АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
Справа -
№ 22ц-116 /07                          Головуючий
в 1 інстанції -Вербицький В.В.
Категорія -                                                                        Доповідач
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня
2007 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого -
Кравченко Н.В.,

суддів -
Темнікової В.І., Сергєєвої С.В.

за участю
секретаря- Харитонової О.Г.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Луганську справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 25 вересня 2006
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, -

встановила: У жовтні 2005 року позивачОСОБА_2 звернувся до суду з позовом
до відповідача ОСОБА_1, в якому послався, що 21 серпня 2005 року внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, котрий керуючи
належним йому автомобілем порушив правила дорожнього руху, було пошкоджено
автомобіль належний позивачеві, чим йому заподіяно матеріальну шкоду у сумі
5156,40 гр.. а також моральну шкоду у сумі 3000 гр.. оскільки вказаними діями
йому було спричинено негативні переживання, він є інвалідом дитинства 1 групи і
ця дорожньо-транспортна пригода була для нього великим випробуванням, як з
фізичної сторони, так і з психічної.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 25 вересня 2006 року
позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди
4918 гр. 40 коп. та у відшкодування
моральної шкоди 3000 гр., а також на користь держави судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач з рішенням суду не згоден, вважає його
таким, що не відповідає вимогам закону, просить скасувати, та надіслати справу
на новий розгляд.

Заслухавши доповідача, дослідивши надані докази, перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21 серпня 2005 року внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася з вини відповідача, котрий керуючи належним йому
автомобілем порушив правила дорожнього руху, було пошкоджено автомобіль
належний позивачеві, чим йому заподіяно матеріальну шкоду у сумі 5156,40 гр.. а
також моральну шкоду.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, поясненнями позивача,
частково поясненнями відповідача.

Згідно зі ст..
1187 ЦК України
шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини
іншої особи відшкодовується на загальних підставах.

Ст..1166,1167
ЦК України містить
загальні підстави відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної
неправомірними діями фізичної або юридичної особи особистим немайновим правам,
а також майну іншої фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її
вини.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів, що вказана
майнова та моральна шкода позивачеві завдана не з його вини, суд правильно
дійшов висновку про покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню цієї
шкоди.

При визначенні розміру майнової шкоди суд керувався наданими йому з цього
приводу доказами, які відповідачем не спростовано.

При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував обставини справи,
наслідки, та принципи виваженості та розумності, визначивши розмір цієї шкоди у
сумі 3000 гр.

Таким чином,
рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд у повній мірі не з'ясував
обставини справи та не визначив наявність вини відповідача у
дорожньо-транспортній пригоді, на увагу не заслуговують, оскільки вони
спростовуються наданими суду доказами, зокрема вина відповідача встановлена
постановою Жовтневого районного суду м. Луганська від 20 жовтня 2005 року, якою
відповідач за вказану дорожньо-транспортну пригоду притягнутий до
адміністративної відповідальності. Ця постанова набрала чинності, ніким не
оскаржена.

Посилання апелянта про те, що ця постанова була прийнята судом без
проведення авто технічної експертизи, а при розгляді справи за вказаним позовом
позивача про відшкодування шкоди, суд клопотання про призначення такої
експертизи відхилив, на увагу не заслуговує, оскільки відповідач не позбавлений
був права заявляти клопотання про призначення авто технічної експертизи при
розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

У відповідності зі ст..
61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії
особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, у суду першої інстанції за наявності не скасованої постанови
суду про при притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, якою
встановлені факти порушення відповідачем правил дорожнього руху та скоєння
вказаної дорожньо-транспортної пригоди, не було підстав для призначення авто
технічної експертизи та встановлення вказаних питань.

Посилання апелянта на те, що матеріали дорожньо-транспортної пригоди було
сфальсифіковано працівниками УДАІ також на увагу не заслуговують, оскільки
ніяких доказів суду з цього приводу ним не надано. Посилання його на наявність
на даний час свідків-очевидців цієї пригоди, які виявилися після винесення
судом оскаржуваного рішення, не може бути підставою для висновків про порушення
судом процесуальних норм при розгляді справи, оскільки позивачем ніяких
клопотань з приводу виклику цих свідків суду першої інстанції не заявлялося.

Посилання апелянта на пошкодження також і його автомобіля та заподіяння
йому тілесних ушкоджень, на увагу не заслуговують, оскільки з цього приводу на
момент розгляду справи існувала постанова слідчих органів про відмову у
порушенні кримінальної справи, тому суд правильно на момент винесення рішення
не взяв до уваги ці обставини.

Те, що на даний час ця постанова скасована та слідчими органами проводиться
додаткова перевірка не є підставою вважати, що суд першої інстанції неповно
з'ясував та встановив обставини справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.. 303,307,308,313,314,315
ЦПК України, судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Луганської області. -

Ухвалила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 25 вересня 2006 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, -
залишити без зміни.

Ця ухвала апеляційного суду Луганської області набирає
чинності негайно, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців після її проголошення.