Справа №33ц-511 кс/07
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
вересня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області

в складі: Галущенка O.І., Базовкіної Т.М.,
Довжук Т.С.

розглянувши в
попередньому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за

позовом

ОСОБА_1
до Олександрійської філії Кіровоградського інституту регіонального управління
та економіки про стягнення заборгованості по заробітній платі,
середньомісячного заробітку та відшкодування моральної шкоди,

за касаційною
скаргою

ОСОБА_1
на рішення Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 07
листопада 2001 р. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28
лютого 2002 p.,

встановила:

13.07.1999
р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Олександрійської філії Кіровоградського
інституту регіонального управління та економіки про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку та
відшкодування моральної шкоди.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Останнім
рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 07
листопада 2001 p.,
залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від
28 лютого 2002 p.,
позов задоволено частково.

З
відповідача на користь позивачки стягнуто 1612 грн. 65 коп. в рахунок
середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку.

В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені по справі судові рішення,
посилаючись на неповне з'ясування судами обставин справи, невірну оцінку
зібраних доказів та неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши
касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду
оскаржених судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Судами
встановлено, що позивачка працювала у відповідача викладачем.

02.07.1999
р. вона звільнена з посади за п.1 ст. 36 КЗпП України., але повний розрахунок з
нею, в супереч вимогам ст. 116 КЗпП України, проведено лише 21.10.2001 p., незважаючи на
те, що на рахунках приватного учбового закладу в наявності були кошти достатні
для своєчасно розрахунку з позивачкою на час звільнення.

Встановивши
ці обставини на підставі наданих доказів, суд прийшов правильного висновку про
задоволення позовних вимог в частині, передбаченої ст.. 117

КЗпП,
відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні та стягнення
на користь позивачки відповідної суми.

Розмір
стягнення визначено судом на підставі наявних письмових доказів, оскільки
позивач не погодилась оплатити проведення відповідного експертного дослідження
для отримання інших доказів наявності чи відсутності заборгованості та розміру
стягнення.

Апеляційний
суд з належних підстав погодився з такими висновками суду першої інстанції та
залишив його рішення без змін, обґрунтовано виходячи з того, що позивачка не
довела іншими достовірними доказами наявність заборгованості відповідача перед
нею із виплати винагороди за працю, а підстав для відшкодування моральної
шкоди, завданої порушенням трудових прав позивачки, діюче на той час трудове
законодавство, не передбачало.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального права, а передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК
України підстави для їх обов'язкового скасування, відсутні.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують.

Керуючись
ст. ст. 332, 336 ЦПК України та Законом України „Про внесення змін до Закону
України „Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Олександрійського міського суду
Кіровоградської області від 07листопада 2001 р. та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 28 лютого 2002 p.- залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.