АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

КОПІЯ

"06"червня
2007року                                                                            М.
Хмельницький

Колегія судців
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів: Варвус Ю.Д.,  Ващенка С. Є.

при секретарі
Курдзіль М. В. з участю: сторін та їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні справу № 22ц-1031 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду від 28 березня
2007 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін та їх
представників,  перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

В жовтні
2006 року ОСОБА_2
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів. В обгрунтування позову позивачка посилалась на
те,  що рішенням Старокостянтинівського
районного суду відповідач зобов'язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,  в розмірі 1/4
частини від його доходів. З грудня 2005 року відповідач аліменти не
сплачує,  загальний борг станом на
01.12.2006 року становить 2173, 79 грн.,
тому в порядку  ст. 196 СК України
просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в
розмірі 3661, 17 грн.

Рішенням
Старокостянтинівського районного суду від 28.03.2007 року ухвалено позов
задоволити і стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення
сплати аліментів на утримання синаОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,  в
розмірі 3661, 17 грн.

В своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення,  яким позивачу в задоволенні
позовних вимог відмовити,  посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Перевіривши
законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених в суді першої
інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,  а рішення суду - зміні з наступних мотивів.

Встановлено
і ці обставини ніким не оспорюються,  що
згідно рішення Старокостянтинівського районного суду від 01.02.2006 року
ОСОБА_1 зобов'язаний до сплати
аліментів на  користь  ОСОБА_2 на  сина  ОСОБА_3,

Головуючий
у першій інстанції -Завадська О.П.                                Справа
№22ц - 1031

Доповідач
-Кізюн О.Ю.                                                                         Категорія
№34

31.08.1998 року
народження,  в розмірі  1/2 частини заробітку щомісячно,  починаючи з

19.12.2005           року і до повноліття дитини.

06.03.2006  року  на
виконання рішення  суду  було
видано  виконавчий  лист,
а

17.03.2006           року державною  виконавчою
службою  винесено  постанову
про  відкриття

виконавчого
провадження про примусове виконання цього виконавчого листа.

Відповідач
був обізнаний про те,  що його в судовому
порядку зобов'язано до сплати аліментів на неповнолітнього сина і що по
виконанню цього судового рішення відкрито виконавче провадження,  однак станом на 01.12.2006 року жодних
платежів в рахунок сплати аліментів ним не було проведено,  про що свідчить довідка,  видана ДВС у Старокостянтинівському районі
про розмір щомісячної заборгованості по аліментах ОСОБА_1 з грудня 2005 року по
листопад 2006 року включно (а.с.  16).

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те,  що заборгованість по сплаті аліментів виникла
з вини відповідача,  і ці висновки суду
доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Разом з тим,  зроблений судом першої
інстанції розрахунок неустойки не узгоджується з положенням ч.1  ст.
196 СК України,  згідно з якими
неустойка стягується за кожен місяць прострочення і нараховується лише із
розміру щомісячних аліментних платежів,
а не із загальної суми основного боргу. Також колегія суддів
вважає,  що відповідальність на ОСОБА_1
за прострочення сплати аліментів в порядку ч.1
ст.  196 СК слід покласти не з
грудня 2005 року,  як це зробив суд
першої інстанції,  а з березня 2006
року,  коли рішення суду про стягнення
аліментів було звернуто до виконання.

Наведене
свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
права,  що відповідно до  ст.
309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Виходячи
зі змісту ч.1  ст.  196 СК,
розмір неустойки за кожен місяць прострочення становить 30% суми несплачених
аліментів,  тому розмір неустойки за
березень буде становити 154 грн. 20 коп. х 30% = 46, 26 грн.; за квітень - 158,
10 грн. х 30% = 47, 43 грн.; за травень - 201, 27 грн. х 30% = 60, 38 грн.; за
червень - 218, 11 грн. х 30% = 65, 43 грн.; за липень - 214, 54 грн. х 30% =
64, 36 грн.; за серпень - 212, 21 грн. х 30% = 63, 66 грн.; за вересень -212,
21 грн. х 30% = 63, 66 грн.; за жовтень - 212, 21 грн. х 30% = 63, 66 грн.; за
листопад -212, 21 грн. х 30% = 63, 66 грн.

Таким
чином,  за період з 01.03.2006 року по
01.12.2006 року загальний розмір неустойки становить 538, 50 грн.,  який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь
позивачки.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  313,  ч.2
ст.  314,  316,
317,  319 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення
Старокостянтинівського районного суду від 28 березня 2007 року змінити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів на
утримання синаОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,  в розмірі 538 грн. 50 коп.

В решті рішення
Старокостянтинівського районного суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржено в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили.