УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року місяця липня  „09" дня колегія
суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді:   Курської А.Г.

Суддів:                                                Горбань
В.В.

Шаповалової
О.А.

При
секретарі:                                    Гребенніковій
Н.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в М.Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа -служба в справах неповнолітніх Білогірської районної державної
адміністрації як орган опіки і піклування про визначення місця проживання
малолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Білогірського районного суду Автономної
Республіки Крим від 15 січня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

24
жовтня 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання
малолітніх дітей. Вимоги мотивовані тим, що з відповідачкою вони знаходилися в
зареєстрованому шлюбі, який у 2006 році був розірваний. 16.05.2004 року на
території держави Ізраїль у них народилася трійня - син ОСОБА_3, син ОСОБА_4 та
дочка ОСОБА_5, які мешкають з матір'ю в м. Білогорську. Зазначає, що діти були
привезені на територію держави Україна на нетривалий час за проханням
відповідачки, після того, як вони рік знаходилися з відповідачкою, просив на їх
повернення, однак отримав відмову. Просить визначити місце проживання одного з
його дітей - сина ОСОБА_3 разом з
ним та зобов'язати відповідачку повернути документи на дитину. При попередньому
розгляді справи позивач просив визначити місце проживання всіх трьох дітей з
ним та повернути йому документи на дітей.

Рішенням
Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 15.01.2007 року
позов ОСОБА_1
залишений без задоволення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись
на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування
обставин, які мають суттєве значення для розгляду справи, на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення відповідачки та її представника, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог та їх недоведеності.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають
фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно
до правил статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати
дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх
обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Справа №
22-ц-3491/2007 р

Головуючий в 1
інстанції Бишов М.В.

Доповідач                  Горбань В.В.

Суд не може передати
дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу,
зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною
поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з
принципом 6 Декларації прав дитини дитина може бути розлучена з матір'ю лише у
винятковій ситуації.

Як
убачається з матеріалів справи, саме у відповідності з правилами вищезазначеної
норми закону та Декларації прав дитини суд і вирішував даний спір.

В
процесі розгляду справи встановлено, що позивач, як батько, належним чином не
виконує свої обов'язки щодо утримання малолітніх дітей, не має самостійного
доходу та місця роботи в Україні. Доказів про наяність у позивача постійного
місця проживання або місця роботи, а також отримання доходів, ОСОБА_1 на
засадах змагальності відповідно до правил ст.10 ЦПК України не надано ані суду
першої інстанці, ані суду апеляційної інстанції.

В той же
час відповідачка має самостійний доход, характеризується позитивно за місцем
роботи та проживання, до дітей прихильна, займається їх вихованням, має
можливості створювати для цього належні матеріальні та духовні умови.

Враховуючи
ці обставини та беручи до уваги висновок органу опіки та піклування про
доцільність визначення місця проживання дітей з матір'ю, а також приймаючи до
уваги вік дітей, які потребують материнського догляду, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог позивача про
визначення місця проживання дітей з батьком та відмовив у задоволенні позову.

Відповідно
до правил ст. 303 ЦПК України, при розгляді справи в апеляційній інстанції суд
перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги.

Всупереч
ст. 60 ЦПК України позивач не надав доказів, які б могли спростувати висновки
суду першої інстанції

Довід
скарги про те, що діти є громадянами держави Ізраїль, тому їх місце проживання
повинно бути визначено за місцем проживання батька, який також є громадянином
даної держави, є безпідставним і спростовується матеріалами справи та не
ґрунтується на законі.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини справи та не дав
належної оцінки наданим позивачем доказам, а тому необгрунтовано відмовив у
задоволенні його позову, є безпідставними.

Судова
колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав
належну оцінку всім доказам згідно зі ст.ст. 10, 60,212 ЦПК України, а в
рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків.

Інші
доводи апеляційної скарги не містять достатніх безумовних підстав для
скасування рішення суду.

Згідно
зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи
наведене та керуючись статтями 303, 304, 307, 314, 315 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 15 січня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути
оскаржено протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо
до суду касаційної інстанції.