РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого
судді: Іващенко В.В. Суддів: Летягіної О.В.,  Дячок В.О. При секретарі: Іванові O.K. розглянувши у
відкритому судову засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,     ОСОБА_4   про
розірвання    договору побутового
підряду,  стягнення суми збитків,  за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та
ОСОБА_1   на рішення Красноперекопського
міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 19 березня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка
на підставі Закону про захист прав споживачів звернулась до суду з позовом до
відповідачів про розірвання договору побутового підряду,  мотивуючи свої вимоги тим,  що за оголошенням у газеті „Базар" вона
звернулась за вказаним там телефоном для виготовлення кухонного гарнітура.
16.02.2005року до неї за адресою: АДРЕСА_1,
прийшли відповідачі,  зробили
заміри і за усною домовленістю уклали з неї договір про виготовлення кухонної
меблі вартістю - 4300грн.,  строком її
виготовлення у дві - три неділі. До обов'язків підрядників входило виготовлення
меблі,  доставка за вказаною адресою і
установка на місці. Порядок розрахунків передбачав авансовий платіж -
2000грн.,  а кінцевий розрахунок після
установки гарнітуру. Відповідачі отримали аванс,  завезли в будинок матеріали і виготовлення
меблі велося у будинку,  що не
передбачалося угодою. Через декілька днів відповідачі стали вимагати сплати
повної вартості і доплати ще 750грн. Отримавши повний розрахунок - 4300грн і
750грн. відповідачі частково виконали роботи,
не закінчивши їх,  відмовилися
усувати дефекти і відмовилися від виконання обов'язків по договору. На підставі
законодавства про захист прав споживачів,
позивачка просить стягнути з відповідачів солідарно -5050грн.
матеріального збитку,  у відшкодування
моральної шкоди - 5000 грн.

Рішенням
Красноперекопського міськрайонного суду АРК від 19 березня 2007року,  у задоволенні позову - було відмовлено.

На
зазначене рішення суду ОСОБА_5  та
ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу,  в якій
просить скасувати рішення суду і постановити по справі нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування судом обставини,  що мають значення по справі,  порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт
вказує що відповідно до  ст.  866 ЦК
України договір побутового підряду
вважається   укладеним   у
належній   формі,    якщо
підрядник   видав

Справа №
22-ц-3719/2007             Головуючий суду
першої інстанції-Литвененко В.П.

Доповідач -
Летягіна О. В.

замовникові
квитанцію,  або інший документ,  що підтверджує укладення договору.
Відсутність у замовника цього документу не позбавляє його права залучити
свідків для підтвердження факту укладення договору. У судовому засідання були
допитані свідки,  які підтвердили,  що відповідач брав кошті для придбання
матеріалів для гарнітуру,  також
підтвердили,  що замовлення вони виконали
на 90%. Відповідно до вимог  ст.  865 ЦК України підрядник,  який здійснює підприємницьку діяльність,  зобов'язується виконати за завданням фізичної
особи певну роботу,  призначену для задоволення
побутових та інших особистих потреб,  а
замовник зобов'язуються прийняти та оплатити виконану роботу. Факт,  що робота не виконана підтвердили
відповідачі,  дефекті зафіксовані в
результатах експертизи.

Дослідивши
матеріали справи,  заслухавши
сторони,  проаналізувавши доводи
апеляційної скарги,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Відмовляючи
в позові,  суд виходив з того,  що між позивачкою та відповідачами не
укладений договір в належній формі і з зазначенням істотних умов договору,  згідно
ст.  208, 638 ЦК України,  що робить його нікчемним.  Крім того,
суд вважав,  що позивачкою не
надано доказів в обгрунтування своїх позовних вимог.

Колегія суддів
не може погодитися з такими висновками суду.

З
доданих до матеріалів справи відмовного матеріалу Красноперекопського МРВ ГУ МВС України в
АРК № 1237 та наглядове провадження Красноперекопської міжрайонної прокуратури
№ 382 вбачається,  що ОСОБА_1
неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявою про застосування мір
реагування к ОСОБА_3.
і його брату,  яки взяли у неї гроші за
зборку та установку меблі і не виконав роботи в повному обсязі. Перевірки за
даною заявою проводилися неодноразово.

