Справа № 2 - 903 2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 квітня 2007 року                                                             м.
Білгород - Дністровський

Білгород -
Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:   головуючого-одноособово судді Лук'янчу к О.В.

при
секретарі Мойсеевій І.В.                                                                                        ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Білгород - Дністровському цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та вселення,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, вказуючи, що
він являється власником житлового будинку, однак відповідачі перешкоджають йому
у вселенні у житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримують у
повному обсязі, просять визнати дії відповідачів такими, що перешкоджають
користуватися йому житловим приміщенням, зобов'язати відповідачів не
перешкоджати позивачу користуватися житловим будинком та вселити його у
житловий будинок АДРЕСА_1

Представник відповідачів у судове засідання не з'явився, про день, час та
місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис у
довідковому листі, причина не явки суду не відома.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до
наступного.

У судовому засіданні встановлено, що позивач та ОСОБА_5
знаходяться в зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, згідно договору купівлі - продажу укладеного 11.04.1963 року
ОСОБА_1 купив домобудівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно довідки виконавчого комітету Бритівської сільської ради від
21.03.2007 року № 444 житловий будинок АДРЕСА_2 відповідає теперішньому
АДРЕСА_1

Представник позивача у судовому засіданні пояснив , що у
1997 році в спірний будинок вселилася дочка позивача - ОСОБА_2 разом із двома
неповнолітніми дітьми, а у 2001 році відповідачі вигнали ОСОБА_1 із спірного
будинку.

Крім того, представник позивача зазначив, що відповідачі мають власне
житло, а саме квартиру в АДРЕСА_3, однак
в ній не мешкають, а здають її квартирантам .

Представник відповідачів з позовом не згоден, посилаючись на неможливість
спільного проживання позивача з ОСОБА_5

Відповідачі з позовом не згодні та у судовому засіданні
пояснили, що позивач добровільно покинув спірний будинок та став проживати
разом з іншою жінкою. Крім того, добавили, що коли позивач проживав у спірному
житловому приміщенні це негативно впливало на здоров'ї їх бабусі - ОСОБА_5,
оскільки позивав неодноразово рукоприкладствував, зловживав спірними напоями .
Також добавили, що ОСОБА_5 не бажає зараз разом проживати з позивачем.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка дружина
позивача ОСОБА_5 підтвердила, що дійсно позивач у добровільному порядку покинув
спірний будинок п'ять років тому. В теперішній час вона не бажає, щоб позивач
мешкав у спірному будинку, оскільки коли вони раніше проживали разом, то
позивач неодноразово рукоприкладствував, вживав спиртні напої та проявляв
постійно супружну невіру.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією
власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші,не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним , систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в однієї квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились безрезультатними , виселення винних на вимогу
наймодавця або інших заінтересованих осію провадиться без надання іншого жилого
приміщення .

Доводи відповідачів та їх представника про неможливість спільного
проживання позивача разом із дружиною, являються необгрунтованими , оскільки
ними не надано належних доказів.

Таким чином, судом встановлено, що позивач являється власником житлового
будинку, та вказаними діями відповідачі лишили позивача можливості володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а у відповідності до ст. 2
Закону України «Про власність», кожний громадянин України має право володіти,
користуватися і розпоряджатися майном особисто.

Керуючись ст. 2 Закону України «Про власність» , ст. 150,
116 ЖК України, ст.ст.60, 213-215 ЦПК України , суд , -

ВИРІШИВ :

Задовольнити
позовну заяву ОСОБА_1 .

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_1 користуватися
житловим будинком АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_1 в житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.