими є доводи скарги щодо не врахування судом
законодавства, яке регулює строк позовної давності для звернення особи до суду,
оскільки відповідно до вимог ч. 7 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і
професійного захворювання, що спричинило втрату працездатності» якщо
потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини
Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або
не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження
протягом будь-якого строку.

А тому немає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань
України м. Павлограді Дніпропетровської області відхилити, а рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого
2007 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом двох місяців до
Верховного Суду України з моменту її проголошення.