Справа №22-ц-868 2007р.                     Головуючий у 1-й
інстанції      Грекова Г.Ф.
Категорія 20                                             Судця-доповідач                            Гагін М. В.
РІШЕННЯ

іменем  України

03 липня
2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Сумської області у складі:

головуючого -
Криворотенка В.І.

суддів - Гагіна
М. В.,  Сибільової Л.О.

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та осіб,  які беруть участь у справі - апелянта ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глухівського міськрайонного суду від
26 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2
звернулася до суду з вищезазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що
07 грудня 2003 року сталася дорожньо-транспортна пригода,  внаслідок якої їй була завдана матеріальна та
моральна шкода. Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні злочину,  вина його доведена.

Позивачка
просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду,  яка складається з вартості пошкодженого в ДТП автомобіля «Фольксваген» у розмірі 10 720
грн.,  витрат на придбання бензину для
поїздок машиною з м.  Кролевець до
м.  Глухів до суду і до слідчого у розмірі
284 грн. 65 коп.,  витрат за білети на
проїзд громадським транспортом з м.
Кролевець до м.  Глухів у розмірі
62 грн. 90 коп.,  витрат на ліки у
розмірі 197 грн. 30 коп.,  а всього на
суму 11 264 грн. 85 коп.,  а також
витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн.

Також
позивачка просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду у розмірі 20
000 грн.,  оскільки в ДТП вона та її
чоловік отримали тілесні ушкодження,  їй
довелось довгий час доглядати чоловіка,
який був прикутий до ліжка,  вона
відчувала біль,  страждання,  вимушена була часто їздити до м.  Глухів,
не мала можливості належно вести домашнє господарство та приділяти увагу
сину.

Рішенням
Глухівського міськрайонного суду від 26 квітня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 11 264 грн. 85
коп.,  витрати на правову допомогу у
розмірі 500 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

При
вирішенні позову в частині
відшкодування матеріальної шкоди,  суд
першої інстанції виходив з того,  що
вимоги позивачки про відшкодування витрат на ліки та на поїздки були визнані
відповідачем та підтверджуються квитками та чеками,  а вимога позивачки про відшкодування вартості
пошкодженого автомобіля підтверджується висновком експертизи про вартість
автомобіля на момент його пошкодження в ДТП,  за мінусом ціни,  за яку було продано автомобіль після ДТП.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає,  що
рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального
права,  висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт
просить змінити рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про
відшкодування матеріальної шкоди та виключити з суми,  яка стягнута з нього,  вартість автомобіля 10 720 грн.,  та зменшити розмір стягнутих з нього витрат
на правову допомогу до 194 грн. 25 коп.,
пропорційно задоволеному позову.

При
цьому апелянт зазначає,  що він не був
згоден з висновком експерта від 19 січня 2004 року,  яким оцінено автомобіль позивачки в 10 920
грн.,  а повторну експертизу провести
неможливо,  оскільки позивачка продала
автомобіль. Також апелянт вважає неправдивими докази позивачки про те,  що вона продала пошкоджений автомобіль через
біржу за 200 грн.,  оскільки позивачка не
надала акту оцінки автомобіля та координати покупця,  якому вона продала автомобіль за таку малу
ціну.

Крім
того,  апелянт вважає,  що суд неправильно розподілив витрати між
сторонами,  оскільки позов задоволено
частково,  а не повністю.

Вивчивши
матеріали справи,  перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги,  заслухавши пояснення апелянта
ОСОБА_1,  який підтримав доводи апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення суду - зміні в
частині вирішення питання про розподіл судових витрат,  з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  вироком Глухівського міськрайонного суду від
10 лютого 2006 року та ухвалою апеляційного суду Сумської області від 25 квітня
2006 року ОСОБА_1 засуджений за скоєння злочину,  передбаченого ч. 1  ст.
286 КК України (а.с. 4-8).

Встановлено,  що ДТП сталося з вини відповідача
ОСОБА_1,  внаслідок ДТП позивачка
отримала легкі тілесні ушкодження,  а її
чоловік ОСОБА_3  - тілесні ушкодження
середньої тяжкості (а.с. 4).

В ДТП
був пошкоджений автомобіль позивачки «Фольксваген Пассат» 1982 року випуску,
НОМЕР_1.

