Справа №-22ц-1537                                                               Головуючий
року                                                                                    Редько
для-доповідач: Триголов В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року серпня місяця 9 дня м.
Полтава Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого:
судді Триголова В.М. Суддів: Буленко О.О., Омельченко Л.М. при секретарі:
Барило Я.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Ленінського райсуду м. Полтави
від 24 квітня 2007 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської
міської дитячої клінічної лікарні про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача
апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з позовними
вимогами до Полтавської міської дитячої клінічної лікарні про відшкодування
матеріальної посилаючись на те, що 22 вересня 2004 року його сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, у зв'язку з хворобою „швидкою допомогою" був
доставлений до Полтавської міської дитячої клінічної лікарні. Лікар не змогла
встановити правильний діагноз та рекомендувала помістити дитину на лікування до
інфекційної лікарні. Розуміючи, що підстав для такої госпіталізації немає, він
відмовився.

З 22.09.2004 року по 11.10.2004 року лікування дитини проводилось
амбулаторно за місцем проживання з 22.09.2004 року до 11.10.2004 року тими
ліками, які прописала дільничний педіатр.

11 жовтня 2004 року у зв'язку з погіршенням стану здоров'я ОСОБА_2,
останній „швидкою допомогою" був доставлений для лікування до Полтавської
міської дитячої клінічної лікарні з діагнозом пневмонія правої легені.

Лікар в приймальному відділенні надала йому список необхідних медпрепаратів
та медичних засобів необхідних для лікування його сина, пояснивши, що клініка
немає можливості зараз забезпечити всім необхідним для лікування дітей. Всього
ним було придбано медпрепаратів та медичних засобів на загальну суму 432 грн.
92 коп.

Позивач вважає, що важкий стан дитини в якому вона була доставлена в
лікарню є наслідком винних дій відповідача, який не вірно визначив діагноз сина
ще 22.09.2004 року та відмовив в його лікуванні, що змусило його проводити
лікування на дому.

Позивач, також, вказує, що від відповідача дізнався, що під час лікування
сина було лікарями застосовано, без його згоди, медичний препарат
сандоглубулін, який міг тільки зашкодити здоров'ю сина, так як придбаний з
сумнівних джерел.

ОСОБА_1 вважає,
що лікування сина було проведено неефективно, не зважаючи на те, що лікарня
повністю була забезпечена необхідними медичними препаратами, що призвело до
погіршення здоров'я дитини 20.10.2004 року і до призначення додаткових медичних
препаратів, зокрема аугментіна. Останній був сумнівної якості, що поставило
життя сина під загрозу.

25.10.2004 року син був виписаний з лікарні в задовільному стані, але вже
29.11.2004 року син знову захворів бронхітом і в подальшому хворів
неодноразово.

Позивач вважає,
що ці хвороби виникли внаслідок неналежної якості лікування.

Крім того, ОСОБА_1
в позовній заяві зазначив, що витрати на лікування сина в розмірі 432 грн.
92 коп. позбавили його можливості витратити їх на видання книги, яку написав
особисто, та отримати прибуток в розмірі 28286 грн. 96 коп., що є утраченою
вигодою.

Неправомірними діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, що
виразилась в душевних стражданнях, затраті часу, коштів на лікування сина.

Крім того
позивач прохав визнати:

·       порушення
відповідачем його права та права дитини на використання найбільш досконалих
послуг систем охорони здоров'я та засобами лікування хвороб і відновлення
здоров'я;

·       що
відповідачем не забезпечено у максимально можливій мірі виживання і здоровий
розвиток дитини;

·       що
порушено право на безоплатне надання медичної допомоги в державних медичних
закладах;

·       прийняття
відповідачем від нього медичних препаратів та послідуюче їх використання та
використання їх у медичному процесі незаконним;

·       надання
ним медичних препаратів медичному закладу правочином, що вчинений під впливом
тяжких для нього обставин;

·       що
відповідачем порушено право хворого на медичну інформацію, а саме порушено
вимоги ст. 39 Закону України „Основи законодавства України про охорону
здоров'я";

·       що
відповідачем порушено право користувача медичними послугами на гарантії
придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що
забезпечує достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності рівень
споживання;

Просив
стягнути з відповідача на його користь витрати на лікування сина в
вищезазначеному розмірі, 515 грн. 17 коп. індексації цих витрат внаслідок
інфляції, 3 % річних від простроченої компенсації витрат в розмірі 21 грн. 65
коп., а всього 29230 грн. 70 коп. матеріальної шкоди.

