Апеляційний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23"травня
2007року                                                                      М.
Хмельницький

колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Хмельницько/області    в складі:

головуючого
судді    Харчука В.М. ,

суддів:                                                                     Бережного
С. Д.

ГуменюкН. І.

при секретарі        Казмірчук Л.Л.

з
участю:                                                         апелянта
та його представника,  представим

позивачки та
третьої особи

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22-ц-964 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог
житлово-комунального центру державного підприємства „Новатор" про визнання
особи такою,  що втратила право на
житло,  та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  житлово-комунального центру державного підприємства
„Новатор" про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та зміну
умов договору найму житла,  заслухавши
доповідача,  пояснення учасників процесу,  дослідивши матеріали справи,  судова колегія,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулась до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те,  що являється
відповідальним квартиронаймачем належної ЦП
„Новатор" двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

До
червня 2006 року в квартирі,  крім неї та
неповнолітньої доньки,  проживав її
чоловік ОСОБА_2,  який з червня 2006 року без поважних причин в квартирі не
проживає.

Тому,  на підставі
ст. 71 Житлового кодексу України просила визнати ОСОБА_2 таким,  що втратив право на житло.

Представник
третьої особи житлово-комунального центру ДП „Новатор" позовні вимоги
ОСОБА_3підтримав із заявлених у позові підстав.

Відповідач
ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 не визнав,
звернувся до суду із

Головуючий
у першій інстанції- Палінчак ОМ.                                      Справа
№ 22-ц-964

Доповідач
- Харчук В. М.                                                                         Категорія
№ 32

зустрічним
позовом,  в якому послався на те,  що до грудня 2006 року проживав разом із
сім"єю в спірній квартирі. Тоді ж в сім'ї почали виникати сварки та
скандали,  дружина замінила замки в
дверях і вчиняла перешкоди в користуванні квартирою. ОСОБА_1 також вчиняла
перешкоди у спілкуванні з неповнолітньою донькою,  через що він змушений був через органи опіки
та піклування встановлювати порядок спілкування з дитиною. Для того,  щоб не вчиняти скандалів та не травмувати
дитину,  він змушений був тимчасово
поселитись у знайомих. Зустрічний позивач просить вселити його в квартиру,  змінити договір найму житла,  виділивши йому в користування меншу жилу
кімнату площею 11, 3 кв. метрів,  залишити
в користуванні ОСОБА_1 з донькою більшу кімнату площею 17, 4 кв. метрів.Просить
також зобов'язати ЖЕЦ ДП „Новатор" укласти з ним окремий договір найму
зазначеної кімнати.

Первинний
позивач ОСОБА_1 та представник ЖЕЦ ДП „Новатор" зустрічного позову ОСОБА_2
не визнали.

Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від 29 березня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені,  ОСОБА_2 визнано
таким,  що втратив право на користування
квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 посилається
на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  неправильну оцінку доказів,  невідповідність висновків суду обставинам
справи. Апелянт вважає,  що суд порушив  ст.
ст.  64,  71,  72
та 104 ЖК України.

ОСОБА_2
посилається на те,  що суд не врахував
копії позовної заяви позивачки про розірвання шлюбу,  в якій позивачка сама зазначала,  що він проживав в квартирі та в шлюбі з
позивачкою до грудня 2006 року.

Суд
також не врахував показів свідків з його сторони,  які підтвердили,  що він проживав у квартирі,  а позивачка змінила замок і він не міг в
січні 2007 року попасти в квартиру.

Помилкові
висновки суду в тому,  що він визнавав
факт непроживання в квартирі з червня 2006 року,  що довідка ЖЕК підтверджує факт його
непроживання.

