Справа № 22-ц-768                                  Головуючий
19                                               Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем      України

12 червня 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого - Попруги СВ.,

суддів                               - Сибільової
Л.О.,  Хвостика С. Г.,

з участю
секретаря судового засідання -
Рой Я.М.

та осіб,  які беруть участь у справі - позивачаОСОБА_1,
розглянувши  у  відкритому
судовому  засіданні  в
приміщенні  апеляційного  суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від  18
квітня 2007 року

у справі за
позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Зазначеним
рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1.,  посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права,  зокрема,   ст.
ст.  1,
214 ЦПК України,
неповне з"ясування обставин справи,
просить скасувати це рішення та постановити нове,  яким повністю задовільнити його позовні
вимоги.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
позивача,  який підтримав скаргу з
мотивів,  в ній викладених,  дослідивши матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та вимог,  заявлених в суді першої
інстанції,  колегія судців вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

ОСОБА_1. свої вимоги
мотивував тим,  що він як інспектор
рибоохорони 28 травня 2005 року склав
протокол про адміністративне правопорушення відносноОСОБА_2. за  ст.  85 ч.4 КпАП
України. Справа неодноразово розглядалась Шосткинським міськрайонним
судом,  і при її розгляді 2 грудня 2005 року ОСОБА_2 звинуватив його
в порушенні закону,  пояснивши судді,  що рибінспектори рибу знайшли десь на
березі,  а сітки,  мабуть,
привезли з собою,  а 15 червня 2006 року в судовому
засіданні звинуватив його у фальсифікації опису-оцінки майна,  заявивши,
що він,  ОСОБА_1.,  вилучив у нього нового човна,  а процент зносу зазначив 50%.

30 січня 2006 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовною заявою про відшкодування майнової та моральної шкоди,  завданої незаконним вилученням його майна та
незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,  в якій звинуватив його, ОСОБА_1,
в протиправному вилученні засобів лову - човна і
штанів,  та в тому,  що при зверненніОСОБА_2. доОСОБА_1 з питання
повернення йому майна після закриття адміністративної справи в зв'язку з
закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності він не
повернув йому це майно,  а пропонував
забрати замість нового човна непридатні для використання човен і штани. При
розгляді зазначеної справи 11
вересня і 5 жовтня 2006 року він
звинуватив його в тому,  що він забрав у
нього човна «по беспределу»,  підмінив,  згноїв
човна,

забрав нового човна і все
підмінив. Оскільки таким чином ОСОБА_2
поширив про нього відомості,  які
порочать його честь,  гідність і ділову
репутацію,  завдав йому моральної шкоди,  на її
відшкодування просив стягнути з відповідача 1650 гр.

Вирішуючи
спір та відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив з того,  що,  всупереч вимогам  ст. 60 ЦПК України,  позивач не довів факт поширення відповідачем
відомостей про нього,  які б давали
підстави для захисту честі,  гідності та
ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,  а зверненняОСОБА_2. до суду з позовом з метою
захисту своїх прав не є поширенням таких відомостей.

Цей
висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
зокрема,   ст.  ст.  10,
60 ЦПК України,   ст.
ст.  23, 297, 299, 1167 ЦК України.

Відповідно
до роз'яснень,  що містяться в п.
п.3,  16,  17 постанови
Пленуму Верховного Суду України №
7 від 28 вересня 1990 року "Про
застосування судами законодавства,  що
регулює захист честі,  гідності та
ділової репутації громадян та організацій" з наступними змінами,  при розгляді таких справ суди повинні
з"ясувати,  чи поширені
відомості,  про спростування яких
пред"явлений позов,  чи порочать
вони честь,  гідність і ділову репутацію
позивача та чи відповідають дійсності.

Під
поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі,  передачу по радіо,  телебаченню,
з використанням інших засобів масової інформації,  викладення в характеристиках,  заявах,
листах,  адресованих іншим
особам,  повідомлення в публічних
виступах,  а також в іншій формі
невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

Поширенням
відомостей також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях
плакатів,  лозунгів,  інших творів,
а так само розповсюдження серед людей листівок,  що за своїм змістом або формою порочать честь
та гідність громадянина або організації.

До
відомостей,  що порочать особу,  слід відносити ті з них,  які принижують честь і гідність громадянина
або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору
додержання законів,  загальновизнаних
правил співжиття та принципів людської моралі.