Всього просить
стягнути з відповідача на його користь 39230 грн. 70 коп.

Представник відповідача з позовними вимогами не погодився, посилаючись на
те, що медпрепарати надані відповідачу позивачем добровільно. Всі ліки, що були
використані для лікування сина позивача були якісними.

Лікування
хворого було ефективним та вірним.

Просили
відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Ленінського райсуду
м. Полтави від 24 квітня 2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судові витрати
віднесено за рахунок держави.

В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт вказує, що суд безпідставно не надав належної оцінки письмовим
доказам зібраним по справі, а саме результатам аналізу від 23.09.2004 року,
записам дільничного педіатра від 24.09.2004 року та епікризу від 22.10.2004
року.

Не вірним є висновок суду про те, що з 22.09.2004 року до 11.10.2004 року
він не звертався до лікаря з вимогою направити дитину до стаціонару є невірним,
так як

відповідач
22.09.2004 року вже відмовив в поміщенні сина на стаціонар, що його шокувало.

Крім того, лікар педіатр під час амбулаторного лікування таких рекомендацій
не надавала.

Не вірним є висновок суду про те, що він відмовився від застосування для
лікування сина плазми, так як препарат був виготовлений не з крові батьків і
він хвилювався за майбутнє життя та здоров'я сина.

Безпідставно суд прийняв як доказ по справі довідку надану відповідачем,
про понесені останнім витрати на лікування сина в розмірі 2030 грн., так як ці
дані не підтверджуються бухгалтерськими документами.

Судом безпідставно визнано правомірними дії відповідача у вигляді передання
відповідачу медичних препаратів та засобів, так як такі не передбачені Законом.

Суд не врахував, що саме відповідач змусив його під впливом тяжких обставин
придбати за власні кошти необхідну кількість медпрепаратів та засобів і
передати йому для лікування сина.

Суд не врахував, що відповідачем не доведено, що він мав можливості надати
повну медичну допомогу без надання позивачем йому медичних препаратів та
засобів.

Апелянт, також,
вказує на інші підстави, які вказують на незаконність рішення суду.

Просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з
слідуючих підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не
заперечувалось сторонами, що 20.09.2004 року захворів син позивача ОСОБА_2,
який „швидкою допомогою" був доставлений до Полтавської міської клінічної
лікарні.

У зв'язку з виявленням ознак інфекційного захворювання,
лікар вказаної лікарні рекомендував позивачу направити дитину на стаціонарне
лікування в Полтавську обласну інфекційну лікарню для встановлення остаточного
діагнозу і проведення лікування, так як саме профіль, цього медичного закладу
дає можливість найбільш ефективно і якісно проводити лікування інфекційних
захворювань.

Вірно судом встановлено, що позивач відмовився в
поміщенні сина до інфекційної лікарні.

З 22.09.2004 року до 11.10.2004 року дитина знаходилась на амбулаторному
лікуванні за місцем проживання на підставі призначення такого лікування лікарем
педіатром.

В зв'язку з погіршенням стану здоров'я ОСОБА_2, за направленням дільничного
лікаря, останнього „швидкою допомогою" було доставлено для подальшого
лікування до Полтавської міської дитячої клінічної лікарні з діагнозом
пневмонія правої легені в тяжкому стані (а.с. 8-12 медичної карти).

Під час лікування хворого, позивач відмовився від застосування медичного
препарату „Плазми", так як сумнівався в його якості та ефективності, (а.с.
1 мед. карти)

На пропозицію медперсоналу лікарні батьками ОСОБА_2 було придбано за власні
кошти та передано відповідачу медичні препарати та витратні медичні матеріали
на загальну суму 432 грн. 92 коп., які в повному обсязі були використані на
лікування вказаної дитини.

Крім того, лікарнею було використано інші наявні медичні препарати на
загальну суму 2030 грн. до складу яких входили сандоглубулін, пепеверін,
димедрол та анальгін для лікування ОСОБА_2

Вірно судом встановлено, що після проведеного стаціонарного лікування
останній був виписаний з лікарні в задовільному стані.

Поскільки ОСОБА_1
не надано до суду першої інстанції переконливих доказів для обгрунтування
позовних вимог, останній на законних підставах відмовив в його задоволенні.

Враховуючи
вищенаведене, а також те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не
спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що рішення місцевого суду відповідає вимогам матеріального і
процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.
303; 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ленінського райсуду м. Полтави
від 24 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.