Справа № 22
-ц-702/07                                            Головуючий
в 1 інстанції Косткжевич O.K.
Категорія 23                                                                           Доповідач
УХВАЛА

іменем    України

4 вересня 2007 року

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Сівчука Є.І.,

суддів Киці С.І., Мудренко Л.І.,

при секретарі Тарасюк Ю.А.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Державного підприємства «Луцькспецкомунтранс», управління
житлово-комунального господарства Луцького міськвиконкому, Закритого
акціонерного товариства «Луцькавтодор» про відшкодування шкоди за апеляційною
скаргою відповідача Державного підприємства «Луцькспецкомунтранс» на рішення
Луцького міськрайонного суду від 16 червня 2007 року.

Особи, які беруть участь у справі:
позивач - ОСОБА_1, представник позивача -
ОСОБА_2

відповідачі - Державне підприємство (далі - ДП)
«Луцькспецкомунтранс», управління житлово-комунального господарства (далі -
УЖКГ) Луцького міськвиконкому, Закрите акціонерне товариство (далі - З AT) «Луцькавтодор»;

представники відповідачів - Давидюк Максим Вікторович,
ОСОБА_3, Греля Аліна Юріївна, Козак Василь Веніамінович,

третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог
на предмет спору - ОСОБА_3.

Колегія суддів

встановила:

Відповідач ДП
«Луцькспецкомунтранс» подав апеляційну скаргу на рішення Луцького
міськрайонного суду від 16 червня 2007 року, в якій просить скасувати дане
рішення.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 16 червня 2007 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП
«Луцькспецкомунтранс» на користь ОСОБА_1 4822 грн. 33 коп. матеріальної шкоди,
2000 грн. моральної шкоди та 977 грн. 50 коп. судових витрат.

В позові ОСОБА_1
до УЖКГ Луцького міськвиконкому та З AT «Луцькавтодор»
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ДП
«Луцькспецкомунтранс», покликаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права просить скасувати рішення.

2

ЗАТ
«Луцькавтодор» в поданих запереченнях на апеляційну скаргу просить відмовити в
її задоволенні, а рішення залишити без змін.

Позивач та його
представник, представник відповідача ЗАТ «Луцькавтодор» в судовому засіданні
апеляційну скаргу заперечили з тих мотивів, що будь-яких порушень норм
матеріального та процесуального права судом першої інстанції при постановленні
рішення в даній справі не було допущено, а тому вимоги ДП «Луцькспецкомунтранс»
є необгрунтованими і безпідставними.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої
інстанції встановлено, що 16 лютого 2006 року в м.Луцьку по вул.Ветеранів
відбулася дорожньо-транспортна пригода, де автомобіль «МАЗ-53371» державний
номер НОМЕР_1, яким
керував ОСОБА_3., виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з
автомобілем „Ніссан" державний номер НОМЕР_2, який належить позивачу  ОСОБА_1.
на праві приватної власності.

Згідно ч. 1 ст.
1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових або службових обов'язків.

Відповідно до ч.
2, 5 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п.1 ч.1
ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З пояснень
сторін в судовому засіданні та матеріалів справи вбачається, що власником
транспортного засобу - автомобіля «МАЗ-53371» державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3. на час ДТП, являється відповідач ДП
„Луцькспецкомунтранс".

ОСОБА_3.
перебував з ДП „Луцькспецкомунтранс" в трудових відносинах і виконував на
час ДТП трудові
обов'язки.

В апеляційній
скарзі відповідач ДП „Луцькспецкомунтранс" посилається на те, що в даному
випадку мало місце взаємодія двох джерел підвищеної небезпеки, а тому
відповідно до ст.1188 ЦК
України завдана шкода відшкодовується винною особою. Вказує, що постановою
Луцького міськрайонного суду від 22 березня 2006 року провадження в справі
відносно ОСОБА_3. за ст.124 КУпАП закрито в зв'язку з відсутністю в його діях
складу адміністративного правопорушення.

З протоколу про
адміністративне правопорушення від 16 лютого 2006 року, складеного відносно
ОСОБА_3. за ст.124 КУпАП, та постанови Луцького міськрайонного суду від 22
березня 2006 року вбачається, що дії останнього містили в собі ознаки порушень
п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, які судом спростовані, а провадження в
справі відносно ОСОБА_3. за ст.124 КУпАП закрито в зв'язку з відсутністю в його
діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 23,25).

Однак, з
висновку автотехнічної експертизи №217 від 1 грудня 2006 року, вбачається, що
на момент ДТП водій
автомобіля «МАЗ-53371» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3. повинен був діяти у
відповідності до вимог пунктів 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху, а не пунктів
12.1, 13.1 вказаних Правил, а саме під час зустрічного розїзду повинен
дотримуватись безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеку для дорожнього
руху і в момент об'єктивного виявлення небезпеки для руху негайно вжити заходів
для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Крім того, згідно даного висновку
порушення Правил дорожнього руху з боку водія автомобіля «Ніссан - Пальмера -
Тіно» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1не вбачається. Будь-яких інших доказів
стосовно неправомірних дій водія ОСОБА_1 відповідачем ДП
„Луцькспецкомунтранс" суду не подавались.

3

Отже порушення
саме ОСОБА_3. п.п. 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху стало причиною ДТП та перебуває в
прямому причинному зв'язку із заподіянням матеріальної шкоди. А тому, суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення заподіяної
позивачу матеріальної шкоди з відповідача ДП „Луцькспецкомунтранс",
як власника транспортного засобу, яким на момент ДТП керував ОСОБА_3

В апеляційній
скарзі відповідач ДП „Луцькспецкомунтранс" посилається також на те, що суд
першої інстанції безпідставно частково задовольнив вимоги позивача про
стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч.
1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка
її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей
реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми,
інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи
розмір моральної шкоди суд першої інстанції врахував нервовий стрес, душевні
страждання, які було завдано позивачу внаслідок ДТП. Крім того, судом враховано
факт порушення нормальних життєвих зв'язків позивача внаслідок ДТП, що вимагало від
нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі
обставини, що зазначені в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» та вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди.
Тому посилання відповідача в цій частині є безпідставними та не підтверджуються
жодними доказами.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у рішенні.

Рішення судом
постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а викладені у ньому висновки ґрунтуються
на обставинах справи і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Луцькспецкомунтранс»
відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 16 червня 2007 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.