РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року серпня місяця 20 дня колегія судців судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді
Яковенко Л.Г.

суддів:   Синельщікової О.В. Куриленка О.С.  при секретарі   Гончарук В.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про встановлення
сервітуту,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 22 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
10 березня 2006 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,  яка діє також в інтересах своїх неповнолітніх
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Просив встановити сервітут,  надавши йому право користування нерухомим
майном відповідачів,  а саме верандою №
12-5 квартири АДРЕСА_1,  для
"виконання будівельних робіт по реконструкції веранди № 13-1 у його квартирі
АДРЕСА_2 з правом зносу дерев'яної скляної перегородки,  яка відділяє вказані веранди двох
квартир,  протягом 1, 80 м з північної
сторони веранди № 13-1 та 1, 01 м з західної сторони веранди № 13-1,  та встановлення на її місці цегляної
перегородки. Просив встановити сервітут строком на одну добу,  рахуючи початком строку 30-й день після
отримання їм копії рішення суду по вказаному позову,  яке набрало законної сили.

Позовні
вимоги мотивував тим,  що його квартира
потребує реконструкції у зв'язку з відсутністю кухні та санвузла,  але частина веранди у його квартирі № 13-1
відділена від веранди відповідачки № 12-5 спільною дерев'яною скляною
перегородкою,  яка при реконструкції
підлягає заміні на цегляну,  але
зазначеним будівельним роботам перешкоджає відповідачка ОСОБА_2

Оскаржуваним
рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого
2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено сервітут відносно
нерухомого майна,  що належить ОСОБА_2 та
її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
а саме - веранди 12-5,  яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_5 надано
право користування верандою  12-5 за

Справа №
22-ц-             Головуючий в першій
інстанції Берещанський Ю.В.

3482/2007 р.                   Доповідач                Синельщікова О.В.

адресою:
АДРЕСА_1 для виконання будівельних робіт по реконструкції веранди 13-1 з правом
зносу дерев'яної скляної перегородки,
яка відділяє веранди 12-5 та 13-1 і має довжину 1, 80 метра з північної
сторони веранди 13-1 і 1, 01 метра з західної сторони веранди 13-1,  з встановленням на її місці цеглової
перегородки,  строком на одну добу. Строк
начала сервітуту рахувати як 30-й день після отримання позивачем копії рішення
суду,  яке набрало законної сили.

Ухвалою
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 17 березня 2007 року
виправлено описку в тексті рішення та вказано,
що строк початку сервітуту рахувати як 30-й день після отримання
позивачем ОСОБА_1 дозволу ДАБК на виконання будівельних робіт.

В
апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду і просить ухвалити нове рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те,  що рішення
суду незаконне і необгрунтоване,
ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Вказує,  що судом неповно з'ясовані
обставини,  що мають значення для
справи,  і висновки суду не відповідають
обставинам справи. Вважає,  що суд,  в порушення статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України,  вийшов за
межі позовних вимог,  надавши позивачу
право користуватися чужим майном.
Також,  посилається на те,  що суд не залучив до участі КП РЕО № 3,  на балансі якого знаходиться спірне майно.
Суд,  в порушення вимог статті 401
Цивільного кодексу України,  ухвалив
рішення про знос дерев'яної скляної перегородки,  хоча сервітут - це право користування чужим
майном,  а не розпорядження ним
(знищення). У зв'язку з чим,  порушивши
вимоги статей 321,  386 Цивільного
кодексу України,  суд вирішив питання про
позбавлення відповідачів права власності. Судом не взято до уваги,  що згідно з довідкою БТІ,  перегородка веранди 12-5 з північної сторони
має довжину 1, 60 метра,  а не 1, 80
метра. Крім того,  вважає,  що суд,
ухвалюючи рішення,  не врахував
інтересів неповнолітніх дітей.

У
запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просив її
відхилити,  як безпідставну.

Заслухавши
суддю-доповідача,  представників
сторін,  перевіривши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга є обґрунтованою і
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги,  суд першої інстанції
виходив з того,  що позивачу потрібно
використання частки веранди відповідачів для виконання будівельних робіт
протягом однієї доби,  та на підставі
частини 1 статті 401,  частини 3 статті
404,  статті 406 Цивільного кодексу
України можливо встановлення сервітуту на користь позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_5,  а саме,  надання їм права користування чужим майном -
іншим нерухомим майном,  належним
відповідачці ОСОБА_2 та її неповнолітнім дітям.

Колегія
суддів апеляційного суду не погоджується з зазначеним рішенням суду,  як постановленим без повного з'ясування
обставин справи,  з порушенням норм
матеріального права.

При апеляційному перегляді справи встановлено,  що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 30 квітня 1999 року та рішення Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 18 липня 2003 року належить квартира АДРЕСА_2.
Квартира знаходиться у літ. „Б" та складається із приміщень: 13-2 жилої
площею 14, 4

кв.м. ,
13-1 скляної веранди площею 5, 9 кв.м. ,
підвалу 1/7 літ. Б,  вбиральні 1/2
літ. К,  пральні 1/27 літ. Д,  сушильні № 6 в літ. Г (а.с. 62, 64)

Відповідачка
ОСОБА_2 та її неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками у рівних
частках квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на
житло,  виданого 15 травня 1998 року.
Зазначена квартира знаходиться у літ. „Б" та складається з приміщень: 12-1
скляної веранди площею 5, 1 кв.м. ,  12-2
коридору площею 1, 3 кв.м. ,  12-3 жилої
площею 14, 6 кв.м. ,  12-4 жилої площею
14, 6 кв.м. ,  12-5 скляної веранди
площею 6, 6 кв.м.  (а.с. 24, 25).

Веранда
13-1 у квартирі позивача та веранда 12-5 у квартирі відповідачки мають спільну
дерев'яну скляну перегородку (а.с.  122).

Рішенням
виконкому Ялтинської міської ради № 6 (12) від 15 січня 1999 року ОСОБА_6 -
попередній власниці квартири АДРЕСА_2 було надано згоду на реконструкцію
веранди з прибудовою кухні і санвузла згідно розробленого проекту (а.с.
117),  за яким дерев'яна скляна
перегородка між верандами 13-1 і 12-5 відповідно квартир № 32 та № 12 підлягає
заміні на цегляну (а.с. 123).

Таким
чином,  встановлено,  що при реконструкції веранди позивача скляна
дерев'яна перегородка між квартирами сторін,
яка знаходиться в їх спільній власності,
повинна бути розібрана та збудована нова цегляна перегородка.

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції виходив з
положень статей глави 32 Розділу II книги третьої
Цивільного кодексу України,  які
встановлюють право користування чужим майном.
Колегія суддів апеляційного суду вважає,
що зазначені норми матеріального права помилково застосовані судом
першої інстанції до спірних правовідносин.

Відповідно
до частини 1 статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки,  інших природних ресурсів (земельний сервітут)
або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб,  які не можуть бути задоволені іншим способом.

За
частиною 1 статті 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяг прав
щодо користування особою чужим майном.

Право
користування іншим нерухомим майном відповідно до частини 1 статті 404
Цивільного кодексу України полягає у можливості проходу,  проїзду через чужу земельну ділянку,  прокладання та експлуатації ліній електропередачі,  зв'язку і трубопроводів,  забезпечення водопостачання,  меліорації тощо.

З
урахуванням викладеного,  заслуговують на
увагу доводи апеляційної скарги відповідачки про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального права,
а саме,  норм цивільного права
щодо встановлення сервітуту у правовідносинах,  пов'язаних з користуванням спільною власністю.

Питання
щодо спільного майна власників квартир у багатоквартирному житловому будинку (а
саме знос скляної дерев'яної перегородки та заміна її на цегляну перегородку)
повинні вирішуватися відповідно до вимог цивільного та житлового
законодавства,  які регулюють право
спільної власності на житлові будинки,  а
не шляхом встановлення сервітуту.

За таких обставин,  колегія суддів
вважає,  що рішення суду підлягає
скасуванню за підставами,  передбаченими
п. п.  1,
4 статті 309 Цивільного

процесуального
кодексу України з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Інші
доводи апеляційної скарги про постановления
рішення відносно представника позивача з виходом за межі позовних вимог
також є обґрунтованими і заслуговують на увагу при скасуванні судового рішення.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303,
307,  309,  314,
316 Цивільного процесуального кодексу України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2007 року та
ухвалу від 17 березня скасувати та ухвалити нове рішення,  яким ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 та її
неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про встановлення сервітуту відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.