Верховний Суд України
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №
22-1625 /07                                      Головуючий
у 1 інстанції Беклеміщев О.В.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 16
" травня 2007 року                                                                        м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого    Пільщик Л.В.

Суддів                         Сапун О.А. Маловічко
С.В.

При секретарі
Ткаченко М.О.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від «27»
лютого 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні власністю та земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА   :

21 червня 2004
року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою.

Зазначав,
що 14 червня 2001 року він купив 7/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1
Відповідачці належить 3/10 частин цього ж будинку. Жилий будинком розташований
на земельній ділянці площею 625 кв. м. Рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя
від 08 лютого 1983 року між колишнім власником 7/10 частин будинку ОСОБА_3. та
відповідачкою встановлений порядок користування земельною ділянкою, згідно
якого ОСОБА_3. на 7/10 частин жилого будинку виділені земельні ділянки №№ П,Ш
площами 246 і 149 кв. м, всього 395 кв. м, відповідачці на 3/10 частин
житлового будинку виділена земельна ділянка № 1 площею 170 кв. м, у спільному
користуванні залишена земельна ділянка № 1У площею 84 кв. м. Незважаючи на
рішення суду відповідачка на земельній ділянці № Ш, яка знаходиться у його
користуванні, встановила паркан і в добровільному порядку не бажає усунути йому
перешкоди у користуванні ділянкою. З цих підстав просив суд позов задовольнити,
усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою № Ш, зобов'язавши ОСОБА_2.
прибрати паркан.

Не
погоджуючись з позовом, ОСОБА_2. у листопаді 2005 року звернулася до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1. про усунення перешкод у користуванні власністю
та земельною ділянкою.

Зазначала,
що ОСОБА_1. на території земельної ділянки № 1У площею 84 кв. м, яка виділена
співвласникам будинку у спільне користування, без її згоди збудував веранду,
бетонне замощення, водопровідну колонку, водозлив, в'їзд для автомобіля,
водопровід. Крім того, актом технічного обслідування від 19 травня 2005 року
встановлено, що каналізація, яка збудована ОСОБА_1 знаходиться на відстані 1 м
від її частини будинку, зливна яма не відповідає нормам СНІПу та загрожує
технічному стану її частини будинку. Просить суд усунути перешкоди у
користуванні власністю та земельною ділянкою і зобов'язати відповідача знести
самовільні будівлі. Позовні вимоги ОСОБА_1. вважає безпідставними.

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2007 року позов ОСОБА_1.
залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_2. залишено без задоволення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на неповноту з'ясування усіх обставин,
які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, просить рішення
суду першої інстанції в частині відмови йому у позові скасувати і ухвалити нове
рішення про покладання на ОСОБА_2. обов'язку звільнити земельну ділянку № Ш
площею 149 кв. метри та прибрати паркан.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2., посилаючись на порушення судом норм матеріального
права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні
зустрічного позову скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про
задоволення зустрічного позову. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, вислухавши пояснення сторін, розглянувши
матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги
ОСОБА_1., ОСОБА_2. підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно
до положень пункту 2 частини 1 статті 307, пункту 3 частини 1 статті 309 ЦПК
України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення по суті при невідповідності висновків суду обставинам
справи.

Відмовляючи
ОСОБА_1. у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що
між співвласниками фактичне користування всією земельною ділянкою не склалося,
тому паркан, встановлений ОСОБА_2. на земельній ділянці Ш, переносити немає
потреби.

Між тим,
зазначені висновки суперечать наданим доказам.

Так, з
матеріалів справи видно, що рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя
від 08 лютого 1983 року між співвласниками жилого будинку АДРЕСА_1, якими на
той час були ОСОБА_3. та ОСОБА_2., встановлений порядок користування земельною
ділянкою площею 625 кв. м. ОСОБА_2. у користування виділена земельна ділянка №
1 площею 172 кв. м, ОСОБА_3.
у користування виділені земельна ділянка загальною площею 395 кв. м ( № П
площею 246 кв. м та № Ш площею 149 кв. м ). Земельна ділянка № 1У площею 84 кв. м залишена у
загальному користування співвласників,

14
червня 2001 року ОСОБА_1. за договором купівлі-продажу купив 7/10 частин жилого
будинку АДРЕСА_1 ( а. с. 4-8 ). Оскільки, згідно ст. 42 ЗК України ( 1992 року
), що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, раніше встановлений
судом порядок користування спірною земельною ділянкою є обов'язковим для особи,
яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на

жилий будинок,
доводи ОСОБА_2. про те, що між нею та позивачем порядок користування земельною
ділянкою не встановлений є безпідставними.

