Справа № 22-ц-1307/2007 р.                 Головуючий
у 1-й інстанції   Лобко
Категорія   19                                           Суддя-доповідач    Ільченко О.Ю.
УХВАЛА

іменем      України

30
жовтня                 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ

апеляційного
суду Сумської області у складі:

головуючого
- Ільченко О.Ю.,

суддів-                       Ведмедь Н.І,    Кононенко О.Ю.,

з участю
секретаря судового засідання -  Рой ЯМ. ,

та
осіб,  які беруть участь у справі -
позивача,  його представника,  представників відповідача та третьої особи

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційними
скаргами ОСОБА_1та товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «
Альфа - Гарант»

на рішення
Зарічного   районного суду м.  Суми від 21 серпня 2007 року у справі за
позовом      ОСОБА_1 до товариства з
додатковою відповідальністю Страхова компанія « Альфа - Гарант»,  третя особа : Сумська     філія
закритого   акціонерного     товариства     комерційний     банк «ПриватБанк»

про стягнення
страхового відшкодування,    пені,  відшкодування збитків та моральної
шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
суду позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено частково та стягнуто з ТДВ «Страхова
компанія «Альфа -Гарант» на його користь страхове відшкодування в сумі 57937
грн. 50 коп.,  пеню в сумі 1547 грн. 23
коп.,  300 грн. витрат на правову
допомогу та 30 грн. витрат по сплаті інформаційно- технічного забезпечення.

Стягнуто
з ТДВ «Страхова компанія «Альфа -Гарант» на користь держави 594 грн. 85 коп.
судового збору.

В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю.

В
апеляційній скарзі на зазначене рішення ОСОБА_1. посилається на безпідставну
відмову йому в стягненні збитків в сумі 6838, 31 грн. та моральної шкоди,  тому просив рішення суду в частині відмови
змінити.

ТДВ
«Страхова компанія «Альфа -Гарант» та його Сумська філія в апеляційних скаргах
посилаються на неповне з'ясування обставин,
невідповідність висновків суду обставинам справи.

І,  зокрема,
зазначають,  що суд не взяв до
уваги п. 18.8 абз. 2.3 Договору страхування щодо зобов'язання страхувальника
повернути технічний паспорт та ключі,  що
є необхідною умовою при незаконному заволодінні застрахованим транспортом,  тому вважають,  що у зв'язку з невиконанням умов договору
позивачу слід відмовити в позові,  а
рішення суду скасувати.

Суд 1
інстанції задовольняючи частково позов,
виходив з того,  що позивач
відповідно до умов договору страхування виконав всі необхідні дії,  а саме: своєчасно повідомив   страховика,
надав відповідні письмові документи з приводу страхового

випадку
та банківські реквізити. Суд вважав,  що
відсутні обмеження щодо проведення страхового відшкодування на користь позивача
і провів відповідні розрахунки,
стягнувши на його користь страхове відшкодування в сумі 57937 грн. 50 коп.
та пеню в сумі 1547 грн. 23 коп.

Разом з
тим,  суд вважав недоведеними вимоги
позивача по стягненню збитків в сумі 6838, 31 грн. та моральної шкоди,  яка не передбачена договором.

Колегія
суддів дослідивши доводи апеляційних скарг ,
які підтримали апелянти та їх представники,  перевіривши рішення в межах цих доводів,  дійшла висновку,  що
скарги підлягають  відхиленню
виходячи з таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги щодо стягнення сум страхового відшкодування та пені,  суд 1 інстанції виходив з умов договору
страхування,  який передбачав підстави
відшкодування у зв'язку з незаконним заволодінням транспортного засобу. Разом з
тим,  за відсутністю доказів щодо
спричинення збитків у зв'язку з тим,  що
відповідачем не було сплачено страхові відшкодування та відсутності правових
підстав для стягнення моральної шкоди,
суд відмовив в задоволенні цих вимог.

Колегія
суддів погоджується з такими висновками суду,
оскільки вони зроблені на підставі фактичних обставин справи і
правильного застосування норм законодавства щодо регулювання спірних
правовідносин,  та виходячи з умов
договору страхування,  укладеного між
сторонами.

Встановлено,  що обставини справи щодо незаконного
заволодіння застрахованого автомобіля не спростовані відповідачем.  В справі є докази,  що позивач своєчасно,  відповідно до умов договору,  повідомив страховика про страховий випадок і
на протязі жовтня - грудня 2006 року надав відповідачу документи,  необхідні для виплати страхового
відшкодування ( а.с.  47,  53-56). ТДВ СК «Альфа-Гарант» ці факти не
заперечувало.

