АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
березня 2007 року                                                                                   м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі
:головуючої - судді Карпусь С.А., суддів : Харчука В.М., Кізюн О.Ю. при
секретарі Цісельській О.І. з участю:

позивачки
ОСОБА_1 відповідача
ОСОБА_3

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-581 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду від 9 лютого
2007 року за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних
вимог на стороні відповідача: виконавчий комітет Полонської міської ради,
Полонська житлово-експлуатаційна контора про зміну договору найму житлового
приміщення та вселення в квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
треті особи без самостійних вимог: виконавчий комітет Полонської міської ради,
Полонська житлово-експлуатаційна контора про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації.

Заслухавши
доповідача, пояснення ОСОБА_1,
ОСОБА_3, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали
справи, судова колегія

встановила:

В серпні
2006 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну договору найму житлового
приміщення та вселення. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що з 1991 року
по серпень 2006 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. З дозволу ОСОБА_3 15
серпня 1991 року вона вселилась в надану йому квартиру АДРЕСА_1 як член його
сім'ї та була прописана за даною адресою. У зв'язку з періодичними сварками,
які виникали з вини відповідача, останній змінив замки на вхідних дверях, що
змусило їх з дочкою наймати житло. На даний час вони не мають постійного місця
проживання, тому просила задовольнити позов, вселити її з дочкою в зазначену
квартиру, виділити їй та неповнолітній дочці кімнату житловою площею 14,5
кв.м., а відповідачу кімнату - 12,2 кв.м. та зобов'язати виконком Полонської міської
ради та Полонську ЖЕК укласти з нею окремий договір найму.

Під час
розгляду справи позивачка відмовилась від вимог про зобов'язання органу
місцевого самоврядування укласти з нею окремий договір найму.

В жовтні
2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання її такою,
що втратила право користування спірною квартирою, зняття з реєстрації,

Головуючий
у першій інстанції - Гринчук Р.С.                                   Справа
№ 22ц- 581

Доповідач
- Карпусь С.А.                                                                      Категорія
№ 32

посилаючись на
те, що вона без поважних причин з власної ініціативи, добровільно у вересні
2002 року залишила зазначену квартиру та переїхала проживати до іншого
чоловіка, будь-яких перешкод в користуванні квартирою він їй не чинив, а тому
просив задовольнити позов.

Ухвалою
суду від 26 грудня 2006 року залучено до участі в справі в якості позивача
ОСОБА_2

Рішенням
Полонського районного суду від 9 лютого 2007 року в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Постановлено визнати ОСОБА_1 такою, що
втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою АДРЕСА_1
та зобов'язано Полонський РВ УМВС України в Хмельницькій області зняти ОСОБА_1
з реєстрації за вказаною адресою. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
понесені судові витрати в розмірі 16 грн.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2з рішенням суду не погоджуються, просять скасувати і
направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним
обставинам. На їх думку, суд не врахував вимоги ст. 64 ЖК України, згідно
положень якої вона та її неповнолітня дочка, як члени сім'ї наймача, мають
право на проживання в спірній квартирі. В 2002 році через негідну поведінку
відповідача вона змушена була тимчасово проживати по найму у приватних осіб, а
тому висновки суду про те, що вона втратила право користування жилим
приміщенням не є обґрунтованими.

В
запереченні на апеляційну скаргу Полонська ЖЕК вважає рішення суду законним і
обгрунтованим.

ОСОБА_3
в своєму запереченні вважає доводи апеляційної скарги необгрунтованими, а
рішення суду таким, що постановлене з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
правильно з'ясовані фактичні обставини справи, дано їм належну оцінку, а його
висновки про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та обгрунтованості
вимог ОСОБА_3 узгоджуються з матеріалами справи, відповідають закону.

У
відповідності з ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який
вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно
частин 1,2,3, ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному
населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або
тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі
місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем
проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я
тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за
згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка
виконує щодо неї функції опікуна.

Судом
встановлено, що ОСОБА_3 з 1976 року є наймачем квартири АДРЕСА_1, яка складається
з двох суміжних житлових кімнат площами 12,2 кв.м. та 14,5 кв.м. Після
реєстрації шлюбу з 16 серпня 1991 року в зазначену квартиру вселилась ОСОБА_1
та спільна дочка сторін ОСОБА_2, 16 серпня 1991 року народження. Між сторонами
склались неприязні стосунки і після чергового конфлікту 14 вересня 2002 року
ОСОБА_1, забравши
з квартири свої речі та речі дитини, виїхала для подальшого проживання в смт.
Понінку Полонського району, де утворила нову сім'ю. У 2006 році шлюб між
сторонами розірвано.

Вказані обставини
підтверджуються матеріалами справи, поясненнями відповідача, показами свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, поясненнями позивачки ОСОБА_2,

Заперечуючи
проти позову ОСОБА_3, ОСОБА_1,
вказувала на те, що відповідач перешкоджав їй проживати в цій квартирі,
поміняв замок у вхідних дверях, однак достовірних доказів на підтвердження
своїх заперечень не надала, не встановлено таких судом. Між тим з пояснень в
судовому засіданні свідків та дочки сторін встановлено, що батько намагався
повернути матір в цю квартиру, замків у дверях не міняв, однак мати не бажала
повернутися до квартири.

Що
стосується довідки депутата Полонської міської ради від 9 серпня 2006 року, то
викладена в ній інформація щодо заміни замка, іншими доказами не
підтверджується, а тому судом підставно не прийнята до уваги.

Проаналізувавши
зібрані по справі докази в їх сукупності, врахувавши вимоги наведеного закону,
суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 з власної
ініціативи добровільно вибула з спірної квартири, фактично створила нову сім'ю
в іншому населеному пункті, де проживала з іншим чоловіком протягом тривалого
часу, вела з ним спільне господарство, придбала спільне майно, втратила інтерес
до цієї квартири і у відповідності зі ст. 107 ЖК України, роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, даних в п.11 постанови № 2 від 12.04.1985 року „Про
деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України" втратила право користування даним жилим приміщення, а тому
підставно задовольнив позов ОСОБА_3

З
врахуванням викладених обставин та вимог ст. 104, 107 ЖК України суд також
прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову
ОСОБА_1 про
вселення в квартиру та зміну умов договору найму жилого приміщення.

Крім
того, судом встановлено, що дочка ОСОБА_2виявила намір проживати з матір'ю.
ОСОБА_3 не заперечує проти проживання дочки у спірній квартирі і остання без
перешкод користується цим жилим приміщенням, що свідчить про відсутність спору
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з приводу користування зазначеним жилим приміщенням.

Доводи
апеляційної скарги про те, що причиною вибуття ОСОБА_1 зі спірної квартири була
неправомірна поведінка відповідача спростовуються матеріалами справи, зокрема
поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Не містять посилань на докази,
які б спростовували висновки суду першої інстанції і інші доводи апеляційної
скарги.

Рішення
суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених обставинах справи, постановлене
з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його
скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Полонського районного суду від 9 лютого 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної
сили до Верховного Суду України.