Відповідно
до висновку технічної експертизи по жилому будинку ( домоволодінню )
АДРЕСА_1від 25 серпня 2004 року існуючий паркан № 6 встановлено на земельній
ділянці № Ш не у відповідності до порядку користування, який визначений
рішенням Жовтневого районного суду від 14 квітня 1983 року (а. с. 9-19 ).

Так як
неправильно встановлений паркан порушує права ОСОБА_1., у користуванні якого
знаходиться земельна ділянка № Ш площею 149 кв. м, колегія судців вважає, що
його вимоги про зобов'язання ОСОБА_2. прибрати паркан підлягають задоволенню.

Судом
також з'ясовано, що ОСОБА_1. на місці, де раніше були розташовані прибудова
літ. „а" та тамбур літ. „а1", без належно затвердженого проекту
здійснив самочинне будівництво бетонного замощення, службової прибудови літ.
„а2", яка своїми зовнішніми розмірами частково розмістилася на земельній
ділянці спільного користування № 1У площею 84 кв. м. Також на земельній ділянці
спільного користування без проекту він розмістив систему побутової каналізації,
при цьому порушив вимоги ДБН 360-92 „Містобудування. Планіровка і забудова
міських і сільських поселень", додаток 8.1. Зазначені обставини
підтверджуються висновками технічної експертизи від 25 серпня 2004 року,
судової будівельно-технічної експертизи № 428 від 01 серпня 2006 року, проти
них не заперечували і сторони ( а. с. 113-118).

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2007 року, яке залишене
без змін 26 квітня 2007 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області, ОСОБА_1.
відмовлено у задоволенні позову про визнання за ним права власності на службову
прибудову літ. „а2", так як зазначена споруда зведена без належно
затвердженого проекту, без згоди співвласника, зайняла частину площі земельної
ділянки, що знаходиться у спільному користуванні сторін, і за рахунок цього
зменшився прохід до належної відповідачці частини будинку, тобто порушує права
ОСОБА_2.

Статтею
376 ЦК України
передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила самочинне
будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню.

За таких
обставин колегія вважає, що зустрічний позов ОСОБА_2. в частині усунення
перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання ОСОБА_1. знести
самовільно побудовані на ділянці загального користування бетонне замощення,
службову прибудову літ. „а2", систему каналізації підлягає задоволенню.

Разом з
тим, підстав для задоволення вимог ОСОБА_2. в частині знесення водопроводу та
водопровідної колонки колегія не вбачає, оскільки з листа комунального
підприємства „Водоканал" № 4331 від 17 травня 2005 року видно, що іншим
шляхом забезпечити домоволодіння водою неможливо ( а. с. 55 ). При цьому слід
взяти до уваги те, що водопровід прокладений у відповідності до належно
затвердженого проекту.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1.,ОСОБА_2 необхідно скасувати ті ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_1. задовольнити, зустрічний позов ОСОБА_2. задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.
307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2007
року скасувати. Позовні   вимоги   ОСОБА_1 щодо   усунення
перешкод   у користуванні
земельною ділянкою задовольнити.

Зобов'язати
ОСОБА_2 прибрати паркан № 6 з земельної ділянки №Ш площею 149 кв. м по
АДРЕСА_1, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1.

Зустрічний
позов ОСОБА_2щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка
знаходиться у спільному користуванні сторін, задовольнити частково.

Зобов'язати
ОСОБА_1 знести самовільно побудовані, без згоди іншого користувача, споруди,
розташовані по АДРЕСА_1, на земельній ділянці № 1У загального користування
площею 84 кв. м, а саме: службову прибудову літ. „а-2", бетонне замощення,
систему каналізації.

В іншій частині
зустрічний позов залишити без задоволення.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.