Відповідно
до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду ( ст.    1166 ЦК
України),   майнова шкода,   завдана неправомірними

рішеннями,  діями чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи,  а
також шкода,  завдана майну фізичної або
юридичної особи,  відшкодовується в
повному обсязі особою,  яка її завдала.
Особа,  яка завдала шкоди,  звільняється від її відшкодування. Якщо вона
доведе,  що шкоди завдано не з її вини.

Вина
відповідача у заподіянні матеріальної шкоди встановлена вироком суду,  її визнає і сам відповідач.

При
цьому він не погоджується з розміром відшкодування шкоди тільки в частині
визначення вартості пошкодженого автомобіля,
а в частині відшкодування витрат позивачки на ліки та проїзд ОСОБА_1 не
оскаржує рішення.

Однак
колегія суддів не може прийняти до уваги ці доводи апелянта,  оскільки розмір матеріальної шкоди,  заподіяної позивачці пошкодженням
автомобіля,  підтверджується належними та
достовірними доказами,  які були
досліджені судом першої інстанції та їм надана відповідна оцінка - це висновок
автотоварознавчої експертизи від 19 січня 2004 року,  яка була проведена під час розгляду
кримінальної справи та біржова угода купівлі-продажу транспортного засобу від
15 червня 2004 року.

Одночасно,  апелянт не надав суду переконливих доказів
того,  що ціна автомобіля,  за яку він був проданий через товарну біржу -
200 грн.,  не відповідає дійсності.

Крім
того,  це право сторін договору
встановлювати будь-яку ціну за домовленістю між ними ( ст.  ст.
627,  632 ЦК України).

За таких
підстав,  колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування
матеріальної шкоди,  завданої
пошкодженням автомобіля.

Доводи
апелянта з приводу неправильного розподілу судом судових витрат колегія суддів
вважає обґрунтованими,  і не погоджується
з висновком суду в цій частині з таких підстав.

Відповідно
до  ст.
88 ЦПК України,  якщо позов
задоволено частково,  судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних
вимог,  а відповідачеві - пропорційно до
тієї частини позовних вимог,  у
задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В даній
справі судові витрати складаються з витрат на правову допомогу і становлять 500
грн.

Оскільки
позов задоволено частково,  то і судові
витрати повинні розподілятись між сторонами пропорційно задоволених вимог.

Так,  позивачка просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 11 264
грн. 85 коп. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. (всього 31264, 85 грн.)

Судом
стягнуто з відповідача 11 264 грн. 85 коп. матеріальної шкоди та 1 000 моральної
шкоди (всього 12 264, 85 грн.)

(12264,  85 грн. : 31264,  85 грн.) х 100% = 39, 23%

Таким
чином вбачається,  що позов позивачки
задоволено на 39, 23%,  і,  відповідно,
відмовлено на 60, 77%).

Виходячи
з положень  ст.  88 ЦПК України щодо пропорційного розподілу
судових витрат,  підлягає стягнення з
відповідача не вся сума судових витрат 500 грн.,  а пропорційно до цієї частини позовних
вимог,  у задоволенні яких позивачеві
відмовлено,  що становить 196,  15 грн.

За таких
підстав,  колегія суддів вважає правильним
стягнути з відповідача на користь позивачки не всю суму понесених нею витрат на
правову допомогу,  а лише частину
суми,  що складає 196 грн. 15 коп.

Враховуючи
викладене,  колегія суддів вважає,  що при вирішенні спору в частині розподілу
судових витрат судом допущено порушення норм процесуального права,  а тому відповідно до п.4 ч.1  ст. 309 ЦПК України рішення суду в даній
частині підлягає зміні.

Керуючись  ст. 303,
п.3 ч.1  ст. 307,  п.4 ч.1
ст. 309,   ст. 313-314,   ст.
316,   ст.  319 ЦПК України,  колегія суддів:

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Глухівського міськрайонного суду від 26 квітня 2007 року в даній справі змінити
в частині стягнення суми витрат на правову допомогу.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 196 грн. 15
коп.,  а не 500 грн.,  як стягнув суд першої інстанції.

В іншій
частині рішення Глухівського міськрайонного суду від 26 квітня 2007 року
залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.