Справа № 22-1127 Головуючий у 1 інстанції - Шуляк А.С.
Категорія № 38 Доповідач- Шимків С.С.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2007 року м. Рівне

Колегія судців судової палати з цивільних справ апеляційного суду Рівненської області

у складі: головуючого судді - Василевича B.C.

суддів - Гордійчук C.O., Шимківа С.С.

з участю секретаря судового засідання - Чалої Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду від 23 серпня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

Рішенням Здолбунівського районного суду від 23 серпня 2007 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Суд неправильно застосував норми ст.ст. 164-166 СК України. Також судом не враховано, що на час звернення із позовом вона була неповнолітня.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав після настання повноліття не допускається.

Про те, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитися у повному обсязі не може.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Підстави позбавлення батьківських прав встановлені ст. 164 СК України. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

2

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до

жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Частиною 4 ст. 152, ст. 165 СК України встановлено, що дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1. З даним позовом вона звернулася до суду 25 червня 2007 року, будучи неповнолітньою.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що ОСОБА_2 ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків по її вихованню, як дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач дійсно ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Досягнення позивачкою на час ухвалення рішення повноліття, на думку колегії суддів, не являється визначальною обставиною для відмови у позові.

У зв"язку з цим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому, апеляційний суд враховує положення п.п. 5, 6 ст. 166 СК України згідно яких особа, позбавлена батьківських прав не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування) та втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч. 1 п. 3, 313-316 ЦПК України, на підставі ст. 164-166 СК України колегія судців -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Здолбунівського районного суду від 23 серпня 2007 року скасувати.

Позов задовольнити.

ОСОБА_2 позбавити батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно. Воно може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.