У Х В А Л А  І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

24 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Левченка Є.Ф.,
Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до закритого акціонерного товариства “Вітязь” про стягнення збитків та
за зустрічним позовом закритого акціонерного товариства “Вітязь” до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, треті особи: Державний департамент інтелектуальної власності України,
ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію авторського
права на твір, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду м. Севастополя від 28 березня 2007 року та ухвалу апеляційного
суду м. Севастополя від 13 червня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до закритого акціонерного товариства “Вітязь” (далі - ЗАТ “Вітязь”)
про стягнення збитків.

Зазначали, що ними у співавторстві у період з березня
2000 року по червень 2000 року був створений твір архітектури - інтер'єр кафе “Трактиръ 1854”, яке розташоване по вул. В. Морська, 8 у м.
Севастополі.

29 квітня 2004 року між ними
укладена співавторська угода, відпговідно до якої частка майнових прав
співавторів складає : у ОСОБА_1 - 70%, у ОСОБА_2 - 30%.

29 квітня 2004 року Державним департаментом
інтелектуальної власності позивачам видано свідоцтво про реєстрацію авторського
права на вищезазначений твір.

Створений ними твір
використовувався відповідачем у період з червня 2000 року по травень 2004 року
шляхом його публічної демонстрації і публічного показу.

Посилаючись на те, що після пред'явлення ними вимог про укладення авторського
договору та виплати авторської винагороди, відповідач без узгодження з ними
зруйнував створений ними твір архітектури, не запропонувавши їм придбати його,
просили стягнути з відповідача на їх користь 2 300 000 грн. компенсації.

ЗАТ “Вітязь” звернулося в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію авторського права на твір.

Зазначало, що автором проекту реконструкції кафе “Вітязь”
була ОСОБА_3, яка розробила робочий проект, здійснювала авторський
нагляд за проведенням будівельних робіт.

Посилаючись на зазначені обставини, просило визнати
недійсним свідоцтво про державну реєстрацію авторського права на твір “Типовий
інтер'єр установи громадського
харчування, яке працює під торгівельною маркою “Трактиръ 1854” у приміщенні по вул. В. Морській, 8 у                       м. Севастополі, видане
на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2 29
квітня 2004 року, зобов'язати Державний департамент інтелектуальної власності
України виключити вказане свідоцтво з Державного реєстру свідоцтв про
реєстрацію авторського права, стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь товариства судові витрати та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 28
березня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Севастополя
від 13 червня 2007 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,  ОСОБА_2 відмовлено, зустрічні позовні вимоги ЗАТ “Вітязь”
задоволені.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати ухвалені у справі
судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ЗАТ “Вітязь” та про задоволення їх позовних вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 332, 336, 337
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Севастополя від 28 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду м.
Севастополя від 13 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.І. Охрімчук

Є.Ф. Левченко    Ю.Л. Сенін