Справа № 33ц-59                                                     Головуючий
в 1 інстанції Кузьма P.M.
- 44                                                           Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем    України

11
травня 2007 року.                                                                                   м.
Луцьк

Колегія
суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду
Волинської області в складі:

Лончука В.Г.,
Расевича С.І., Шевчук Л.Я.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Білецької сільської Ради, Тернопільської районної державної адміністрації про
усунення перешкод в користуванні власністю, визнання незаконними рішення сесії
Білецької сільської ради та рішення виконкому Білецької сільської ради,
розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації
Тернопільської області, визнання недійсними акту державної технічної комісії і
свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок з надвірними
спорудами та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського
районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2003 року і додаткове
рішення того ж суду від 28 жовтня 2003 року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 23 грудня 2003 року, -

встановила:

У травні
2000 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, Білецької сільської
Ради, Тернопільської рай держадміністрації про усунення перешкод в користуванні
будинковолодінням, яке розташоване АДРЕСА_1 і належить їй на праві власності,
шляхом знесення відповідачем будівлі, що знаходиться на спільній межі
будинковолодінь, про визнання незаконним розпорядження голови Тернопільської
районної державної адміністрації від 19 листопада 1999 року № 510 про прийняття
в експлуатацію приватного будинковолодіння АДРЕСА_2 та визнання недійсним акту державної
технічної комісії про прийняття в експлуатацію цього житлового будинку, про
визнання незаконними рішення сесії Білецької сільської ради Тернопільської
області від 11 квітня 2000 року № 160 про надання ОСОБА_2 дозволу на проведення
ремонту стіни будинку, який знаходиться на спільній межі із будинком ОСОБА_1 В
судовому засіданні позивач доповнила свої позовні вимоги і просила визнати
незаконним рішення виконкому Білецької сільської ради № 15 від 2 лютого 2001
року про видачу свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок
АДРЕСА_2 та визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на дане
будинковолодіння АДРЕСА_2від 5 лютого 2001 року, видане на ім'я ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на підставі цього рішення.

Позивач
зазначала, що будинок ОСОБА_2, який межує з її будинковолодіння , знаходиться в
аварійному стані, що перешкоджає їй користуватися своєю власністю.

Відповідач
пред'явила зустрічний позов, в якому просила зобов'язати ОСОБА_1 знести
самовільно добудовану веранду до свого будинку, оскільки внаслідок такої
добудови зменшилась відстань між їх будинковолодіннями, а це загрожує безпеці
її будинку і перешкоджає користуватися ним.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Останнім
рішення Тернопільського районного суду від 28 серпня 2003 року та додатковим
рішенням цього ж суду від 28 жовтня 2003 року, залишеними без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської області від 23 грудня 2003 року, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення, посилаючись на
порушення норм матеріального права та процесуального права.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для скасування судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Судом
першої інстанції встановлено, що будинок ОСОБА_1 межує з житловим будинком
ОСОБА_2, який знаходився в аварійному стані. Рішенням сесії Білецької сільської
Ради № 160 від 11 квітня 2000 року ОСОБА_2 надано дозвіл на проведення ремонту
аварійної стіни будинку. Внаслідок будівництва ОСОБА_1 без відповідного дозволу
веранди, відстань між будинками позивача та відповідача зменшилась.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з того, що доводи сторін в наявності перешкод у
користуванні кожною із них своєю власністю не знайшли свого підтвердження в
ході судового розгляду справи.

Апеляційний
суд погодився з таким висновком суду першої інстанції та залишив його рішення
без змін.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ст. 335
ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції не може встановлювати або
(та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це стверджується матеріалами справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального та процесуального права. Відсутні передбачені ч.
1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Доводи
касаційної скарги не спростовують висновки судів.

Керуючись ст.
ст. 332, 336 ЦПК України, колегія -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Тернопільського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2003 року і
додаткове рішення того ж суду від 28 жовтня 2003 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 23 грудня 2003 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.