Справа 22ц-1987/07                 Головуючий у першій інстанції -
-12                             Доповідач
апеляційної інстанції- Данилова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
жовтня 2007 року                                                                   м.Миколаїв

Колегія
суддів  судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого   Лисенка
П.П.

суддів             Данилової О.О., Колосовського С.Ю.

при
секретарі Танцуріній С.М.

за участю
представника позивача ОСОБА_3. відповідачки ОСОБА_2. та її представника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника
позивача ОСОБА_3на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 21
травня 2007 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визнання угоди недійсною

УСТАНОВИЛА:

У жовтні
2006 року ОСОБА_1звернувся з позовом до ОСОБА_2. про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1 укладеного 1 листопада 2002 року між
ним, як продавцем, і відповідачкою, як покупцем, та зареєстрованого товарною
біржею «Ріко-Альянс». Позивач посилався на те, що договір було укладено
внаслідок обману з боку відповідачки щодо його змісту, на вкрай невигідних
умовах внаслідок збігу тяжких для нього обставин, а також з порушенням вимог
щодо обов'язкової нотаріальної форми.

У травні
2007 року представник позивача подав іншу позовну заяву, в якій, посилаючись на
ті ж самі обставини, просив визнати угоду недійсною за ч. 1 ст.47 ЦК УРСР 1963 року.

Рішенням
Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2007 року у задоволенні
позову ОСОБА_1відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на невірне застосування
судом норм цивільного законодавства, просив рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи
у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідно до ст. 15 Закону
України «Про товарну біржу», який діяв на час укладання договору, угоди,
зареєстровані на товарній біржі, нотаріальному посвідченню не підлягали. За
такого суд дійшов висновку, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу
квартири від 1 листопада 2002 року не є обов'язковим, а тому і недотримання
такої форми угоди не тягне за собою її недійсність.

Але з
таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він суперечить вимогам ст.227
ЦК УРСР 1963
року, який діяв на час укладання угоди, щодо форми

договору купівлі-продажу жилого
будинку(квартири) /п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними»/.

Підстав,
за яких суд не взяв до уваги ці вимоги цивільного законодавства та надав
перевагу нормам спеціального закону, в судовому рішенні не зазначено.

Крім
того, не звернув суд належної уваги і на підстави позову, в межах яких суд мав
розглядати справу відповідно до ст. 11 ЦПК України.

Так, у
позовній заяві від 30 жовтня 2006 року /а.с.3/ позивач вказував на недійсність
угоди, як такої, що не відповідала його внутрішній волі та обов'язковій
нотаріальній формі, та посилався на ст..57 ЦК УРСР 1963 року як норму,
за якою угода має бути визнана недійсною. У позовній заяві від 3 травня 2007
року /а.с.53-55/ представником позивача зазначено ті ж самі обставини, але
нормою права визначено ст.47 ЦК
УРСР 1963 року.

Помилково
вважаючи, що зміна юридичної кваліфікації /норми права/ є зміною підстав
позову, суд не дослідив та не дав оцінку всім тим обставинам, на які посилався
позивач та його представник як у первісній, так і у повторній позовних заявах.

Таким
чином, суд фактично не розглянув ті вимоги позивача, які стосуються вільного
волевиявлення і відповідності його внутрішній волі при укладання угоди, і цей
недолік не може бути усунений ухваленням додаткового рішення.

За таких
обставин судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд відповідно до п.4 ч. 1 ст.311 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.
314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2007 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до того суду в іншому складі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двох місяців з
цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду
України.