Справа № 22Ц -1991/2007                  Головуючий у І інстанції Малишенко Т.О.
41                                                      Доповідач
у II інстанції Олійник В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 червня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого : Мережко М. В.,

суддів : Олійника
В.І.,  Сліпченка О.І.,

при секретарі
Велицькому О.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Славутицького міського суду Київської області від 12 квітня 2007 року в справі
за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства
"Чорнобильська атомна електростанція",  третя особа без самостійних вимог -
Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутицької
міської Ради,  про стягнення заробітної
плати,  -

встановила:

Позивачка
звернулася до суду з вказаною позовною заявою про стягнення з відповідача
заборгованості по заробітній платі в сумі 339821
грн. 73 коп.,  посилаючись на те,  що вона працювала в зоні відчуження на ДСП „Чорнобильська
АБС" і відповідачем порушено оплату праці на території відчуження.

Вважала,  що їй повинна була виплачуватись доплата за
роботу у зоні відчуження відповідно до
ст. 39 Закону України від 28
лютого 1991 року
„Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і розмір цієї
доплати у період від 1 січня 2003 року до 1 січня 2006 року визначений
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №137 „Про доплати
і компенсації особам,  які працюють в
зоні відчуження і зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного
.відселення жителів" і дорівнює 9-ти кратному розміру доплати,  встановленої для громадян,  які працюють у зоні відселення,  плюс премія в розмірі 50% від цієї суми.
За  ст. 39 зазначеного вище Закону
доплата громадянам,  які працюють у зоні
відселення становить три мінімальні заробітні плати.

Виходячи
з положень  ст. 39 Закону та постанови KM
України від 29 січня 2003 року №137,
за якою розмір щомісячної доплати за роботу в зоні
дорівнює 27 мінімальних
заробітних плат плюс 50%
премії від цієї суми,  рахуючи,  що із збільшенням розміру мінімальної
заробітної плати повинен був відповідно збільшуватись і розмір доплат,  вона просила стягнути зазначену вище суму
заборгованості по заробітній платі.

Рішенням Славутицького міського суду від 12 квітня 2007 року ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення
нового по суті заявлених позовних вимог.

Колегія
суддів вважає,  що апеляційну скаргу
необхідно відхилити,  виходячи з
наступних підстав.

Судом
встановлено,  що позивачка працювала в
зоні відчуження від 4 вересня 1995 року на різних
посадах до 24 січня 2006 року.

Колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку,  що
посилання позивачки на застосування Постанови KM України
від 29 січня 2003 року №137 „Про доплати і
компенсації особам,  які працюють в зоні
відчуження і зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного
відселення жителів" і на зміни розміру мінімальної заробітної плати,  як на підставу для збільшення пільгових
виплат згідно  ст. 39 Закону,  а не на Постанову KM України №836 „Про
компенсаційні виплати особам,  які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",  є безпідставними.

При
здійсненні грошових виплат позивачу відповідач проводив їх згідно з діючим
законодавством.

З огляду
на вищенаведене,  суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм матеріального л
процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та висновками суду,  викладеними у рішенні.

Щодо
інших доводів апеляційної скарги,  то
вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скаргою
та враховуючи,  що обставини справи
встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів,  що містяться у справі,  колегія суддів приходить до висновку,  що рішення постановлене з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права,  а
тому апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а рішення суду залишити без

змін.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307,  308,  313 - 315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Славутицького міського суду Київської області від 12 квітня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає-законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.