Справа № 22ц-2064/07                                    Головуючий у суді 1 інстанції: Морозова Л. М.
Категорія      21                                                 Доповідач:
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 квітня 2007 року                   Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді:
Перцової В.А.

Суддів :                         Козлова С.П., Повєткіна В.В.

При секретарі:               Білоус
A.M.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Тернівка про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Тернівка і просив
стягнути з відповідача на його користь 75 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування
позовних вимог він посилався на те, що тривалий час працював на підприємствах
компанії "Павлоградвугілля" в підземних та шкідливих умовах праці і
отримав професійні захворювання, саме: хронічне обструктивне захворювання
легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема
легень першого-другого ступеню) та вібраційну хворобу.

За висновками
МСЕК від 1 серпня 2001 року йому було встановлено втрату професійної
працездатності у розмірі 45%; від 28 лютого 2002 року - 60%, в тому числі, 15%
- первинно та від 26 жовтня 2005 року - 65 %, із яких 15% первинно по пиловому
бронхіту, а також він був визнаний інвалідом третьої групи безстроково.

Внаслідок
отриманих професійних захворювань йому спричинена моральна шкода, оскільки він
втратив працездатність, став інвалідом, вимушений постійно лікуватись, відчуває
фізичний біль, змінилось його життя і душевний стан. За цю шкоду відповідач
повинен сплатити йому страхову виплату.

Рішенням
Тернівського міського суду від 6 листопада 2006 року позов задоволено частково,
з відповідача на користь позивача стягнуто 40 000 грн.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати рішення суду з тих підстав, що суд не
врахував вимоги норм матеріального права щодо відшкодування моральної шкоди, не
витребував необхідні докази, не зазначив, в чому полягає вина відповідача, а
також не врахував, що на 2006 рік зупинено дію норм щодо відшкодування
моральної шкоди.

При розгляді
справи суд першої інстанції встановив, що позивач тривалий час пропрацював в
тяжких та шкідливих умовах праці на підприємствах ВАТ
"Павлоградвугілля" і отримав у зв'язку з цим професійні захворювання,
а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий
бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першого-другого ступеню) та
вібраційну хворобу.

Згідно висновку МСЕК від 21 липня
1999 року йому було встановлено 45% втрати професійної працездатності та третю
групу інвалідності. Згодом, відповідно до висновку МСЕК від 28 лютого 2002 року
позивачу було повторно встановлено 60% професійної працездатності; а згідно,
висновку МСЕК від 26 жовтня 2005 року - у сукупності 65%, із яких: 50% - повторно
по вібраційній хворобі і 15% - первинно у зв'язку з пиловим бронхітом.

2

Враховуючи, що в результаті професійного захворювання позивач втратив працездатність, відчуває фізичний біль, душевні
переживання, вимушений тривалий час лікуватись,
застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про
спричинення йому моральної шкоди і що страхові
виплати за цю шкоду йому повинен сплатити відповідач на підставі ст.ст. 21, 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Доводи в апеляційній скарзі про пропуск позивачем строку на звернення до суду
і необхідність медичного висновку щодо спричинення
йому моральної шкоди не грунтуються на законі.

Посилання на відсутність доказів спричинення такої шкоди є безпідставним,
оскільки в матеріалах справи є документи підтверджуючі втрату позивачем
працездатності, стан його здоров'я, проходження
лікування. Наявність вини відповідача у спричиненні моральної шкоди
позивачу не є умовою для страхової виплати.

Не може бути
прийнято до уваги і те, що на 2006 рік зупинена дія норм вищезазначеного Закону щодо відшкодування
моральної шкоди, так як втрата працездатності йому встановлена до 2006
року.

Разом з тим, стягуючи страхові
виплати за моральну шкоду, з урахуванням професійного
захворювання, втрата працездатності по якому була встановлена вперше у 1999
році і повторно у 2002 році, міський суд не врахував, що Закон України
"Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", на підставі якого міський суд стягнув з
відповідача на користь позивача страхову виплату на відшкодування моральної шкоди, введено в дію з 1
квітня 2001 року, тобто, що на правовідносини в частині зазначеного
професійного захворювання він не розповсюджується.

Тому,
апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу,
рішення суду в частині розміру стягнутої страхової виплати на відшкодування
моральної шкоди змінити, зменшивши цей розмір з урахуванням втрати
працездатності позивачем тільки по професійному захворюванню, яка вперше була
встановлена у 2005 році ( 15%), характеру та ступеню спричинених при
цьому моральних страждань, з 40 000 грн. до 6 000 грн., в
решті - рішення залишити без змін.

Керуючись ст.307, пп. З, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м. Тернівка задовольнити
частково.

Рішення Тернівського міського суду від 21 листопада 2006 року змінити в
частині розміру страхової виплати за
моральну шкоду, яка підлягає стягненню, зменшивши її з 40 000 грн. до 6
000 (шести тисяч) гривень.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення; може

бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох

місяців з цього часу.