Із
змісту п. 18.1 Договору страхування вбачається,
що на підставі одержаних від Страхувальника необхідних документів
Страховик не пізніше 7 робочих днів складає страховий акт,  а відповідно до п. 18.2 зазначеного договору страховик
приймає рішення про здійснення страхового відшкодування або відмову в
здійсненні страхового відшкодування після одержання ним всіх необхідних
документів не пізніше 15 робочих днів.

Із
матеріалів справи вбачається,  що
відповідач у зазначені строки не виконав свої договірні зобов'язання,  не прийняв відповідне рішення,  безпідставно затягуючи виплату страхового
відшкодування,  тому позивач вправі був
звернутись за захистом своїх прав до суду.

Відповідно
до ч.3  ст.  20 Закону про страхування страховик несе
майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (
страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки ( штрафу,  пені),
розмір якої визначається умовами договору страхування.

За таких
умов,  суд 1 інстанції на підставі п.
15.6.2 договору страхування від 24.01.2006 року,  укладеного між сторонами,  обгрунтовано стягнув з відповідача за
несвоєчасне здійснення страхового відшкодування пеню в розмірі 0, 01% від суми
простроченого   платежу   за
кожний   день      прострочки.       Розміри
страхового

відшкодування    та
штрафних    санкцій визначені   судом                   і   не
спростовані

відповідачем.

Доводи
ТДВ СК «Альфа-Гарант» про
те,  що позивач в порушення вимог
Договору страхування не надав технічний паспорт та ключі не заслуговують на
увагу,  оскільки із а.с.  53 вбачається ,  що до заяви про повідомлення про настання
страхового випадку на ім'я Генерального директора ТДВ СК «Альфа-Гарант» було надано
відповідні документи,  в тому числі і
довідка Шевченківського РУ ГУМВС України в м.
Києві,  а при розгляді справи в
апеляційному суді позивач надав лист,  із
якого вбачається,  що паспорт на
автомобіль та ключі знаходяться в матеріалах кримінальної справи як речові
докази,  а тому заслуговують на увагу
твердження позивача,  що він про це
повідомляв страхову компанію.

Відхиляючи
доводи страхової компанії в цій частині,
колегія суддів враховує і ту обставину,
що страховик відповідно до п. 9.3.1 Правил страхування наземного
транспорту,  у разі необхідності сам має
можливість робити відповідні запити про відомості,  що пов'язані із страховим випадком.  Однак дії страхової компанії були
пасивними,  хоча відповідно до п. 9.4.3
вищезазначених Правил вона повинна була протягом двох робочих днів,  як тільки стане відомо про настання
страхового випадку,  вжити заходів щодо
оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового
відшкодування страхувальнику.

Враховуючи
зазначене,  суд вірно,  не вбачаючи вини позивача,  стягнув з відповідача суми страхового відшкодування
.

Стосовно
доводів ОСОБА_1. щодо безпідставної відмови йому в стягненні збитків в сумі
6838, 31 грн. та моральної шкоди,  то
колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Відповідно
до п. 18.3 Договору страхування між сторонами розмір збитків,  яких зазнав Страхувальник,  встановлюється згідно з чинним законодавством
України. Відшкодуванню підлягають тільки прямі збитки,  виключаючи моральну шкоду,  втрату доходу тощо.

Позивач
не надав доказів,  що понесені ним збитки
в сумі 6838, 31 грн. настали у зв'язку з фактом незаконного заволодіння його
автомобіля.

Що
стосується стягнення моральної шкоди,  то
ні Законом України «Про страхування» ,
ні Правилами страхування наземного транспорту,  ні договором страхування ,  укладеним між сторонами,  не передбачена відповідальність страховика у
вигляді відшкодування моральної   шкоди.

Вирішуючи
спірні вимоги,  суд вірно зазначив,  що відносини,
які виникають під час виплат страхових сум на підставі договору,  відносяться до договірних відносин,  а тому посилання ОСОБА_1. не необхідність
застосування Закону України «Про захист прав споживачів» в даному випадку є
безпідставним.

Враховуючи
викладене,  колегія суддів дійшла
висновку,  що суд 1 інстанції вірно
визначився в характері спірних правовідносин,
правах та обов'язках сторін і постановив рішення,  яке відповідає вимогам чинного
законодавства,  тому відсутні підстави
для його зміни чи скасування.

Керуючись
п. 1 ч. 1  ст.  307,
ст.  308,   ст.
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів:

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1та товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «
Альфа - Гарант» відхилити,  а рішення
Зарічного районного суду м.  Суми від 21
серпня 2007 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.