Україна АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-3291                                                    Головуючий
в І інстанції Самоткан
Категорія 41                                                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня
2007 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
:   судді
Кузнецова В.О.

суддів                           Красвітної Т.П.,
Пищиди М.М.

при
секретарі -               Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

по    апеляційній    скарзі            відповідача    Товариства    з
обмеженою    відповідальністю

„Колодязнянське
і К "
на рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської

області від 20
листопада 2006 року

у   справі
за   позовом      ОСОБА_1
до   Товариства   з
обмеженою

відповідальністю
„ Колодязнянське і К
" про стягнення заборгованості по заробітній платні та

моральної шкоди,
-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом
до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платні та моральної
шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 28.02.2005
року він був прийнятий відповідачем на роботу заступником директора за
сумісництвом згідно трудового контракту від 28.02.2005року. Починаючи з 01.03.
2006 року відповідач став порушувати умови контракту, не виплачував заробітну
плату, мотивуючи тим, що не має грошей. 10.08.2006 року ОСОБА_1 подав
відповідачу заяву про звільнення, але до цього часу наказу про його звільнення
не має. Позивач просив суд стягнути на його користь заборгованість по
заробітній платі станом на 10.08.2006 року - 8250 грн. та моральну шкоду в сумі
10 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
20листопада 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, стягнуто
з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 8
250 грн., компенсацію моральної шкоди в сумі 1000 грн., у задоволені іншої
частини позову відмовлено.

На
вказане рішення відповідачем була подана апеляційна скарга про скасування рішення
суду та прийняття нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог через
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,
заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України,
з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи,
що 28.02.2005 року сторони уклали трудовий контракт, за умовами якого позивач
був прийнятий відповідачем на роботу на посаду заступника директора за
сумісництвом, (ас. 7 -8 ). Сторони передбачили

строк дії контракту з 01.03.2005
року до 01.03.2008 року. Також цим контрактом позивачу був встановлений посадовий
оклад у розмірі 1500 грн., надбавка ( доплата на інші виплати ) не
передбачалися. 02 березня 2005 року відповідачем був виданий наказ № 16 про
прийняття позивача на посаду заступника директора з 01.03.2005 року ( а.с. 26 )
. З 01.03. 2006 року відповідач став порушувати умови контракту, не виплачував
заробітну плату . 15.08.2006 року ОСОБА_1 подав відповідачу заяву про
звільнення , але до цього часу наказу про його звільнення не має.

Відповідно до ч. З ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору
є контракт , в якому строк його дії , права ,обов'язки і відповідальність
сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови
розірвання договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального права, з урахуванням тих підстав, згідно
яких були заявлені позовні вимоги. Доводи, які викладені у апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують. Той факт, що позивач' проживав на момент
звернення до суду з позовом у м. Павлограді , підтверджується талоном
реєстрації місця перебування ( а. с. 4 ) . У наказі про прийняття на роботу і
контракті зазначено початок роботи позивача з 01.03.2005 року. Той факт, що
позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення з 15.08.2006 року,
підтверджується листом директора товариства ( а.с. 27 ). Колегія суддів
критично ставиться до актів про відсутність на роботі позивача ( а.с. 7, 8 ) з
01.03.2006 року, оскільки вони були складені лише після того як позивач
звернувся із заявою про його звільнення і звернення до суду з позовом. Якщо б
позивач не виходив на роботу після 01.03.2006 року відповідач мав право та
обов'язок розірвати контракт згідно діючого трудового законодавства . Суд
першої інстанції вірно на підставі ст.. 237-1 КЗпП України стягнув з
відповідача моральну шкоду, оскільки позивач переніс моральні страждання
внаслідок неправомірних дій відповідача через невиплату заробітної плати.

На підставі викладеного колегія суддів вважає можливим залишити без змін
рішення суду, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.
ст. 303,307,308,313 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Колодязнянське і
К" відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
20листопада 2006 рок залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.