УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року травня месяца 10 дня колегія
суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді   Іщенка В.І.

Суддів   Мамасуєвої Л.О., Моісеєнко Т.І.

при
секретарі   Цендра О.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Феодосії
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості з заробітної платні за період з червня 2006 року по 31.08.2006 року, стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення
моральної шкоди , за
апеляційною скаргою ОСОБА_1. на рішення
Феодосійського міського суду від 14.03.2007
року -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1звернулась в суді з позовом до приватного
підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з заробітної платні за період з
червня 2006 р.по 31.08.2006 року в розмірі 1500 грв., стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення
моральної шкоди в розмірі 2000
грв..

Вимоги мотивовані тим, що 06.06.2006 року   ПП ОСОБА_2.
вона була прийнята на роботу на посаду продавця в магазин на АЗС по
вул..Керченське шосе1-а и.Феодосії, на невизначений строк. Вказаний договір
було зареєстровано у центрі зайнятості населення. Посадовий оклад у вказаному договорі
був вказаний 350 грв.,
однак фактична домовленість між сторонами була про виплату заробітної плати
щомісячно 750 грв.
Зазначену заробітну плату їй сплатили тільки у червні 2006 року. В липні 2006 року їй
заробітну плату не сплатили, мотивуючи недостачею товарно-матеріальних
цінностей.

Вважая, що ніякої недостачі вона не припускала, ОСОБА_1.
звернулась до ПП ОСОБА_2
31.07.2006 року з заявою про звільнення за власним бажанням. Однак,
рішення за вказаним зверненням не було своєчасно прийнято, трудова книжка їй не
поверталась, остаточний розрахунок не проводився, в зв'язку з чим вона вимушена
була звертатись до прокуратури про захист своїх прав. Працівниками прокуратури
їй була повернута трудова книжка, а трудовий договір з ПП ОСОБА_2був розірваний
за угодою сторін лише 31.08.2006
року.

Просила стягнути з відповідачки невиплачену заробітну
плату за липень-серпень 2006
року в розмірі 1500 грв.,
стягнути середній заробіток за час затримки трудової книжки, а також в
відшкодування моральної шкоди 2000
грв.

Рішенням
Феодосійського міського суду
від 14.03.2007 року    у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. було
відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заробітна
плата ОСОБА_1., відповідно до умов укладеного договору, за червень і липень 2006 року була
виплачена на початку липня в розмірі 700
грв. Оскільки в серпні ОСОБА_1. не працювала, заробітна плата їй не
нараховувалась. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про

Справа №
22ц-7б9 ф/2007г.                                Головуючий
в першій інстанції

Кириленко
Л.О..

Доповідач
Моісеєнко T.І.

2

те, що
заборгованості по заробітної платі перед ОСОБА_1. відповідачка не має, а
доказів про спричинення моральної шкоди позивачкою не доведено.

На вказане рішення Феодосійського міського суду ОСОБА_1..
подала апеляційну скаргу, в який йдеться про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення про
задоволення її позовних вимог .

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно
застосовані норми права при ухваленні рішення суду. Так, судом дана неправильна
оцінка поясненням свідків, які знаходяться у трудових відносинах з
відповідачем, про те, що заробітна плата видається без розпису у відомості на
їх отримання. На підставі пояснень зазначених свідків суд дійшов неправильного
висновку про те, що заробітна плата їй була виплачена. Апелянт також вважає, що
, судом не дана
оцінка тим обставинам, що відповідачка не допускала її до роботи у серпні 2006 року, не
розглядала її заяву про звільнення і не видавала їй трудову книжку, в зв'язку з
чим вона не мала можливості працевлаштуватись і отримувати гроші. Зазначені
обставини спричинили їй моральну шкоду, оскільки вона нервувала, вимушена була
звертатись до прокуратури, що спричиняло їй душевну біль і порушувало звичайний
життєвий уклад.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що трудовий договір між
ПП ОСОБА_2 і
ОСОБА_1.. був укладений 06.06.2006
року на невизначений строк з оплатою праці в розмірі 350 грв. ( а.с.14).
З вказаної суми була нарахована заробітна плата ОСОБА_1. за червень-липень 2006
року , перечисленні податок з доходу фізичних осіб, збір у пенсійний та
страхові фонди, що підтверджено довідками приватного підприємця (а.с. 16-38).
Під час судового розгляду справи, ОСОБА_1.. пояснювала, що за період роботи
отримала заробітну плату в розмірі 750 грв., що підтверджує пояснення ПП
ОСОБА_2 про розрахунок з позивачкою за відпрацьований час (а.с.63 зв.)

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про те, що заборгованості по заробітній платі перед
позивачкою ПП ОСОБА_2не має,
оскільки ОСОБА_1. не заперечувала проти тих обставин, що з 01.08.2006 року, після
звернення з заявою про звільнення,
трудових обов'язків не виконувала.

З доводами ОСОБА_1. про те, що її заробітна плата
складала 750 грв. не
можна погодитись, оскільки вказані доводи суперечать письмовому трудовому
договору, укладеному між сторонами і зареєстрованому у центрі зайнятості.

Не можна погодитись з доводами ОСОБА_1. про те, що
відповідачка повинна сплатити їй середній заробіток за затримку видачі трудової
книжки.

З матеріалів справи вбачається , що 31.07.2006 року ОСОБА_1.
звернулась до ПП ОСОБА_2 з заявою про звільнення за власним бажанням. ( а.с.9). Доказів про те,
що у встановлений ст.38 КЗпП України 14-денний строк після попередження про
звільнення вона виходила на роботу і виконувала трудові обов'язки, суду не
надано. Безперечних доказів про те, що її не допускали до роботи, ОСОБА_1 .
також не надано. Напроти, працівниками ПП ОСОБА_2були
складені акти з 03.08. по 31.08.2006 року про
відсутність ОСОБА_1. на робочому місці ,
що підтверджене і табелем обліку робочого часу за серпень 2006 року. Вказані
документи не спростовані (
а.с..39 зв,42-51).
Трудовий договір було розірвано 31.08.2006
року за угодою сторін ,
що вбачається з трудової книжки (
а.с.12). В день звільнення ОСОБА_1. була видана трудова книжка, що
додатково підтверджене розпискою помічника прокурора м.Феодосії, до якого
ОСОБА_1. зверталась за захистом своїх прав ( а.с.53,75).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1. про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу і вимоги про стягнення моральної
шкоди не підлягають задоволенню, як не засновані на законі. З висновками суду
першої інстанції колегія суддів погоджується, знаходить їх обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування ухваленого судом
рішення.

3

Колегія суддів враховує, що має місце технічна описка у
прізвищі позивачки, вказаному в повному тексті судового рішення. Однак, з
матеріалів справи вбачається, що судом розглядалась справа за позовом ОСОБА_1.
до ПП ОСОБА_2, саме це прізвище вказано в протоколі судового засідання від
14.03.2007 року, тобто в день, коли було ухвалене рішення.( а.с. 63), а також в
резолютивній частині рішення суду від 14.03.2007 року (а.с.66).

Колегія суддів вважає, що вказана технічна помилка не
може бути підставою для скасування рішення, оскільки не може бути скасоване
правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись
ст.303,308 ЦПК України, колегія суддів судової палати по цивільним справам, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу   ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення   Феодосійського міського суду від 14 березня .2007 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з дня проголошення та може бути оскаржена в

касаційному порядку протягом двох місяців.