Справа № 22-ц-5232007 рік                              Головуючий у 1
інстанції Бєдєлєв C.I.
5                                                                   Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 червня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого
Баркової Л.Л.

суддів   Шапара Ю.І., Кочегарової Л.М.

при
секретарі Лепеха А. С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права власності на нежиле приміщення, за позовом
Закритого акціонерного товариства „Торговий дім "Укртатнафта-Донбасс"
(далі ЗАТ "ТД" "Укртатнафта-Донбасс") до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нежиле
приміщення за апеляційною скаргою відповідачки на рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя   від 2 квітня 2007
року,

встановила:

У лютому
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу, визнання права власності на нежиле приміщення,
визнання права власності на авто-мийку. Посилався на те, що 30 січня 2004 року
між ЗАТ "ТД" "Укртатнафта-Донбасс" і ОСОБА_2 було укладено
договір купівлі-продажу 58100 частки нежилого приміщення по пр.Будівельників,1ЗЗ
в м.Маріуполі. Оскільки на придбання цього приміщення він передавав власні
кошти, а ОСОБА_2відмовляється від переоформлення документів на нього, просив
задовольнити позов.

У лютому
2007 року ЗАТ "ТД" "Укртатнафта-Донбасс" подав до суду
позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу
нежилого приміщення і приведення сторін в первісний стан. В позові зазначено,
що договір купівлі-продажу від 30 січня 2004 року є фіктивною угодою, оскільки
договір на будівництво було укладено між товариством і ОСОБА_1, приміщення авто
- мийки збудовано за кошти останнього, а оформлення авто-мийки на ім"я
ОСОБА_2 носило фіктивний характер.

Рішенням
Жовтневого районного суду М.Маріуполя від 2 квітня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені частково.

Позов
ЗАТ "ТД" "Укртатнафта-Донбасс" задоволено. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення літ.Б-1, площею 82,5
кв.м, що складає 58100 частки домоволодіння, розташованого по
пр.Будівельників, 133 в м.Маріуполі, укладений 30 січня 2004 року між ЗАТ
"ТД" "Укртатнафта-Донбасс" і ОСОБА_2 Визнано за ЗАТ
"ТД" "Укртатнафта-Донбасс" право власності на зазначене
приміщення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності
на нежиле приміщення відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ "ТД"
"Укртатнафта-Донбасс" судові витрати на загальну суму 81 грн.

В
апеляційній скарзі відповідачка просить рішення скасувати і постановити нове
рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, неправильне встановлення фактичних
обставин справи, які мають значення для справи.

Представник
ЗАТ "ТД" "Укртатнафта-Донбасс" в судове засідання не
з"явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_2, які доводи скарги підтримали, заперечення позивача ОСОБА_1, який
просив відмовити у задоволенні скарги, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з відмовою ОСОБА_1
і   ЗАТ'ТД"
"Укртатнафта-Донбасс" у позові з таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ЗАТ "ТД" "Укртатнафта-Донбасс" про визнання
договору купівлі-продажу недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що ця
угода є фіктивною, оскільки у сторін за договором купівлі-продажу авто-мийки
були відсутні дійсні наміри створити наслідки установлені договором, що
відповідачка ОСОБА_2витрати по угоді не несла, що фактично ОСОБА_1 володіє
авто-мийкою, як своєю власністю, що між ЗАТ'ТД"
"Укртатнафта-Донбасс" і ОСОБА_1 було укладено угоду про створення
спільної власності - будівництво приміщення авто-мийки і з цією метою ОСОБА_1
вкладав свої кошти у зведення зазначеної будівлі. Свої висновки про наявність
зазначених домовленостей між сторонами суд обгрунтував показаннями свідка
ОСОБА_5

Однак,
висновки суду є супереч.1ивими, не відповідають фактичним обставинам справи та
нормам матеріального права.

Згідно
ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Згідно
ст. 234 ЦК України
фіктивною є угода, що укладена без наміру створити правові наслідки, які
обумовлені цією угодою. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Встановлено
і це підтверджується матеріалами справи, що в 2001 році ЗАТ "ТД"
"Укртатнафта-Донбасс" було надано дозвіл на будівництво авто-мийки по
пр.Будівельників, 133 в М.Маріуполі, що становить 58100 частини нежилої будови
літ.Б-1, розташованої за даною адресою. 12 листопада 2003 року авто-мийка
прийнята в експлуатацію державною технічною комісією, а 17 грудня 2003 року
об"єкт зареєстровано в БТІ. Згідно договору від 30 січня 2004 року,
засвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_6, ЗАТ "ТД"
"Укртатнафта-Донбасс" продало, а ОСОБА_2купила зазначене приміщення
за 3 825 грн. 2 серпня 2004 року договір зареєстровано в БТІ М.Маріуполя.

Згідно з
п.3 договору купівлі-продажу ОСОБА_2сплатила ЗАТ" "ТД"
"Укртатнафта-Донбасс" 3 825 грн. до підписання цього договору
готівкою через касу підприємства, що підтверджується квитанцією до прибуткового
касового ордеру.

25 липня
2003 року між ЗАТ "ТД" "Укртатнафта-Донбасс"    і
ОСОБА_2 було укладено договір комісія, про виконання якого ОСОБА_2надала
звіт комітенту 26 січня 2004 року.

За договором оренди від 1
січня 2005 року ОСОБА_2здала в оренду ОСОБА_7приміщення авто-мийки строком до
31 грудня 2005 року з щомісячною оплатою 100 грн.

