УХВАЛА

Іменем  України

10 жовтня 2007 року

Колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого - судді                   Широкової Л.В.

суддів                                      Миніч Т.І., Малахової Н.М.

при секретарі судового

засідання                                  Забеліній О.О.

з участю

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану на рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 21 червня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної
небезпеки, стягнення пені в сумі 299 грн. та неотриманого заробітку в сумі 1000
грн., -

встановила:

У липні 2006 р. ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, просив суд стягнути на
його користь з відповідача ОСОБА_2 3564 грн. 70 коп.
матеріальної та 20000 грн. моральної шкоди. Позивач посилався на те, що 27
травня 2004 року він на своєму автомобілі НОМЕР_1, рухався по вул.Селезньова з боку с.Поліське в напрямку м.Коростеня,
виконував обгін автопоїзду, що складався з тягача НОМЕР_2 та причіпу (реєстраційний № 005-79 ВВ), який належить на праві власності ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_2, який в цей же час почав
повертати ліворуч, що призвело до зіткнення
машин, внаслідок чого його автомобілю було заподіяно шкоду. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяно
моральну шкоду у зв'язку з тим, що він
втратив душевний спокій, багато часу втратив на оформлення відповідних документів, проведення експертизи тощо, а
також відповідач відмовився оплатити ремонт автомобіля та виплатити відповідні кошти.

11 червня 2006 р. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, і
просив стягнути з відповідача додатково до
суми позову пеню в розмірі 3%, в сумі 299 грн., посилаючись на те, що є приватним підприємцем, в 2004 р. його автомобіль,
який був пошкоджений внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, був засобом здійснення

Справа № 22ц-1761                                         Головуючий у суді 1-ї інстанції Ольшевська Н.В.

Категорія 19                                                                    Суддя-доповідач Широкова Л.В.

2 підприємницької
діяльності, тому він не отримав заробіток в сумі 1000 грн.

Рішенням
Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 червня 2007 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те, що суд, встановивши фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, не встановив як саме повинні були
діяти учасники в даній дорожній ситуації та чи правомірними були їх
дії. Суд не звернув уваги на вимоги ст.8 ЦПК України та Закон України "Про дорожній рух", не застосував Правила
дорожнього руху.

Крім того, зазначає апелянт ,суд не тільки відхилив докази, які були
одержані ним відповідно до порядку,
встановленого законом, заважав доводити вину відповідача, не аргументовано знімаючи запитання, безпідставно відхилив
висновок експерта, не дослідив інші письмові докази, що свідчить
про порушення судом норм процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 та третя особа
ОСОБА_3 просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 травня 2004 р. позивач ОСОБА_1 на своєму
автомобілі НОМЕР_1, рухався по вул.Селезньова з боку
с.Поліське в напрямку м.Коростеня, виконував обгін
автопоїзду, що складався з тягача НОМЕР_2 та причіпу
(реєстраційний № 005-79 ВВ), який належить на праві приватної власності приватному підприємцю ОСОБА_3, під керуванням водія ОСОБА_2, який в цей же час почав повертати ліворуч, що призвело до зіткнення
машин.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних
підставах, тобто, за наявності вини.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що
доказів вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, не добуто, оскільки
ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності за
порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_2 не притягувався.

Проте, такий висновок суду є
передчасним.

Так, поза увагою суду залишився висновок експерта-автотехніка, згідно якому
причиною ДТП стало невиконання водієм ОСОБА_2
вимог 10.1,10.3,10.5 ПДР і ці порушення знаходяться у прямому причинному
зв'язку з виникненням ДТП (а.с.10). Стосовно дій водія ОСОБА_1 експерт зазначив, що він також порушив вимоги
лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки
ПДР, однак це порушення не знаходиться у причинному зв'язку із аварійною ситуацією. Саме ці висновки дали підставу суду закрити
провадження у адміністративній справі щодо
ОСОБА_1, за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого
ст.124 КпАП (постанова від 27.07.04р.)

Суд не врахував, що відсутність постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності не є підставою для відмови у позові.

Крім того, вирішуючи спір, суд допустив порушення як матеріального, так і процесуального
права.

Вирішуючи питання щодо суб'єкта відповідальності, суд не взяв до уваги
роз'яснення частини 3 пункту 4   Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 27 березня 1992 р. № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (зі змінами, внесеними постановами від 08 липня 1994 р. №
7, від 30 вересня 1994 р. № 11,

3

від 25 травня 1998 р. № 15 та від 24 жовтня 2003 р. № 9),
в якій визначено, що   не вважається володільцем джерела підвищеної
небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки
на підставі трудових відносин з
володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Як вбачається з
матеріалів справи автопоїзд, що складався з тягача НОМЕР_2 та причепу (реєстраційний № 005-79 ВВ), належить
на праві власності приватному
підприємцю ОСОБА_3 , з яким водій ОСОБА_2 'знаходиться у трудових відносинах , що підтверджується копією
трудового договору між працівником і
фізичною особою від 04 серпня 2003 (а.с.41-42). За таких обставин суду належало з'ясувати, чи є ОСОБА_2 належним
відповідачем у справі.

Крім того, ухвалюючи рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, суд відмовив і у позові до ОСОБА_3, який брав участь у справі в якості третьої особи і його процесуальне
положення не змінювалось.

За таких
обставин, ухвалене судом рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню, а
оскільки порушення норм процесуального права
не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції, справа підлягає поверненню
на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати
викладене в ухвалі, повно і всебічно встановити
обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевірити їх доказами, і, в залежності від встановленого, вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 червня 2007 року скасувати, а справу направити на новий
розгляд до того ж суду іншим суддею.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного

Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного

суду-                                                                                .