Зі
змісту постанови про відмову в порушенні кримінальної справи
Красноперекопського МРВ ГУ МВС України в АРК від 11.04.2006 року
вбачається,  що в ході перевірки по
даному факту було встановлено,  що в 2005
році заявниця ОСОБА_1 за оголошенням в газеті „Базар" про зборку та
встановлення кухонної меблі звернулася к особі,
що займалася даною діяльністю ОСОБА_2,
сплатила йому за зборку та установку кухонної меблі гроші в сумі 4500
гривень . В ході встановленого замовником строку ОСОБА_2сумісно зі своїми
напарниками,  здійснив зварювальні роботи
і встановив меблі за місцем проживання заявниці. При прийнятті замовлення
ОСОБА_1 встановила ряд недоліків в роботі майстрів ,  після чого висловила свої вимоги виконати
роботу в повному обсязі. Однак після установлення меблі,  так і не виконавши до кінця її монтаж,  ні ОСОБА_2,
ні його напарники більш не з'являлися до ОСОБА_6

постанова
ніким не оскаржена і тому набрала законної сили. Статтею 61 ч.3, 4 ЦПК України
передбачається,  що обставини,  встановлені судовим рішенням у
цивільній,  господарській або
адміністративній справі,  що набрало
законної сили,  не доказуються при
розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа,  щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у
кримінальній справі,  що набрав законної
сили,  або

постанова
суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду,  що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи,  стосовно якої ухвалено
вирок або постанову суду,  з питань,  чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Враховуючи
вказане,  колегія суддів вважає,  що

постанова
суду про відмову в порушенні кримінальної справи є приюдицийним
документом,  тому факти встановлені цією
постановою не повинні встановлюватися знов.

Колегія суддів
вважає,  що постановою МРВ ГУ МВС України в АРК
від 11.01.2006  року  було
встановлено,   що     ОСОБА_2
за усною  домовленістю  з

ОСОБА_1.
прийняв він неї замовлення на зборку та установку кухонної меблі,  яку він проводив з напарниками ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.,  отримавши від неї 4500
гривень.

Стаття
865 ч. 1 ЦК України
передбачає,  що за договором побутового
підряду підрядник,  який здійснює
підприємницьку діяльність ,
зобов'язується виконати за завданням фізичної особи . замовника певну
роботу,  призначену для задоволення
побутових та інших особистих потреб,  а
замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

З
положень статті 866 ЦК України
передбачається,  що договір побутового
підряду вважається укладеним у належній формі,
а саме,  якщо підрядник видає
замовникові квитанцію або інший документ,
що підтверджує укладання договору,
однак відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права
залучити свідків для підтвердження факту укладання договору або його умов.

Між
тим,  судом було встановлено,  що між сторонами була домовленість про
те,  що відповідачі проводять зборку та
установку кухонної меблі в будинку позивачки,
яка зобов'язалася оплатити роботу,
що буде проведена відповідачами.

З
вказаного слідує,  що фактично між
сторонами був укладений договір побутового підряду на виготовлення кухонної
меблі.

Статтею
872 ч.1 ЦК України
передбачається,  що якщо підрядником були
допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або істотні
недоліків роботі,  виконаній з матеріалу
замовника ,  він має права вимагати за
своїм вибором; 1 виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої
якості; 2 розірвання договору та відшкодування збитків.

Позивачка      звернулася   з
позовом                    про   розірвання
договору   та

відшкодування
збитків,  так як умови усного договору не
були виконані і виготовлені кухонні меблі мають істотні недоліки.

По
справі була проведена товарознавська експертиза з п.4 виводів якої слідую,  що наданий на дослідження набор меблі для кухні
має дефекти,  вказані в п.2 дослідницької
частині висновку.

