УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

2007
року серпня 27 дня колегія суддів Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого:       Віхрова
В. В.,

Суддів:                                                                       Гайдук
В. І.,       Дерев'янка О. Г.,

Козлова С.
П.,    Красвітиої Т.П.,

розглянувши
відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про
судоустрій України» (в редакції Закону України № 697-V від 22.02.2007) в касаційному порядку у судовому
засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовами ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2004
року,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовами до ОСОБА_2,
1982 року народження,  про
відшкодування майнової і моральної шкоди,
заподіяної внаслідок пошкодження належного їй на праві власності
автомобіля «Мазда-626»,  через дії
ОСОБА_2,  який не впорався з керуванням і наїхав на дерево,  у зв'язку з чим просила стягнути на свою
користь 10 551 гривень 88 коп. на відшкодування майнової шкоди,  а також 1 700 гривень на відшкодування
моральної шкоди. Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням
Обухівськбго районного суду Київської області від 02 серпня 2004 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовлено,  а позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної
шкоди задоволений частково і стягнуто на її користь з ОСОБА_2 1 500 гривень.

Рішенням
апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2004 року рішення
місцевого суду в частині відмови у позові про відшкодування майнової шкоди
скасоване,  а позов ОСОБА_1 задоволений
частково: на її користь з ОСОБА_2 стягнуто 7 913 гривень 90 коп. В решті вимог
рішення місцевого суду залишене без змін.

У касаційній
скарзі ОСОБА_2 вказує на незаконність рішення апеляційного суду в частині
задоволення позову про відшкодування майнової шкоди через порушення норм
процесуального права щодо порядку з'ясування обставин справи,  а також неправильне застосування норм матеріального
права,  у зв'язку з чим просить скасувати
рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення місцевого суду,  що помилково скасоване.

Заперечуючи
проти касаційної скарги,  ОСОБА_1 вважає ухвалене
апеляційним судом рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши
суддю-доповідача,  вивчивши матеріали
справи в межах касаційної скарги,  суд
дійшов висновку,  що касаційна скарга
підлягає задоволенню повністю за таких підстав.

Вирішуючи спір
суди виходили з наступних обставин справи.

Автомобіль
«Мазда-6»,  д/н НОМЕР_1,  на праві власності належить позивачу,  а також ним мають право керувати
ОСОБА_3.  і ОСОБА_4. ,  який 10.07.2003 на порушення п. 2.9 Правил
дорожнього руху передав автомобіль своєму сину,
ОСОБА_5.,  який не має права керування транспортними засобами і який
передав у своїй присутності керування цим автомобілем відповідачу,  який на той момент також не мав права
керування транспортними засобами. Цього ж дня біля 18 години відповідач,  керуючи автомобілем «Мазда-6»,  д/н НОМЕР_1,
прямував автошляхом Обухів-Нещерів і обрав швидкість руху за дорожньої
обстановки з порушенням вимог п.п. 12.1,
12.2 Правил дорожнього руху,
через що не впорався з керуванням,
і автомобіль наїхав на дерево,
отримавши ушкодження.

справа №
33ц-383 кс/07;                                                                                               6-572
кс05

Головуючий у
першій інстанції:  Яворський М. А.

Суддя -
доповідач: Віхров В. В.

На час розгляду справи
місцевим судом автомобіль «Мазда-6»,  д/н
НОМЕР_1,  відремонтований.

Відмовляючи
в задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди,  суд першої інстанції виходив з того,  що,
оскільки автомобіль полагоджений коштом ОСОБА_4 ,  який вказував на виконання робіт за договором
підряду товариством з обмеженою відповідальністю підприємством «Авторемонтник»,  яке повідомило суд,
що будь з ким договір на ремонт автомобіля «Мазда-6»,  д/н НОМЕР_1,
не укладало і,  відповідно,  гроші за такі роботи не отримувало,  а доказів втрачених коштів на ремонт
автомобіля не надано,  то розмір
понесених внаслідок дій відповідача збитків не доведений.

Скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення у справі,  апеляційний суд виходив з того,  що встановлені за розгляду справи пошкодження
автомобіля за дефектною відомістю відповідають висновку експерта-оцінювача за
№0603/01,  за яким збитки оцінені в 10
551 гривня 88 коп.,  а розмір
відшкодування має бути зменшений до 75 % з огляду на сприяння шкоді діями
ОСОБА_4,  тобто вину у виборі та нагляді
з боку позивача як кредитора.

Суд не
знаходить за можливе погодитися з висновками апеляційного суду. Згідно зі  ст.  440
ЦК УРСР шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою,  яка її завдала. Проте відповідно до п. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України щодо визначення способу відшкодування підлягають
застосовуванню  ст.  ст.
22,  1192 ЦК України,  за змістом яких розмір збитків з деліктного
зобов'язання визначається реальною вартістю втраченого майна та виконаних
робіт. Звідси,  суд відзначає,  що у всякому випадку,  коли потерпілий (кредитор) полагодив
пошкоджену річ,  підлягає відшкодуванню
^фактично ним витрачене,  що має
підтверджуватися відповідними доказами про виконані платежі.

За таких
обставин апеляційний суд,  посилаючись на
висновок експерта-оцінювача,  що
виконаний до проведення ремонту,
визначив розмір збитків з припускаємих витрат у майбутньому,  а не з дійсних витрат,  чим не застосував ч. 2  ст.
1192 ЦК України,  яка підлягала
застосуванню.

Суд
касаційної інстанції відзначає,  що,  встановлюючи обставини розміру завданих
збитків,  суд першої інстанції виходив з
того,  що за  ст.
ст.  15і,  ЗО ЦПК України (1963 року) кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень,  надаючи суду відповідні докази,  коли позивач не надав жодних доказів
понесених витрат ним чи будь-ким за його дорученням чи від його імені,  а тому судом першої інстанції з цього приводу
ухвалено законне рішення,  яке не
позбавляє позивача права звернутися з позовом,
який би мав своєю підставою понесенні позивачем дійсні втрати,  а не припускаємі,  що має місце в цій справі. Інакше у цій
справі було б допущене втручання публічної влади щодо поваги права власності
відповідача без дотримання умов передбачених національним правом,  що б порушувало  ст.  1
Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким
чином,  рішення місцевого суду ухвалено
згідно із законом та скасоване апеляційним судом без передбачених на то
підстав.

Керуючись,   ст.
ст.  336, 339, 343-345 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення
апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2004 року скасувати і
залишити в силі рішення Обухівського районного суду Київської області від 02
серпня 2004 року,  що було помилково
скасоване апеляційним судом.

Ухвала набирає
законної сили з моменту оголошення,
остаточна і оскарженню не підлягає.