Суд
першої інстанції необгрунтовано не оцінив критично акти ЖЕК про його
непроживання з червня 2006 року. Такі акти складались в грудні 2006 року та
лютому 2007 року,  і ніяк не можна
встановити в грудні чи лютому факт непроживання з червня 2006 року. Крім того,  члени комісії - свідки у справі
пояснили,  що один акт складався за
межами квартири,  по іншому акту члени
комісії не дивились у квартирі,  чи є там
його речі,  чи їх немає. Підписи в цих
актах одних і тих же членів комісії візуально різні,  що породжує сумнів у їх складанні та
підписанні тими особами,  які зазначені в
актах.

В грудні
2006 року він отримував в ЖЕЦДП „Новатор" екзепляр договору про надання
послуг з утримання будинку та прибудинкової території і його підписував. Цих
обставин суд також не врахував.

Сама
позивачка ОСОБА_1 визнала,  що підтвердив
і свідок з її сторони ОСОБА_3,  що вони в
січні 2007 року замінили замки у вхідних дверях квартири. Свідок ОСОБА_4
підтвердила,  що він в січні 2007 року не
міг зайти в квартиру,  хоча в ній горіло
світло,  але двері були зачинені.

Тому
апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції,  ухвалити нове рішення,  яким у позові ОСОБА_1 відмовити,  а його позовні вимоги задоволити.

Судова
колегія приходить до висновку,  що
апеляційна скарга апелянта підлягає частковому задоволенню,  а рішення Хмельницького міськрайонного суду
від 29 березня 2007 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1
скасуванню з ухваленням нового рішення з мотивів невідповідності висновків суду
обставинам справи,  порушення судом норм
матеріального та процесуального права -
ст.  ст. 71-72 Житлового кодексу
України,   ст.  ст. 213-215 ЦПК України.

В решті
апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,  а рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Відповідно
до cm.cm. 71-72 Житлового
кодексу України квартиронаймача чи члена його сім! може бути визнано в судовому
порядку таким,  що втратив право на
житло,  у випадку відсутності його за
місцем постійного проживання без поважних причин понад шість місяців.

Відповідно
до  ст.
ст. 213-215,  308-309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції повинне бути законним і обгрунтованим,  мотивувальна частина рішення не може
суперечити його резулятивній частині. Висновки суду ухвалюються на підставі
заявлених позовних вимог,  повинні
грунтуватись на досліджених повно та всебічно належних доказах з посиланням на
норми матеріального права,  які регулюють
спірні правовідносини.

Суд
апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу апелянта без задоволення,  а рішення без змін,  якщо суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підставами до скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 являється
відповідальним квартиронаймачем належної державному підприємству „Новатор"
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,  що
складається з двох жилих кімнат площею 17, 4 та 11, 3 кв. метрів. В квартирі на
правах членів сім'ї проживали також чоловік ОСОБА_1 -ОСОБА_2 та їхня
неповнолітня донька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

До
грудня 2006 року ОСОБА_2 проживав у квартирі спільно з сім"єю,  але внаслідок загострення між подружжям
відносин,  виникнення сварок між
подружжям,  в грудні 2006 року тимчасово
пішов проживати до знайомих.

В січні
2007 року замок у вхідних дверях квартири зіпсувався,  тому ОСОБА_1 замінила замок,  ключ від якого в березні 2007 року ОСОБА_2
отримав від доньки і має доступ до квартири,
має змогу користуватись нею.

Наведені
обставини повністю підтверджуються дослідженими доказами: довідкою ЖЕЦ ЦП
„Новатор" (а.с. 4),  свідоцтвом про
народження доньки (а.с. 13),  витягом з
рішення органу опіки та піклування про встановлення порядку спілкування з
дитиною через напружені відносини батька з матір"ю (а.с.  13),
копією позовної заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,  де вона сама визнає,  що проживала з відповідачем в шлюбі в спірній
квартирі до грудня 2006 року і що між подружжям існує спір щодо спільно
нажитого майна та щодо виховання дитини; показами свідків,  іншими матеріалами справи.

