Р І Ш Е Н Н Я

іменем  України           справа №2-2690/07

29 листопада 2007
р.
м.Ялта

Ялтинский міський суд АРК у складі
головуючого судді Берещанського Ю.В., при секретарі
Мотва А.С., з участю представників, розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом Кримського республіканського вищого навчального закладу Ялтинський
медичний коледж до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання
ордерів нечинними,

В с т а н о в и в:

Позивач
є вищим коммунальним навчальним закладом першого рівня акредитації. На балансі
коледжу перебуває студентський гуртожиток, який розташований за
адресою:АДРЕСА_1

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом,
у судовому засіданні представник Пісаренко А.В., діюча на підставі
довіреності,  позов підтримала і суду
пояснила, що  ОСОБА_1., працюючи на
посаді директора Ялтинського медичного коледжу, у квітні 2001 року оселився із
членами своєї сім'ї на другому поверсі гуртожитку. Після свого звільнення з
посади директора у квітні 2002 року відповідач займану ним жилу площу у
гуртожитку не звільнив, у зв'язку з чим коледж звернувся з позовом про
виселення ОСОБА_1з гуртожитку. При розгляду справи про виселення з'ясувалося,
що ОСОБА_1 має ордер на гуртожиток від 14.07.1988 року та від 15.03.2001 року.
Це стало відомо тільки у вересні 2006 року, у зв'язку з чим, як вважає
представник, термін позовної давнини не був пропущений. Просила суд
задовольнити позов, визнавши вказані ордери нечинними. Так, у ордері від
15.03.2001 року є посилання на рішення адміністрації та профспілкового комітету
від 07.03.2001 року, але в цей день ніяких рішень профспілковим комітетом
взагалі не приймалися. Ордер від 14.07.1988 року був виписаний в тому числі на
дружину ОСОБА_1., але вона на той час ще не перебувала у шлюбі з ОСОБА_1. і
мала призвище ОСОБА_4. Цей ордер був складений рукою самого ОСОБА_1. і він не
відповідає дійсності.

Відповідач  позов не визнав і суду пояснив, що він отримав
ордери на законих підставах в той час, коли працював директором медичного
коледжу.

Вислухавши
сторони, розглянувши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення
позову по наступним підставам. Відповідно до положень глави 4 Житлового кодексу
України, зокрема ст.127,128,129 - для проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть
використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені
або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жила площа в гуртожитку надається
за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного
профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає
громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану
жилу площу. В розумінні положень Житлового кодексу України, гуртожитки
надаються для тимчасового  проживання
громадян у період роботи або навчання. Як свідчать матеріали справи, відповідач
ОСОБА_1. працював на посаді директора Ялтинського медичного училища і у липні
1988 року він разом із членами своєї родини заселився до гуртожитку, тобто у
зв'язку з трудовими відносинами. Його право на проживання у гуртожитку ніким не
оспорювалось. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність
тривалістю у три роки. З позовною заявою про виселення позивач звернувся в
жовтні 2004 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Рішенням
Апеляційного суду АРК від 21 вересня 2006 року у задоволенні позову про
виселення ОСОБА_1. та інших було відмовлено.
Питання про визнання ордерів нечинними виникло після прийняття вказаного
рішення, тобто теж з пропуском строку позовної давності. Представник позивача
посилається на ту обставину, що про наявність ордерів позивачу стало відомо в
процесі розгляду справи у апеляційному суді, у зв'язку з чим представник
вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності, але право відповідачів
на проживанні у гуртожитку ніким не оспорювалось до жовтня 2004 року,
правомірність видачі ордерів не оспорювалась до травня 2007 року. У суда не має
підстав для визнання ордерів нечинними, оскільки існує загальна норма, яка передбачена
ст.59 ч.2 ЖК України: «Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено
протягом трьох років з дня його видачі». Перший ордер був виданий 14 липня 1988
року, другий - 15 березня 2001 року. На протязі трьох років позивач не
оспорював право відповідачів на проживання у гуртожитку, як не оспорював
чинність ордерів.

Керуючись ст.
10,11,209,212,214-215
ЦПК України, ст.59 ч.2,127,129 ЖК України,

В и р і ш и в :

У
задоволенні позову  Кримського
республіканського вищого навчального закладу Ялтинський медичний коледж до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3про
визнання ордерів нечинними
-  відмовити.

Рішення може бути оскаржене в  апеляційному порядку шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя