Справа № 22-655/2007 p.
Головуючий суддя 1 інстанції:
Суддя-доповідач : Демянчук С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

31 травня 2007 року                                                                                             м.  Рівне

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області
в складі:

Головуючого
судді: Собіни
І.М.  суддів : Демянчук С. В.,  Григоренка М. П. при секретарі: Колесовій Л.В. з   участю
сторін,    розглянула   у
відкритому   судовому   засіданні
в м.  Рівному цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1  на  рішення
Рокитнівського  районного  суду
Рівненської області від 13
квітня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа на стороні позивача,
яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Рівненське
обласне управління ВАТ "Державний ощадний банк України про стягнення
коштів.

Заслухавши
доповідача,  пояснення осіб,  що з'явились у судове засідання,  перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів,  -

встановила:

Рішенням Рокитнівського районного суду
Рівненської області від 13
квітня 2007 року
позов ОСОБА_2. до ОСОБА_1. ,  третя особа
на стороні позивача,  яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -Рівненське
обласне управління ВАТ "Державний ощадний банк України про стягнення
коштів задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з
ОСОБА_1.  на користь ОСОБА_2. кошти в
сумі 8500 грн.. Не
погодившись з рішенням суду ОСОБА_1.
подав апеляційну скаргу в якій вказує,
що оскаржуване рішення є незаконним і не обґрунтованим.

Зазначає,  що суд помилково вважав що допущені
позивачкою порушення вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні
призвели до зарахування коштів неналежному одержувачу,  що спростовується наданими письмовими
доказами,  які судом безпідставно відхилені.

Зазначає,  що суд першої інстанції не врахував,  що безпідставне набуття майна
відповідачем,  якщо він був неналежним
одержувачем коштів,  здійснено за рахунок
ТОВ "SDS",  а не позивачки.

Крім
того,  як видно з наказу № 135 від 06.10.2005 року,  позивачка в установленому законом порядку до
матеріальної відповідальності не притягувалась. Доказів спричинення прямої
дійсної шкоди третя особа суду не надала. На позивачку в даному випадку
поширювались гарантії,  передбачені  ст.
132 КЗпП України,  тобто вона у
разі порушення трудових обов'язків,
наявності прямої дійсної шкоди,
причинного зв'язку між порушенням і шкодою та її вини,  несла матеріальну відповідальність у розмірі
не більше свого середнього місячного заробітку.,  тому у суду не було підстав вважати позивачку
потерпілою.

Просив оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позові ОСОБА_2. відмовити.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,  а також вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає,  що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
першої інстанції,  задовольняючи позовні
вимоги виходив зі встановлених обставин того,
що ОСОБА_1.  не надав суду доказів
в підтвердження того,  що отриманні ним
за платіжними дорученнями №
616 від 17.04.2003 року та
за № 623 від 18.04.2003 року кошти в
сумі 4500 та
4000грн. передані ним ОСОБА_3,  таким чином він є недобросовісним набувачем вказаних
коштів.

Зазначені
обставини також стверджуються постановою Львівського апеляційного суду від 15.03.2005 року по справі
за позовом ТзОВ "СДС" до ВАТ "Державний Ощадний банк України в
особі Рівненського обласного управління,
якою відносно спірних коштів має місце висновок про те ,
що зазначені кошти надійшли від відповідача й були
зараховані на рахунок НОМЕР_1
фізичної особи ОСОБА_1. . Тобто відповідач кошти зарахував іншій
особі,  ніж та,  що була зазначена у платіжних дорученнях (ПП
"ОСОБА_4").

В
зв"язку з зазначеними обставинами позивачкою ОСОБА_2. було сплачено в
Ощадбанк 8500 грн. за
квитанцією від 30.09.2005
року /а.с.  10/ як відшкодування
виплачене неналежному отримувачу.

Таким чином,  суд першої інстанції обґрунтовано на
підставі  ст. 35 Закону України "Про
платіжні системи та переказ грошей в Україні" та ч.1  ст.  1212
ЦК України,  відповідно до якої
особа,  яка набула майно,  або зберегла його в себе за рахунок іншої
особи без достатньої правової підстави,
зобов'язана повернути потерпілому це майно,  дійшов висновку про обгрунтованість заявлених
вимог. Щодо даного висновку суд навів відповідні мотиви й доводи,  з якими погоджується і апеляційна інстанція.
Будь-яких доказів заслуговуючих на увагу і спростовуючих висновки суду
ОСОБА_1.  суду не надав.

Враховуючи,  що суд першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права,  та зважаючи,
що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань,  судова колегія не
вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі
наведеного,  керуючись  ст.
ст.  307,
308,  313-315,  ЦПК України колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення
Рокитнівського районного суду Рівненської області від  13
квітня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею чинності.