Справа №22-3479/07
Головуючий у 1-й інстанції: Мухін А.В.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2007 року                                                            м. Запоріжжя

Колегія судців судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді        Бондаря М.С.

суддів                           Гончара О.С, Ломейко В.О.

при секретарі                Тахтаул О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Жовтневогсг-"раттонного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2007 року в
справі за позовом Акціонерного комерційного
промислово-інвестиційного банку в особі філії "Комунарське відділення
Промінвестбанку в м. Запоріжжя" (надалі Банк) до ОСОБА_1, Орендного
підприємства "Запорізьке
міжміське бюро технічної інвентаризації" (надалі ОП ЗМБТІ) про звернення
стягнення на предмет іпотеки, треті
особи Приватне підприємство "Вест-КС", Товариство з обмеженою
відповідальністю •'Ремонтно-будівельне
спеціалізоване управління №66", Закрите акціонерне товариство
"Канцерівка", -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення
на рухоме і нерухоме майно, яке є предметом застави та
іпотеки відповідно до іпотечного договору №31/3-04 від 19.02.04р. та договору
застави №29/3-04 від 19.02.04р.

Зазначало, що 18.02.04р. Банком відкрито кредитні лінії на користь ПП
"Вест-КС" на суму 1000000 гри. та ТОВ "Ремонтно-будівельне
спеціалізоване управління №66" на суму 1000000 грн.

Майновим поручителем за вказаними кредитними договорами виступило ЗАТ
"Канцерівка", про що уклало з Банком вищезазначені договори іпотеки та застави
на свій майновий комплекс нафтобази за адресою
АДРЕСА_2.

В обумовлений законом строк до 10 лютого 2005 року зазначені грошові кошти
боржниками не повернуто. В зв'язку з чим Банк звернувся до суду із
зазначеним позовом.

19 березня 2007 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя задоволено позов Банку до ОСОБА_1 та ОП ЗМБТІ про
звернення стягнення на предмет іпотеки.

22 травня 2007 року ухвалою цього ж суду відмовлено в задоволенні заяви
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Із зазначеним
рішенням суду ОСОБА_1 не згодна, в зв'язку з чим звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального
права, просила рішення скасувати.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
Скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд правильно встановив правовідносини,
які склалися між учасниками справи, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми
матеріального та процесуального права та прийняв рішення, яким
спір знайшов своє належне вирішення.

Встановлено, що 18.02.04р. між Банком з однієї сторони та ПП
"Вест-КС" укладено кредитний договір №11
кр/04 на суму 1000000 грн. Того ж дня Банком укладено кредитний договір 12
/кр-04 з ТОВ "Ремонтно-будівельне спеціалізоване управління
№66" на суму 1000000 грн.

Майновим поручителем за вказаними кредитними договорами виступило
ЗАТ'"Канцерівка", про що уклало з
Банком вищезазначені договір іпотеки №31/3-04 від 19.02.04р. та договір застави
№29/3-04 від 19.02.04р. на свій цілісний майновий
комплекс-нафтосховище за адресою АДРЕСА_2. В
обумовлений законом строк до 10 лютого 2005 року зазначені грошові кошти
боржниками не повернуто. В зв'язку з чим, Банк звернувся до суду із
зазначеним позовом, оскільки на час звернення

2

позивача до
суду згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно власником
заставленого цілісного майнового комплексу-нафтосховища значиться ОСОБА_1