6
вересня 2005 року між ЗАТ "Ойлсервіс" та ОСОБА_2, як співвласниками
нежилого приміщення, що знаходиться по пр.Будівельників, 133 в М.Маріуполі,
укладено договір по поділ нерухомого майна і зазначено, що ОСОБА_2 належить
право власності на основну будівлю літ.Б-1, загальною площею 82,5 кв.м, що
складає 581100 частини нежилого приміщення.

З
пояснень представника ЗАТ „Ойлсервіс" ОСОБА_8 вбачається, що всі питання
пов"язані з укладенням цього договору він вирішував з чоловіком
відповідачки -ОСОБА_2(а.с. 98-102).

Із справи
вбачається, що ОСОБА_2зверталася з заявами про відведення земельної ділянки для
експлуатації та обслуговування авто-мийки і за висновком Маріупольського
міського управління земельних ресурсів № 1493 від 28 серпня 2004 року  можливе надання земельної ділянки в оренду
строком на 10 років для цих цілей.

Матеріали
справи вказують на те, що ЗАТ "ТД" "Укртатнафта-Донбасс" не
оскаржував договори, укладені ОСОБА_2, як власником нежилого приміщення, про
оренду авто-мийки та про поділ нерухомого майна.

За таких
обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду про фіктивність договору
купівлі-продажу не відповідають фактичним обставинам справи та нормам
матеріального права, оскільки волевиявлення учасника правочину було вільним,
про що зазначено у письмовому договорі, відповідало їх внутрішній волі і
правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, про що
свідчать наступні дії ухвалені сторонами правочину.

Відповідно
до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обґрунтовуючи
позов, ЗАТ "ТД" "Укртатнафта-Донбасс" та ОСОБА_1 посилалися
на договір про спільну діяльність, за умовами якого позивач був зобов'язаний
побудувати авто-мийку за свої кошти, а товариство погоджувалося дати згоду на
передачу авто-мийки у власність ОСОБА_1 або іншій особі.

Наявність
цієї угоди не дає підстав для визнання права власності за ЗАТ "ТД"
"Укртатнафта-Донбасс", оскільки згідно п.5.2 договору про спільну
діяльність, дія договору припиняється в момент переоформлення мийки для автомобілів
на Сторону-2 або на її вимогу на іншу особу (а.с.52).

Не
погоджуючись з доводами позивачів, щодо договору про сумісну діяльність,
ОСОБА_2зазначала, що при подачі позовної заяви ОСОБА_1 на наявність цього
договору не посилався, позивачі не представили суду доказів того, що цей
договір був зареєстрований у встановленому законом порядку.

На
підтвердження своїх доводів, ОСОБА_2надала апеляційному суду довідку ДПІ у
Київському районі м.Донецька, що договір про сумісну діяльність
ЗАТ"ТД"

"Укртатнафта-Донбасс"   та фізичною особою ОСОБА_1 на
податковому обліку не перебуває.

Як
вбачається з матеріалів справи, 12 січня 2004 року в заяві на ім"я
директора ЗАТ "ТД" "Укртатнафта-Донбасс" ОСОБА_1 просив про
оформлення авто-мийки на ОСОБА_2, яка тимчасово буде виконувати обов"язки
по контролю за роботою авто-мийки і 30 січня 2004 року було укладено спірний
договір.

Заперечуючи
проти позову відповідачка посилалася на те, що будівництво авто-мийки
проводилося за сумісні кошти її та чоловіка ОСОБА_2, який безпосередньо
займався питаннями будівництва.

На
підтвердження цього відповідачка надала квитанції на будівельну матеріали на
своє ім"я (а.с.84) та квитанції про господарські витрати, пов"язані з
діяльністю авто-мийки (а.с.84-94).

Ці
доводи позивачами не спростовані і ОСОБА_1 не надав суду будь-яких доказів
того, що на будівництво авто - мийки він використовував свої особисті кошти.

Посилання
в рішенні на те, що ці обставини підтвердив ОСОБА_5 є неспроможними.

Висновок
в рішенні про те, що договір оренди авто-мийки з ОСОБА_7 було укладено ОСОБА_2
за вказівкою ОСОБА_1 і він фактично володіє авто-мийкою, отримує доходи від її
діяльності не відповідають наданим доказам.

Так, з
пояснень відповідачки та її представника ОСОБА_2 вбачається, що між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 існували грошові зобов"язання і на виконання цих зобов'язань
ОСОБА_2 погодилися, щоб ОСОБА_1 протягом двох років отримував платежі від
договору оренди. З 1 січня 2007 року доходи від діяльності авто-мийки отримує
відповідачка.

ОСОБА_1
цих обставин не заперечував і доказів на підтвердження доводів суду першої
інстанції апеляційному суду не надав.

Враховуючи
викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду, як таке, що
постановлене з порушенням норм матеріального права та вимог ст.ст.212, 213 ЦПК
України підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_1 та ЗАТ "ТД"
"Укртатнафта-Донбасс" у позові про визнання договору недійсним та
визнання права власності на спірне приміщення.

Відповідно
до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судова
колегія вважає, що судом першої інстанції не допущено порушень правил
підсудності, оскільки стороною по справі була фізична особа ОСОБА_1

На підставі
ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати по справі по оплаті
судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись
ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

апеляційну
скаргу ОСОБА_2   задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя  від 2 квітня 2007 року скасувати.

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та Закритого акціонерного товариства
„Торговий дім "Укртатнафта-Донбасс" до ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу, визнання права власності на нежиле приміщення -
відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 51 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30 грн.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом
двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.