УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„28"
вересня 2007р.                                                                              м.   Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                         БойчукаІ.В.,

суддів                                                    Меленко О.
Є., Мелінишин Г .П.,

секретаря                                              Пожар
Р.В.,

з
участю:      адвоката                           ОСОБА_1,

сторін                                                    представника
ОСОБА_2- ОСОБА_3  ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2
на рішення Снятинського районного суду від 06 серпня 2007 року,   -

встановила:

Рішенням
Снятинського районного суду від 06 серпня 2007 року частково задоволено позовні
вимоги ОСОБА_4. Поновлено йому строк звернення до суду. Визнано незаконним в
частині 1/2 майна свідоцтво про право власності,   видане 25.03.2002р. ОСОБА_2 на житловий
будинок АДРЕСА_1.

Визнано
за ОСОБА_4  право власності на 1/2
частину спірного будинковолодіння,   як
частки у спільній сумісній власності подружжя і виділено йому в натурі
приміщення будинку загальною вартістю 71624,
28 грн. та ОСОБА_2 виділено приміщення загальною вартістю 67383,  72 грн.

Стягнуто
з ОСОБА_4  на користь ОСОБА_22126 грн. 82
коп. різниці за перевищення вартості реально виділеної частки над
ідеальною,   а з ОСОБА_2на користь
ОСОБА_4  195 грн. за перевищення вартості
переобладнання.

Для
ізоляції приміщення ОСОБА_4  суд
зобов'язав виконати ряд робіт,
передбачених висновком будівельно-технічної експертизи. В решті позовних
вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник ОСОБА_2вказав,
що суд не створив для відповідача всіх необхідних умов та рівних прав
щодо дослідження доказів. Прийняв суд заяву без зазначення ціни позову та копій
документів. Позов пред'явлено в порядку КАС України,   а суд відкрив провадження за правилами ЦПК
України,   що призвело до неправильного
вирішення спору.

Рішення
суду не відповідає вимогам   ст.   215 ЦПК України,   оскільки в описовій частині не зазначено
переліку досліджених судом доказів,   а у
мотивувальній частині не проведено ґрунтовного аналізу обставин справи та
доказів,   які їх підтверджують.

Не
відповідають обставинам справи висновки суду про поважність причин пропуску
позивачем строку позовної давності,
оскільки такої вимоги не ставилося щодо поділу майна подружжя.

Недоречними
є посилання суду на те,   що позивач подавав
у 2005р. та 2006р. позови до суду про визнання права на спірне майно,   тому перервано строк позовної давності,   оскільки згідно ч.1   ст.
265 ЦК залишення
позову без розгляду не зупиняє перебігу строку позовної давності.

На час
виникнення спірних правовідносин діяв Кодекс про шлюб і сім'ю (в ред. 1969р.),   тому поділ майна між сторонами міг бути
проведений як під час шлюбу,   так і
після

Справа №
22-ц-1165/2007р.                           Головуючий
у І інстанції Потятинник Ю.Р.

Категорія
5                                                       Доповідач
Бойчук І.В.

його розірвання.

Позивачу
з 1998 року відомо,  що порушено його
право власності на частку у майні подружжя і тому саме з цього часу почався
щодо нього перебіг трирічного строку звернення до суду за захистом порушеного
права. Проте,  позивач втратив цей
строк,  що є підставою для відмови йому в
позові.

Порушено
судом і вимоги постанов Пленуму Верховного Суду України №1 від 1977р. та №11
від 28.12.1976р. щодо підготовки цивільних справ до розгляду та виконання вимог
ЦПК щодо оцінки доказів.

Просить
рішення суду скасувати,  закривши
провадження у даній справі на підставі п. 1.1 ст.  205 ЦПК.

В
засіданні апеляційного суду представник апелянтки підтримав доводи апеляційної
скарги з мотивів,  наведених у ній.
Просить провадження у справі закрити.

Вислухавши
доповідь судді,  пояснення представника
апелянтки,  перевіривши матеріали
справи,  колегія судців вважає,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що під час
перебування сторін у шлюбі ними побудовано будинок по вул.  Шевченка,
307а у м.  Снятині,  який розпочато будівництвом у 1991 році і
закінчено у 1996 році. Будинок здано в експлуатацію згідно акту від 22.02.2002
року. Шлюб між сторонами розірвано 06.07.2001 року.

Оскільки
будинок побудовано за спільні кошти подружжя,
то суд прийшов до обґрунтованого висновку,  що на підставі рішення Снятинської міської
ради від 28.02.2002р. відповідачці неправомірно видано свідоцтво про право власності
від 25.03.2002р. на все спірне будинковолодіння.

Оскільки
спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя (сторін),  тому суд визнав незаконним у частині половини
майна свідоцтво про право власності видане 25.03.2002р. на ім'я ОСОБА_2 на
спірний будинок та провів реальний його розподіл згідно висновку
будівельно-технічної експертизи,  який
сторонами не оскаржується.

Посилання
апелянта на те,  що даний спір розглянуто
у порядку цивільно-процесуального судочинства,
а заявлено вимоги у порядку КАС України,
не заслуговують на увагу,
оскільки в ході розгляду справи позивач подав до суду заяву (а.с.  5),  у
якій просив розглянути даний спір у порядку,
передбаченому ЦПК України,
відкривши провадження на підставі
ст.  122 цього Кодексу.

Колегія
суддів вважає,  що судом першої інстанції
постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального
права,  тому підстав для його скасування
з мотивів,  наведених у справі,  не встановлено.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315,  317 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2 відхилити,  а
рішення Снятинського районного суду від 06 серпня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців у касаційному
порядку.