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції
вона не викликалась в судові засідання, позов вирішено з
порушенням правил виключної підсудності і стягнення звернено на майно,
яке не є іпотекою. Однак доводи апеляційної
скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображують позицію відповідача, висловлену
нею в запереченнях на позов, і яку вона вважає такою, що є єдино вірною
та єдино можливою. Так, відповідно до ст. 77
ЦП К України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки
у судове засідання. Однак відповідач -
ОСОБА_1 в порушеннялііих вимог з моменту отримання судової повістки -23.02.2007 р. по 19.03.2007 р. не повідомила суд
про причини неявки у судове засідання. Статтею 77 ЦПК України
встановлено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, не з'явилися в судове засідання без-поважних причин. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 не з'явилася в судове засідання та не повідомила суд про причини
неявки без поважних причин. Що стосується
дотримання судом при розгляді справи вимог п. 9 ст. 74 ЦПК України, то
позивачем на адресу відповідача -
ОСОБА_1 надсилався рекомендований лист з повідомленням про вручення, але цей лист повернувся без виконання у зв'язку з
тим, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1
не проживає, що підтверджується рекомендованим листом з повідомленням з відміткою про неможливість виконання у зв'язку
відсутністю ОСОБА_1 за вказаною адресою. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого
місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви
про зміну місця проживання або місцезнаходження
судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається
доставленою, навіть якщо особа за
цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Однак відповідач - ОСОБА_1
про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження
під час провадження справи суд не
повідомила. Отже судом з дотриманням вимог ЦПК України було викликано відповідача
в суд через оголошення у пресі. Предметом
позову є спір про право Банку на звернення стягнення. В ході розгляду цього
позову судом вирішувалося питання про наявність заборгованості та
порядок звернення стягнення цієї заборгованості.
Отже суд вирішував спір про право Банку на звернення стягнення на майно
незалежно від того, яким є це майно.
Між тим основна частина майна на яке звернуто стягнення є рухомим майном. Заставна вартість рухомого майна складає 1500000
грн., вартість нерухомого майна складає 34 671 грн. Заставлене майно (рухоме та
нерухоме) представляє сдбою цілісний майновий комплекс - нафтосховище. Окремо заставлене рухоме та нерухоме майно
неможливо використовувати т.я. втрачається його цільове призначення. Статтею 114 ЦПК України передбачено розгляд
позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, а саме визнання права
власності на нерухоме майно, розділ нерухомого майна, визначення його розміру проводиться за місцезнаходженням майна. Позов
Банку до ОСОБА_1, ОП ЗМБТІ не відноситься до такої категорії, бо є позовом про право на звернення стягнення. Виключна
підсудність для такої категорії позовів ЦПК України не передбачена, такі позови
пред'являються в порядку ст. 109 ЦПК України. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи
пред'являються в суд за місцем її проживання,
а позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.
Відповідачі -ОСОБА_1 та ОП ЗМБТІ
знаходяться в Жовтневому районі м. Запоріжжя, справи відносно таких відповідачів
розглядає Жовтневий районний суд м. Запоріжжя. Таким чином, при пред'явленні
позову Банку до ОСОБА_1 та ОП ЗМБТІ про звернення стягнення на предмети іпотеки
та застави, позивачем було дотримано вимоги ЦПК України щодо підсудності
розгляду позову. Крім того, відповідно до
ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 589, 590 ЦК України
у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель (заставодержатель) вправі
задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (застави).
Звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) здійснюється на
підставі рішення суду. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі
переходу права власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в
порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Ті ж самі
вимоги передбачені ст. 27 Закону України «Про заставу» та ст. 9 Закону
України «Про забезпечення вимог кредиторів
та реєстрацію обтяжень» у разі переходу права власності на предмет застави до
іншої особи. Статтями 38, 39 Закону
України «Про іпотеку» передбачено, що рішення суду може передбачати право
іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтями
ст. ст. 25, 26, 30

3

Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що рішення суду може передбачити право заставодержателя на продаж
предмету застави третій особі.

Об'єктом
нерухомого майна згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.02.2004 р. НОМЕР_1 виданого Сонячною сільської
радою ЗАТ «Канцерівка», який передано в іпотеку позивачу є літ. Б (реєстраційний номер 4620118), опис якого
складається з адміністративної будівлі Б;
склад В; склад Г, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 13.02.2004 р. за № 2824405.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за №
11949760 від 26.09.2006р. за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
паспорт: НОМЕР_3, виданий Жовтневим РВ ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області 01.02.2002 р.) за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований
об'єкт: адміністративна будівля нафтобази літ. А-2, адміністративна будівля
літ. Б (реєстраційний номер 4620118), який перейшов у власність до ОСОБА_1 на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою
Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.06.2006 р. за
ціною 180000 грн.

Частиною 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека
поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в
натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на
окремий об'єкт нерухомості.

Статтею 188 ЦК України передбачено, що якщо кілька
речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати
його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

Відповідно до ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не
можна поділити без втрати її цільового призначення.

Стаття 180 ЦК України встановлює, що майном як
особливим об'єктом може бути і сукупність речей.

Згідно акту опису й арешту майна від 05.10.2006 р. складеного державним
виконавцем Державної виконавчої служби у Запорізькому
районі Запорізької області за адресою: АДРЕСА_2, частково зруйновані адміністративна будівля Б; склад Г. Згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Вільнянського
районного суду Запорізької області від 21.06.2006 р. до відповідача
ОСОБА_1 перейшла
у власність за цією же адресою ще й адміністративна будівля нафтобази літ. А-2.

Оскільки 19.02.2004 р. в іпотеку позивачу була передана
нафтобаза і адміністративна будівля літ. Б (реєстраційний
номер 4620118, опис якого складається з адмін. будівлі. Б; склад В; склад Г), а адміністративна будівля нафтобази літ. А-2, яка була приєднана до предмету
іпотеки після укладення іпотечного договору № 31/3-04 від
19.02.2004 р. без реєстрації права власності на неї, як на окремий об'єкт нерухомості,
що підтверджується єдиним реєстраційним номером - 4620118, який присвоєно цій нерухомості, отже адміністративна будівля
нафтобази літ. А-2 утворює з іншими спорудами (адмін. будівлею Б; складом В; складом Г) єдине ціле (одну річ) -
нафтобазу, має єдине призначення, а тому згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 183, 188,
190 ЦК України на адміністративну будівлю нафтобази літ. А-2 поширюється
іпотека.

Таким чином рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 19.03.2007 р. винесено на підставі ст.
ст. 35, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 16, 183, 188, 190, 589, 590 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 19, 23,
33^ 38, 39 Закону України „Про іпотеку", ст. ст. 1, 20, 27 Закону України
«Про заставу», ст. 9,24, 25, 26, 30 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень», відповідає фактичним обставинам справи, атому є законним та обгрунтованим.

Отже за таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом
підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж направлення справи на
новий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2007 року в
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.