Справа № 22ц-4329/2007                                                    Головуючий
1 інстанції Фісунов А.Л.
44                                                                          Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

27 червня 2007
року

Колегія
суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого
судді                                             Петренко
І.О.

суддів                                                                  Приходченко
А.П.,  Лаченкової О.В.

при
секретарі                                                     Ліщинська
О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 04 квітня 2007 року про скасування ухвали цього ж
суду від 12 березня 2007 року про забезпечення позову по цивільній справі
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми , -

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2006 року позивач звернувся до суду з позовом і просив постановити
рішення,  яким стягнути з відповідача на
його користь суму заборгованості за договором займу в сумі 31000 доларів США,
відсотки від суми займу,
згідно ставки НБУ в розмірі 6784, 75 доларів США,
3% річних від простроченої суми з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочки в сумі 542 долари США,
а всього 38326, 75 доларів США.

В
обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те,  що 21 серпня 2004 року між ним та
відповідачем було укладено договір займу. Згідно до умов даного договору
відповідачу було передано грошові кошти в сумі 31000 доларів США,
які він зобов'язався повернути при першій же вимозі
позивача. Факт укладення договору займу підтверджується розпискою від 21 серпня
2004 року,  яку відповідач написав в
приміщенні Приватного підприємства „Максимум",  яке розташоване за адресою: вул.  Комсомольська,  80, к.З в м.
Дніпропетровську власноручно та в присутності свідків було засвідчено
його підпис.  27 квітня 2006 року
позивачем в присутності свідків ОСОБА_2. було заявлено вимогу про повернення
грошових коштів в повному обсязі,  які
передані йому були за договором займу,
однак відповідач відмовився. Крім цього,
всі спроби отримати від відповідача передані йому кошти не призвели до
вирішення даного питання,  а тому він
змушений звернутися до суду.

Також,  ОСОБА_1. в березні 2007 року до суду було
подано заяву про забезпечення позову та ухвалою суду від 12 березня 2007 року
його заяву було задоволено шляхом заборони відчуження будинку АДРЕСА_1,  який належить ОСОБА_2. на підставі свідоцтва
про право власності. Однак,  04 квітня
2007 року до суду з клопотання звернулося Товариство з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче підприємство „Укрпромінвест",  в якому вказувало на те,  що на підставі договору купівлі-продажу не
житлових будівель від 27 грудня 2006 року ОСОБА_2. продав,  а ТОВ НВП „Укрпромінвест" купило не
житлові будівлі розташовані за адресою: вул.
АДРЕСА_1,  а тому просили
скасувати ухвалу суду від 12 березня 2007 року про забезпечення позову.

Ухвалою
суду від 04 квітня 2007 року скасовано ухвалу цього ж суду від 12 березня 2007
року про забезпечення позову.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування цієї ухвали суду.

Вислухавши
учасників процесу,  що з'явились,  вивчивши матеріали справи,  законність та обґрунтованість оскаржуваної
ухвали та доводи апеляційної скарги,
колегія

суддів
вважає,  що апеляційну скаргу слід
задовольнити ,  а ухвалу суду скасувати
за наступними підставами.

Відповідно
до вимог  ст.  151 ЦПК України ( в редакції 2004 року) суд
за заявою осіб ,  що беруть участь у
справі ,  може вжити заходів забезпечення
позову і вирішення питання про таке забезпечення допускається на будь-якій
стадії розгляду справи,  а  ст.
152 ЦПК України вказує на можливі види забезпечення позову.

У відповідності
до положень ч.3, 5  ст.  154 ЦПК України заходи забезпечення позову
можуть бути скасовані і це питання вирішується в судовому засіданні з
повідомленням осіб,  які беруть участь у
справі.

В заяві
про забезпечення позову ОСОБА_1 ставив питання про накладення арешту на
нерухоме майно належне відповідачу на праві власності і вказував при цьому на
дані КП „ДМБТІ" ,  які містились в
інформаційній довідці ,  датованої 1 березня
2007 року ( ар. сп. 17),  з якої
вбачається ,  що відповідачу ОСОБА_2. на
цей час належали на праві приватної власності квартириАДРЕСА_2,  а також приміщення буд. . АДРЕСА_1 .

Ухвалою
суду від 12 березня 2007 року про забезпечення позову ( ар. сп. 22) було
заборонено відчуження тільки буд. . АДРЕСА_1 ,
який належить відповідачу по справі.

Постановлюючи
ухвалу від 4 квітня 2007 року ( ар. сп. 33) про скасування заборони відчуження
вказаного вище майна,  суд виходив із
того ,  що власником буд. . АДРЕСА_1 в м.  Дніпропетровську є ТОВ НВП „
Укрпромінвест" і підставою для цього став договір купівлІ-продажу не
житлових будівель від 27 грудня 2006 року ( ар. сп. 28) ,  підписаний між ОСОБА_2. та ТОВ НВП
„Укрпромінвест". Однак ,  при цьому
суд не звернув увагу на те ,  що у
відповідності п. 16 цього договору він підлягав реєстрації у КП „ДМБТІ"
,  а згідно до положень ч. 4  ст.
334 ЦК України
право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації,  якої на 1 березня 2007 року виконано не
було,  про що свідчить вище вказана
довідка КП ДМБТІ.

Окрім
того ,  як вбачається з клопотання ТОВ
НВП „Укрпромінвест" ( ар. сп. 26) воно надійшло до суду 4 квітня 2007 року
і в цей же день було розглянуто судом у судовому засіданні ,  що призвело до неналежного повідомлення
сторін про час та місце розгляду цього питання та не вирішення питання про
участь у справі заявника про скасування заходів забезпечення позову.

Виходячи
з вище наведеного ,  керуючись  ст. . ст.
303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319,
ЦПК України , колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського
районного суду м.  Дніпропетровська від 4
квітня 2007 року скасувати і питання про скасування забезпечення позову
направити на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення ,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
Верховного Суду України .