Справа-22-3995-2007 р.                                         Головуючий
у 1 інстанції: Канурна О.Д.
Категорія: -19                                       ____                           Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22
червня 2007 року Судова палата у цивільних справах Апеляційного суду Донецької
області

в
складі: головуючого - судді          Новодворської
О.І.

суддів                                                Кіянової
СВ.,  Сукманової Н.В.

при
секретарі                                    Баранові
В.В.

за
участю позивачів                        ОСОБА_1.,  ОСОБА_2.

представника
позивачів                  ОСОБА_3.

відповідача                                        ОСОБА_4

та представника
відповідача ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Добропільського
міськрайонного суду від 6 вересня 2006 року за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Добропільського міськрайонного суду від 6 вересня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволено частково,  з відповідача на користь позивача ОСОБА_1
стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 2230, 72 грн.,  у відшкодування моральної шкоди - 15000
грн.,  на користь позивача ОСОБА_2
стягнуто у відшкодування моральної шкоди 15000 грн.

В
апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати,  оскільки судом першої інстанції були порушені
норми матеріального і процесуального права,
не враховано,  що в момент споєння
ДТП автомобілем керував не він,  а його
син,  який має право керування і є
співвласником автомобілю,  тому повинен
нести самостійну відповідальність,  шкода
виникла не з його вини,  тому він не може
за неї відповідати.

В
судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали
доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Позивачі
та їх представник заперечували доводи апеляційної скарги і просили рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін та їх
представників,  перевіривши доводи
апеляційної скарги,  апеляційний суд
вважає,  що апеляційну скаргу відповідача
слід відхилити,  а рішення суду залишити
без змін з наступних підстав.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції правильно
визначив правовідносини,  що склалися між
сторонами.

При
розгляді справи,  суд першої інстанції
встановив,  що 17.10.2005 року близько 11
год. на 39 км автошляху
"Олександрівна-Красноармійськ" з вини водія ОСОБА_5 сталося зіткнення
на зустрічної смуги проїзної частини з автомобілем під керуванням ОСОБА_6,  який загинув внаслідок отриманих тілесних
ушкоджень Ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 16.02.2006 року ОСОБА_5
звільнено від кримінальної відповідальності і до нього застосовані примусові
міри медичного характеру. Але,  у
відповідності до ч.2 ст1186 ЦК
України заподіяну шкоду повинен нести батько ОСОБА_5,  тобто відповідач по справі,  якому було відомо про стан здоров'я сина.
Позивачі втратили сина,  чоловіка,  та батько двох дітей,  в зв"язку з чим їм спричинено моральну
шкоду. Матеріальну шкоду спричинено позивачу ОСОБА_1 в зв"язку з витратами
на поховання сина та номінального обіду в розмірі 2230, 72 грн.

При
таких обставинах,  суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про те,
що позивачі мають право на відшкодування матеріальної та моральної
шкоди.

Але,  суд першої
інстанції помилково посилався на положення ч.2
ст. 1186 ЦК України,

оскільки
як вбачається з. технічного паспорту на транспортний засіб,  яким керував ОСОБА_5. в момент споєння ДТП 17 жовтня 2005
року,  належить на праві власності саме
відповідачу ОСОБА_4

Між тим
висновки суду першої інстанції зроблені на підставі вказаної норми закону не
впливають на правильність рішення суду.

Так,  відповідно до ч.2  ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою,  яка на
відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом,  механізмом,
іншим об"єктом,
використання,  зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Таким
чином,  відповідальність за спричинену
матеріальну шкоду повинен нести саме відповідач ОСОБА_4 на підставі ч.2  ст. 1187 ЦК України. Розмір матеріальної шкоди сторонами не
оспорюється.

При
визначені розміру моральної шкоди на користь позивачів,  суд першої інстанції правильно посилався на
Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про
судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" і з
урахуванням конкретних обставин справи визначив такий розмір моральної шкоди
який відповідає принципу справедливості та розумності.

В іншій частині
рішення суду не оскаржується.

Доводи
апеляційної скарги відповідача про те,
що він не може нести відповідальності за шкоду,  спричинену його сином,  який не може усвідомлювати значення своїх дій
і керувати ними,  необгрунтовані і не
спростовують правильних по суті висновків суду.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1 п. 1, 308,  313-315 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення
Добропільського міськрайонного суду від 6 вересня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.