Справа № 22-6669                                    Головуючий у
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
вересня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого
-      Кабанченко О.А.

суддів -                       Антоненко Н..О.

Коротуна В.М.
при секретарі -     Кузнєцовій З.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 травня 2007 року в справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та визнання права
власності.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,

встановила:

Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва від 23 травня 2007 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та визнання права
власності відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду з ухваленням нового
рішення про задоволення позову. Посилається на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми
матеріального права, а саме ст.
ст.. 22,23 ч. 2 КпШС України

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено, що сторони з 1987 по 2007 рік перебували у зареєстрованому шлюбі.

22
серпня 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного
утримання, за умовами якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 будинок
АДРЕСА_1, а остання зобов'язалась утримувати ОСОБА_3, надавати йому необхідну
їжу, одежу, допомогу, забезпечувати надійний догляд.

Відповідно
до даних технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, їй також належить
на праві власності з 21 січня 2002 року земельна ділянка, на якій розташований
будинок, площею 0,0720 га.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання вказаного будинку та
земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, розподіл цього майна та
визнання права власності на його 12 частину, суд першої інстанції виходив з
того, що спірне майно є особистою власністю відповідачки ОСОБА_2, оскільки
набуте нею хоча і під час шлюбу, проте внаслідок виконання нею умов договору
довічного утримання, який був укладений та виконувався нею особисто.

Такий
висновок суду є правильним, відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно
до положень ст.. 425 ЦК України (1963 p.) сторонами в
договорі довічного утримання є відчужував майна та набувач майна.

Договір
довічного утримання, що був укладений 22 серпня 1995 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, встановлював права та обов'язки сторін договору. Позивач ОСОБА_1, не
був стороною в договорі довічного утримання, не приймав на себе ніяких
зобов'язань по виконанню умов договору, а в зв' язку з цим не набув права на
спірне майно.

Крім
того, позивачем не було доведено, що він приймав участь в утриманні ОСОБА_3, що
він мав постійний самостійний заробіток або не мав такого заробітку з поважних
причин.

З огляду на
наведене, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги
та скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.. ст.. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Солом'янського районного суду м. Києва від 23 травня 2007 року залишити без
зміни..

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України.