Справа
№22ц/913                                             Головуючий
59                                                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

23 травня 2007
року

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого   -
Плотіциної Н.А.

суддів       - Омельчука М.
І.,  Кашапової Л.М.

при секретарі - Константіновій
І.А.

з участю  сторін,
представника апелянта Філіпчука С. В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ТзОВ «Елерон» про стягнення коштів

за
апеляційною скаргою ТзОВ «Елерон» на рішення Бердичівського міськрайонного  суду
від 25 грудня 2006 року -

встановила :

У
вересні 2004 року
ОСОБА_1. звернувся до суду з вказаним позовом,
зазначивши,  що 04.03.1999 року було
створене ТзОВ «Елерон»,  в числі
засновників якого був він. Статутний фонд товариства складався з
товарно-матеріальних цінностей вартістю 46250грн.,  частка кожного з співвласників складала 25%. В процесі
діяльності товариства фонд було збільшено до 49950грн.

Посилався
на те,  що з 01.12.1999 року він був
прийнятий на роботу лікарем-стоматологом,
а 29.12.2003 року був
виключений зі складу учасників товариства і йому було виплачено вартість частки
майна в сумі 6083грн.,  в тому
числі,  видано фотополімеризатор вартістю
1781грн. Вважав,  що його частка при
виході з ТзОВ «Елерон» повинна становити 12487грн.

Просив стягнути
з товариства доплату частки вартості майна в сумі 6404грн.,   дивіденди
від  прибутку  в
сумі  2200грн.,   доплату
до мінімальної  заробітної  плати
за  2000-2004  роки  в
сумі  4300грн.,  компенсацію за невикористану відпустку за два
останні роки роботи в сумі 288грн.,  а
також стягнути моральну шкоду в сумі 5000грн.

В
судовому засіданні ОСОБА_1. позовні вимоги частково змінив,  просив стягнути з відповідача на його користь
вартість частки в  статутному фонді ТзОВ
«Елерон»,  яка належить йому,  як засновнику,  в

сумі 5479.79грн.,  доплату до мінімальної заробітної плати за
період з 01.01.2000 року по
травень 2004 року
включно в сумі 2224.41грн.,  25% активів,  що складає 13350грн.,  компенсацію за невикористану відпустку за
період з 2002-2004 роки в
сумі 388грн.,  моральну шкоду в сумі
5000грн.,  витрати на проведення
експертизи в розмірі 1914грн. 50коп.

Рішенням
Бердичівського міськрайонного суду від 25
грудня 2006 року
позов ОСОБА_1. задоволений частково.

Стягнуто
з товариства з обмеженою відповідальністю «Елерон» на користь ОСОБА_1. вартість
частки в статутному фонді товариства в сумі 5479.75грн.,  доплату до мінімального заробітку за період з
01.01.2000 року по 01.05.2004 року включно в
сумі2224.41грн.,
компенсацію за невикористану відпустку в сумі
218.11грн.,  200грн. моральної шкоди та
1788грн. 50коп. витрат,  понесених з
послугами експерта.

В решті позову
відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто
з ТзОВ «Елерон» на користь держави державне мито в розмірі 79.22грн. та
8.50грн.,  а також 30грн. на оплату
інформаційно-технічних витрат.

В
апеляційній скарзі порушується питання про скасування рішення суду і ухвалення
нового,  яким в позові ОСОБА_1. слід
відмовити за безпідставністю.

Апелянт
вказує,  що рішення суду суперечить
вимогам  ст.  ст. 57-6-,
143 ЦПК України. Судом не враховано,  що
позивачу при виході з товариства,  як
передбачено  ст. 54 Закону України
«Про господарські товариства»,  були
виплачені грошові кошти в сумі 4 302грн. і передана частина майна в натуральній
формі,  а саме,  фотополімеризатор» залишковою вартістю 1780.75 /первинна
вартість 3282.30грн./,  а отже товариство
виконало свої зобов'язання по виплаті учаснику товариства вартості частини
майна,  пропорційної його частці у
статутному фонді товариства.

Крім
того,  апелянт зазначає,  що висновок суду про необхідність здійснення
позивачу доплати до мінімального розміру заробітної плати за період його роботи
суперечить нормам закону та дійсним обставинам справи,  оскільки позивач був прийнятий на роботу на
умовах відрядної оплати праці.

Розглянувши
справу в межах вимог  ст. 303 ЦПК
України,  апеляційний суд вважає,  що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Стягуючи
на користь позивача доплату до мінімального заробітку за період роботи з 01.01.2000року по 01.05.2004 року в сумі
2224грн. 41коп. та 200грн. на відшкодування моральної шкоди,  суд виходив з того,  що відповідно до  ст.
ст. 94, 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата являється державною
соціальною гарантією і є обов'язковою на всій території України для підприємств
усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Нижче цього розміру не
може проводитись оплата за виконану працівником місячну погодинну норму праці
/обсяг роботи/. І що саме виплатою заробітної плати нижче від мінімальної межі
позивачу було заподіяно моральну шкоду,
так як він змушений був докладати додаткові зусилля для влаштування
свого та своєї сім'ї бюджету,  що вплинуло
на його стан здоров'я.

З таким
висновком суду погодитись неможливо,
оскільки він суперечить вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Позивач
не надав суду доказів того,  що в
медичній установі,  співвласником якої
він був,  було затверджено місячну
погодинну норму праці /обсягу робіт/ і він у спірний період виконував цю норму.

З
матеріалів справи вбачається,  що
заробітна плата кожного лікаря-стоматолога залежала від вартості наданих ним
стоматологічних послуг,  і ніяких інших
джерел для формування фонду оплати праці в товаристві не - було передбачено. А
тому посилання суду на  ст.  ст. 94,
95 КЗпП України є безпідставним.

З
врахуванням вищезазначеного,
безпідставним слід визнати і висновок суду про те,  що саме діями відповідача,  пов'язаними з виплатою заробітної плати нижче
мінімального розміру,  позивачу заподіяна
моральна шкода.

За даних
обставин,  коли судом неправильно
застосовані норми матеріального закону і висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи,  рішення суду в
частині вимог про стягнення доплати до мінімальної заробітної плати в сумі
2224грн. 41коп. та відшкодування моральної шкоди в сумі 200грн. слід скасувати
і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Інші
доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують,  не містять посилань на неправильне
застосування судом норм матеріального закону чи порушення норм процесуального
закону,  які призвели чи могли призвести
до неправильного вирішення справи,  а
тому підстав для скасування чи зміни рішення суду в іншій частині немає.

Керуючись  ст.
ст.  218,
303,  307,  309,
313,  314,  316 ЦПК України,  апеляційний суд -

вирішив:

Апеляційну
скаргу  ТзОВ «Елерон» задоволити
частково.

Рішення
Бердичівського міськрайонного суду від 25
грудня 2006 року в
частині стягнення на користь ОСОБА_1з ТзОВ «Елерон» доплати до мінімального
заробітку в сумі 2224.41грн. та 200грн. на відшкодування моральної шкоди
скасувати.

Ухвалити
в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1про
стягнення доплати до мінімальної заробітної плати та відшкодування моральної
шкоди.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення
набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку протягом двох місяців з часу набрання ним законної сили
безпосередньо до Верховного Суду України.