Зокрема,  свідок ОСОБА_5,  який підписав обидва акти про непроживання
ОСОБА_2 в спірній квартирі,
пояснив,  що під час складання
обидвох актів в квартирі не був (а.с. ЗО).

Аналогічні
покази дала свідок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
які також підписали обидва акти,
не заходячи в квартиру.

Свідки
ОСОБА_8  та ОСОБА_9 підтвердили,  що в березні 2007року зустрічались з ОСОБА_2
на спірній квартирі та біля неї,  що
заперечує доводи ОСОБА_2 про відсутність у нього ключа до квартири та вчинення

перешкод
в користуванні нею,  заперечує доводи
ОСОБА_1 щодо непроживання відповідача в квартирі.

Зазначені
докази в їх сукупності свідчать про те,
що ОСОБА_2 до грудня 2006 року проживав у квартирі,  між подружжям ОСОБА_1 склались неприязні
стосунки,  які перешкоджали ОСОБА_2
постійно та регулярно користуватись спірною квартирою після грудня 2006 року
через небажання відповідача вчиняти сварки та скандали. Відповідач із
неповнолітньою дитиною спілкувався за рішенням органу опіки та піклування.

З
матеріалів справи також вбачається,  що
позивачкою первинний позов заявлено в лютому 2007 року через два з лишком
місяці після того,  як ОСОБА_1 перестав
проживати постійно в квартирі з поважних причин.

В той же
час,  ОСОБА_2 не надав суду переконливих
доказів про створення йому перешкод в користуванні квартирою встановлення
порядку користування квартирою та укладення окремих договорів найму житла
порушуватиме права ОСОБА_1 та неповнолітньої доньки.

На
кожного члена сім'ї ОСОБА_1 припадає по 9, 56 кв. метрів жилої площі(17, 4+11,
3:3).

У випадку встановлення порядку користування квартирою,  який пропонує ОСОБА_2,
йому в користування припадатиме 11, 3 кв. метрів жилої
площі,  а на долю ОСОБА_1 та її
неповнолітньої доньки припадатиме лише по 8, 7 кв. метрів житла,  що порушуватиме їхні житлові права. Тому у
позові ОСОБА_2 в цій частині суд першої інстанції обгрунтовано відмовив і
підстав до скасування рішення суду в цій частині не вбачається.

З
рішення суду першої інстанції також вбачається,
що суд в мотивувальній частині рішення посилається на вибуття ОСОБА_2 на
інше постійне місце проживання в цьому ж населеному пункті,  хоча не зазначає адреси цього житла та
підстав до вселення в нього відповідача. Ці підстави до визнання особи такою,  що втратила право на житло,  передбачені
ст. 107 Житлового кодексу України.

У
позовній заяві позивачка та в резолютивній частині рішення суд першої інстанції
посилаються вже на підстави,  передбачені
cm. 71 ЖК
України. Рішення суду першої інстанції в цій частині суперечливе і підлягає
скасуванню також і з цих підстав.

Відповідно
до cm.cm.10,
11 та 60 ЦП
К України суд вирішує спір на засадах змагальності сторін,  диспозитивності. Суд при вирішенні спору
зобов"язаний вирішувати спір із заявлених позивачами підстав,  в межах заявлених ними вимог та на підставі
наданих сторонами доказів,  що
підтверджують їхні вимоги чи заперечення.

Стооронами
не надано належних та переконливих доказів на обгрунтування своїх позовних
вимог,  тому у задоволенні позовів слід
відмовити обидвом сторонам.

Керуючись
cm.cm.303,
307-308,  309,  313-314,
316-317,  319 ЦПК України,  судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2
задоволити частково,  рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 29 березня 2007 року в частині визнання
ОСОБА_2 таким,  що втратив право
користування житлом -квартирою АДРЕСА_1 скасувати.

У позові ОСОБА_1
в цій частині відмовити.

В решті
рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 березня 2007 року залишити без
змін.

4

Рішення
набирає чинності негайно,  але може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня його проголошення.