Справа
№22Ц-21542007р.
Головуючий у і шсгавгаі Бондаренко І.А.
Доповідач у 2 інстанції Яворський М А
УХВАЛА

іменем України

13
серпня 2007 року                                                                                                        м.  Київ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого
судді:             Яворського М. А.,

судців:                                  Корзаченко
І.Ф.,  Лащенко В.Д.,

при
секретарі                       Сторожук
І.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської
області матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду від 17 квітня 2007 року в цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  3-тя особа -
ОСОБА_4,  Відділ громадянства імміграції
та реєстрації фізичних осіб Бориспільського МРВ ГУ МВС України в Київській
області про усунення перешкод у користуванні домоволодінням,  визнання такими,  що втратили право на користування
домоволодінням та зобов'язання Відділ громадянства імміграції та реєстрації
фізичних осіб Бориспільського МРВ ГУ МВС України в Київській області зняти з
реєстрації,

встановила:

У
листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила
постановити рішення про усунення перешкод у користуванні належним їй житловим
будинком АДРЕСА_1 та зобов'язати відділ громадянства,  імміграції та реєстрації фізичних осіб
Бориспільського МРВ ГУ України в Київській області зняти відповідачку
ОСОБА_2.  з реєстрації в її будинку.

Під час
розгляду вказаної справи позивачка доповнила свої позовні вимоги та просила
також визнати відповідачку та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 такими що
втратили право на користування житловим приміщенні в належному їй житловому
будинку,  мотивуючи свої вимоги тим.  що відповідачка та її неповнолітній син в
жовтні 2005 року добровільно залишили спірний будинок і на протязі більше року
в ньому не проживають,  тому відповідно
до вимог передбачених  ст. 71 ЖК України
втратили право на користування житловим приміщенням в її будинку.

Рішенням
Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано ОСОБА_2.  такою,
що втратила право на користування житловою площею будинку АДРЕСА_1,  та зобов'язано Відділ громадянства імміграції
та реєстрації фізичних осіб Бориспільського МРВ ГУ МВС України в Київській
області зняти її з реєстрації із вказаної житлової площі. В задоволенні решти
позовних вимог відмовити.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду,  та ухвалити нове про повне задоволення її
позовних вимог,  посилаючись при цьому на
те,  що рішення постановлене з порушенням
вимог процесуального та матеріального права,
висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Зокрема на
її думку суд не обґрунтовано відхилив її вимогу про зняття з реєстрації
неповнолітнього ОСОБА_3,  пославшись при
цьому на проживання в її будинку батька неповнолітнього.

2

Колегія
суддів,  перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  заявлених позовних вимог,  відповідно до правил  ст. 303 ЦПК України,  вважає,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань

Судом
першої інстанції встановлено,  що
домоволодіння в АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить позивачці по
справі. Крім цього будинком також користувалися,  проживали та зареєстровані в ньому син
позивачки ОСОБА_2,  а також його колишня
дружина ОСОБА_2.  відповідачка по справі
та їх неповнолітній син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  який був
зареєстрований на вказаній житловій площі 17.10.2006 року.

11
жовтня 2005 року відповідачка разом з своїм сином викали з будинку і по
теперішній час не з'являлися,  в даному
будинку не проживають,  ніякого
відношення до нього не мають,  по
господарству не допомагають,  оплату не
ведуть,  що підтверджується актами огляду
домоволодіння,  проведених депутатами.

Згідно
рішення Бориспільського міськрайонного суду від 20.04.2006 року, було
задоволено позов ОСОБА_1.  до ОСОБА_2 про
поділ майна і відповідачка сама вказувала,
що з жовтня 2005 року вона разом з дитиною перекали до своїх батьків,  а те майно,
яке залишилося в колишнього чоловіка,
як особисте так і спільне,
прохала розділити,  що і було
зроблено судом.

Виходячи
з вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того,  що відповідачка по справі ОСОБА_2 добровільно
залишила житловий будинок позивачки і на протязі більше одного року там не проживає,  тому колегія суддів вважає,  даний висновок обґрунтованим і таким,  що відповідає нормам чинного законодавства,  зокрема ч.2
ст. 405 ЦК України.

Погоджується
колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних
вимог позивачки в частині зняття з реєстрації у вказаному будинку
неповнолітнього ОСОБА_3,  оскільки суд
першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги той факт,  що у вказаному будинку на час реєстрації
неповнолітнього фактично проживав його батько,
атому неповнолітній відповідно до вимог
ст. 29 ЦК України,   ст. 160 СК
України мав право на користування вказаним житловим приміщенням.

Інші
доводи апелянта не спростовують висновків суду викладених в рішенні.

Колегія
суддів вважає,  що рішення суду першої
інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального
законодавства на підставі поданих сторонами та дослідженими судом першої
інстанції доказів,  тому рішення суду є
обґрунтованим та повинно бути залишено без змін.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307, 308, 313-315 ЦПК
України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Бориспільського міськрайонного суду від 17 квітня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом 2 місяців.