Заява
про захист честі,  гідності,  ділової репутації має,  зокрема,
містити в собі дані про те,  які
саме відомості,  що порочать особу,  поширені відповідачем,  з зазначенням часу,  способу й осіб,  яким такі відомості повідомлені,  посилання на докази,  що стверджують зазначені обставини,  а також прохання про спростування відомостей.
На позивача при цьому покладається обов'язок довести факт поширення
відомостей,  які його порочать,  особою,
до якої пред"явлений позов.

Судом
встановлено,  що 28 травня 2005 року тоді
державним інспектором Деснянського басейнового управління охорони водних живих
ресурсів ОСОБА_1було складено відносноОСОБА_2. протокол про адміністративне
правопорушення -про
незаконний вилов риби забороненими знаряддями лову і переданий на розгляд
Шосткинському міськрайонному суду,  який
постановою від 20 липня 2006 року визнав
відповідача винним в скоєнні правопорушення,
але провадження в справі було закрите в зв"язку з закінченням на
момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Під час
розгляду судом адміністративної справи ОСОБА_2. звернувся до суду з позовом про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконним вилученням особистого майна та незаконним
притягненням до адміністративної відповідальності. В позові посилався на
обставини,  викладені ОСОБА_1як підстава
для позову в даній справі. В задоволенні зазначеного позову йому відмовлено
(а.с.  34).

Суд
прийшов до вірного висновку про те,  що
факт поширення відповідачем відомостей про позивача,  які порочать його честь,  гідність та ділову репутацію,  не підтверджується матеріалами справи,  та про те,
що не можна вважати поширенням таких відомостей звернення до суду за
захистом своїх прав і вирішення спору. Докази щодо того,  що ОСОБА_2,  звертаючись до суду,
який наділений повноваженнями по захисту законних інтересів
громадян,  мав на меті доведення таких
відомостей до громадськості чи окремих громадян та принизити честь та
гідністьОСОБА_1,  в справі відсутні,  і таке звернення,  обране ОСОБА_2. для захисту своїх прав,  не можна розцінювати як намагання принизити
честь та гідність позивача.

Посилання
апелянта на те,  що суд не прийняв до
уваги факт поширення відповідачем відомостей про нього,  які порочать його честь та гідність,  в судовому засіданні,  є безпідставними.

Місцевий
суд вірно оцінив поясненняОСОБА_2. в судових засіданнях при розгляді
адміністративної справи та цивільної справи за позовомОСОБА_2. до Державного
управління Міністерства охорони навколишнього природнього середовища України в
Сумській області,  в якій ОСОБА_1. був третьою
особою,  як дані з метою підтвердження
свого позову і як обраний ним спосіб захисту своїх прав,  а не намагання принизити честь,  гідність та ділову репутацію позивача.
Посилання апелянта на те,  що
показиОСОБА_2. належно не занотовані,
нічим не підтверджені.

Суд
обгрунтовано послався в рішенні і на роз'яснення Конституційного суду
України,  дані в рішенні від 10 квітня 2003 року в справі
про офіційне тлумачення положення частини першої  ст. 7 ЦК
України в редакції 1963
року «поширив такі відомості»,
згідно якого звернення громадян до правоохоронного органу,  що містять певні відомості про недодержання
законів посадовими або службовими особами,
передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до
громадськості чи окремих громадян,  а з
метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому
такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням
відомостей,  які порочать честь,  гідність чи ділову репутацію або завдають
шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Викладення
у листах,  заявах,  скаргах до правоохоронного органу відомостей
особою,  на думку якої посадовими особами
чи службовими цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її
право не може вважатись поширенням відомостей,
які порочать честь,  гідність чи
ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Доводи
апелянта на безпідставність посилання суду на зазначене рішення Конституційного
суду з огляду на те,  що ЦК України 1963 року втратив
чинність,  є необгрунтованими,  оскільки суд застосував вказане рішення для
аналогічної характеристики зверненняОСОБА_2. з позовом до і суду,  і аналогічна оцінка судом звернення
відповідача до суду з позовом узгоджується з вимогами закону та обставинами
справи.

При
розгляді даної справи місцевий суд вірно встановив обставини справи і
відповідні їм правовідносини,  належним
чином з"ясував та перевірив доводи кожної сторони,  дав об'єктивну оцінку доказам,  наявним у справі,  переконливо обгрунтував висновки,  викладені в рішенні. Доводи апеляційної
скарги цих висновків не спростовують,
тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307,  308,  313-315 ЦПК
України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2007 року в даній
справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.