Справа
№22-ц-833/2007 р.                                          Головуючий
у І інстанції Мужик І.І.
26                                                                  Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
серпня 2007 року                                                                               м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                               Пнівчук О.В.

суддів                                           Беркій
О.Ю.,  Мелінишин Г.П.

секретаря                                     Довжинської
Н.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Надвірнянського районного суду від 25 квітня 2007 р., -

встановила:

Рішенням
Надвірнянського районного суду від 25 квітня 2007 року задоволено позов ОСОБА_2

Визнано
недійсними рішення сесії Делятинської селищної ради від 13.05.2005 року про
передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 1182 га та
Державний акт про право приватної власності на землю виданий на ім'я ОСОБА_1
26.08.2005 року.

Визнано
за ОСОБА_2 право власності на 13/30 частини будинковолодіння АДРЕСА_1.

В
зустрічному позові ОСОБА_1,  ОСОБА_3 про
визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом виданого в 1991
році на ім'я ОСОБА_4  та визнання за
ОСОБА_1 права власності на ½
спадкового майна - домоволодіння за законом - відмовлено.

На дане
рішення ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу,
в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт
зазначає,  що висновки суду суперечать
встановленим обставинам по справі. Судом не взято до уваги докази,  що стверджують недійсність дублікату
свідоцтва про право на спадщину виданого на ім'я ОСОБА_4.

Судом не
взято до уваги докази про те, що його покійна мати ОСОБА_4 не приймала спадщину
після смерті її чоловіка,  а фактично
спадщину прийняв він - апелянт.

Крім
того,  допитані в суді свідки
ствердили,  що батько після смерті
залишив весь будинок йому з чим погодилася вся сім'я і тільки він розпоряджався
цілим спадковим будинком.

З
наведених підстав апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позову.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів
справи вбачається,  що між сторонами
виник спір щодо права власності

2

на ½ частини
будинкоаволодіння,  що по вул.  АДРЕСА_1.

Судом
встановлено,  що спірне будинковолодіння
належало на праві власності ОСОБА_5 батьку сторін по справі.

Після
смерті ОСОБА_5,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року житловий будинок в рівних частках успадкували його дружина ОСОБА_4  та син ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_4  померла. Відповідно до
заповіту,  складеного нею 03.06.1997 року
та посвідченого державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної
контори,  вона все своє майно заповіла
ОСОБА_2

Зазначеним
заповітом відмінено попередній заповіт ОСОБА_4
складений нею в 1991 році на користь ОСОБА_1

Згідно
довідок Надвірнянської джержавної нотаріальної контори: від 11.11.2005 р.
ОСОБА_2 є спадкоємцем 13/15 частин майна ОСОБА_4 ,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,  за заповітом (а.с.  13 т.№1),
та від 20.01.2006 року ОСОБА_3 є спадкоємцем 2/15 частин спадкового
майна померлої ОСОБА_4  (а.с.  110 т. №1).

Разом з
тим,  із заявами про видачу свідоцтв про
право на спадщину після смерті ОСОБА_4
звернулися ОСОБА_3,  ОСОБА_5.,  ОСОБА_2 та ОСОБА_1.,  в яких зазначили,  що спадкове майно складається із житлового
будинку АДРЕСА_1 та грошових вкладів (а.с.
98-101 т. №1).

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на ½ спадкового
будинковолодіння та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за
законом,  виданого ОСОБА_4  суд першої інстанції правильно виходив із
того,  що позивачем не доведено того
факту,  що після смерті батька ОСОБА_5 в
1986 році тільки він прийняв спадщину фактично. ОСОБА_1. в 1987 році отримав
свідоцтво про право на спадщину за законом на ½ будинковолодіння АДРЕСА_1,  зазначене свідоцтво не оспорював,  а в заяві про видачу свідоцтва про право на
спадщину після смерті матері ОСОБА_4  як
спадкове майно зазначив спірне будинковолодіння. Крім того,  в позовній заяві від 21.03.2002 року про
визнання недійсним заповіту і визнання права власності на спадкове майно,  ОСОБА_1. сам зазначав,  що ОСОБА_4
успадкувала після смерті свого чоловіка ½ спірного будинковолодіння.

Таким
чином,  підстав для визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину виданого ОСОБА_4  в 1991 році не встановлено.

Не
знайшли свого підтвердження і доводи апелянта щодо порушення порядку видачі
дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4

Рішення
суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального
права,  доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків рішення суду,  а тому підстав для його скасування,  колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст. ст. 307,
308, 313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Надвірнянського районного суду від 25 квітня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення,  однак може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу
набрання законної сили.