З п.2
дослідницької частини висновку експертизи слідує,  що зовнішнім оглядом встановлено,  що відкидні дверці першого модулю без ручок і
кронштейнів; скол відділочної
кромки довжиною 6 см столу-шафи; перекіс дверців столу-шафи першого модулю;
хиткість щитів для труби з лівої сторони; відсутність оброблюваної кромки в
нижньої частині навісної шкапи; отвори круглої форми ,  стяжки з внутрішньої і зовнішньої сторін
розкритих діверок навісних шаф і робочої поверхні навісної шафи; в середині шаф
на робочих поверхнях рукописні позначки; деформування випуклість округлої
форми відділочного матеріалу на лицевих поверхнях висувного ящику і розкритої
дверці навісної шафи ; сколи відділочного матеріалу; відсутність пристіного
профілю ; зазор між стінкою та столешницею другого модулю; скол в торцевої
частині столошніці другого модулю розміром 1 см; ліва бокова стінка стола-шафи
з висувними ящиками не закріплена хиткість ; відсутня задня стінка
стола-шафи з висувними ящиками і навісного шафа; неоднакова відстань між
висувними ящиками; зазори між стінками і стінкою і столешніцею у двох столів -
шаф другого модулю; висувний ящик кутового столу-шафи другого модулю не
фіксується в направляючих пазах; дерев'яна полка кутового столу-шафи другого
модулю не закріплена; відсутні полки в двох столах-шафах другого модулю;
відсутня ніжка під кутовим столом - шафою та інші недоліки,  всього у 32 п.

З вказаного вбачається,  що робота по зборці та виготовленню меблів з
боку відповідачів зроблена з недоліками і позивачка обгрунтоване висунула проти
відповідачів претензії про розірвання з ними договору підряду .

Проте,  колегія суддів вважає необгрунтованим позовні
вимоги ОСОБА_1. про стягнення сум в відшкодування їй моральної шкоди
посилаючись на вимоги  ст. 22 Закону
України „Про захист прав споживачів".

Дійсно  ст.  22
Закону України „Про захист прав споживачів" передбачає,  що при задоволенні вимог споживача одночасно
вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Однак
,  статтею 4 ч.1 того ж закону
передбачається в якому саме разі така моральна шкода може бути відшкодована.
Так п.5ч.1 ст. 4 закону передбачається,
що відшкодування шкоди проводиться тільки в разі заподіяння такої шкоди
дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості,  а також майнової та моральної немайново'А
шкоди,  заподіяної небезпечною для життя
і здоров'я людей продукцією у випадках передбачених законодавством.

В
зв'язку з тим,  що наявність вищевказаних
підстав судом встановлена по справі не було то і підстав для стягнення на
користь позивачки з відповідачів 5000 гривень в відшкодування моральної шкоди   колегія суддів не знаходить.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303, 304, 309, 313, 316, 317, 319 Цивільного
процесуального кодексу України,  колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Красноперекопського міськрайонного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 19.03.2007 року скасувати.

Постановити по
справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Договір
побутового підряду укладений міжОСОБА_1 та ОСОБА_2  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 укладений 16 лютого 2005 року розірвати.

Повернути сторони
у первісний стан.

Стягнути
на користь ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_3,  ОСОБА_5 вартість
кухонного гарнітуру 4500 гривень.

Зобов'язати
ОСОБА_1 передати відповідачам кухонний гарнітур встановлений в її
будинкуАДРЕСА_1 ,  що складається з двох
модулів і з 15 предметів,  а саме,  у першому модулі -навісна шафа довжиною 146
см,  стіл - шафа довжиною 60, 5 см.  ; в другому модулі довжиною 375 см - вісім
навісних шаф,  п'ять столів - шаф.

Стягнути
солідарно з ОСОБА_3,  ОСОБА_2,  ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 697 гривень 28 коп.,
вартість витрат на проведення по справі експертизи .

В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_3,  ОСОБА_2,  ОСОБА_5 про
відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено протягом двох
місяців з дня набрання нею законною сили в касаційному порядку до Верховного
Суду України.