Справа № 22ац- 438/ 07р                                        Головуючий
у 1 інстанції Сорока Г.П.
№40                                                                           Доповідач
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007р колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого
Баркової Л.Л. Кучерявої В.Ф., Трушкова М.М. при секретарі Жило І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства „ Маріуполь -авто"
про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу і
відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 березня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 березня 2007 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1. до ВАТ „ Маріуполь - авто" про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
і відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду
скасувати, а її позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1. і її
представника ОСОБА_2., які доводи скарги підтримали, представника відповідача
Шматко 0,0., яка просила рішення суду залишити без зміни, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із вимогами статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що звільнення
з роботи ОСОБА_1. було проведено у відповідності з вимогами закону і підстав
для її поновлення на роботі немає.

З таким висновком суду не можна не погодитися, оскільки він відповідає
обставинам справи і положенням закону.

Відповідно до положень п.1 статті 40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк   може
бути розірваним власником або уповноваженим ним органом

у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі   скорочення чисельності або штату працівників
в разі неможливості переведення на іншу роботу.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи
, що ОСОБА_1. працювала диспетчером АС-2 ВАТ „ Маріуполь --авто" . Наказом
№ 90 від 15 .06. 2006 року була звільнена з роботи з займаної посади по п.1.
ст. 40 КЗпП України за скороченням чисельності штату працівників. Звільнення
було проведено зі згоди профспілкового комітету. Підставою для скорочення
чисельності штату став наказ №76 від 28.03. 2006 року про проведення змін в організації
виробництва і праці на АС-2 , шляхом скорочення штату працівників - 1 одиниці
диспетчера АС-2. Позивачка про звільнення у зв'язку зі скороченням штату була
повідомлена за два місяці. На час звільнення інших диспетчерів на АС- 2 не
було.

Перед звільненням позивачці були пропоновані вільні вакантні посади
прибиральниці виробничих приміщень і сторожа бази відпочинку „ Жемчужина"
, від яких вона відмовилася.

Вакантні посади інженера по безпеці,руху, майстра і секретаря керівника їй
не пропонувалися. При ретельному дослідженні цього питання судом першої
інстанції було встановлено, що позивачка не могла займати ці посади , оскільки
згідно кваліфікаційних характеристик для займання посад інженера по безпеці
руху і майстра вона повинна була мати - вищу освіту відповідного напрямку ,
стаж роботи по цій професії не менше 2 років, для зайняття посади секретаря
керівника вона зобов'язана була володіти навиками машинопису, користування
прийомне - переговорними пристроями, технічними засобами опрацювання документів,
усної та письмової документальної інформації, комп'ютерами і друкованими
машинками, знати стандарти системи організаційно- розпорядчої документації,
знати правила друкування ділових листів з використанням типових форм, основи
етики та естетики, мати професійну підготовку. Позивачка жодної із зазначених
характеристик не мала, тому не могла претендувати на ці посади.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про
відсутність підстав для задоволення позову про поновлення на роботі.

Разом з тим, суд, перевіривши усі обставини справи , права і обов'язки
сторін і дійшовши до висновку про безпідставність позовних вимог позивачки
помилково зазначив у мотивувальній частині рішення про те, що вона пропустила
строк звернення до суду і відмовив їй у його поновленні.

Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк звернення до місцевого
суду за вирішенням спору про звільнення застосовується незалежно від підстав
припинення трудового договору й обчислюється з дня видачі працівникові копії
наказу пр<? звільнення чи трудової книжки або з дня відмови від їх
одержання.

У разі пропуску передбачених ст. 233 КЗпП України строків звернення до суду
за вирішенням трудового спору відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 „ Про практику розгляду судами
трудових спорів суд з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку , а й
усі обставини справи, права та обов'язки сторін . При необґрунтованості
позовних вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки
звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права .
Позивачці відмовлено в задоволені позову по суті. Тому посилання на пропуск
строку звернення до суду і відмова в його поновленні підлягає виключенню з
рішення.

В решті частини рішення суду відповідає встановленим
обставинам справи, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального
права і підстав для його зміни чи скасування немає.

Інші
доводи апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_1. переваг над іншими працівниками
при звільненні, звільнення її без пропонування всіх вакантних на тої час посад,
не приводять судову колегію до висновку про порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи процесуального права, які є підставами для
скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Тому , з урахуванням викладеного, керуючись ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.03. 2007 року про відмову
в задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди  залишити без зміни.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позивачкою
строку на звернення до суду і про відмову у його поновленні.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена
протягом двох місяців з дня набрання чинності в касаційному порядку.