Справа № 2-2583
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

14 грудня 2007 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у
складі судді Прищепа О. І., при секретарі Турлаєвої Т.Ю. та Морозової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ялті цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та притягнення
до кримінальної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, яку уточнив у
судовому засіданні (а.с. 83) та просить суд стягнути з відповідача на його
користь борг у сумі 37 060 гривень, 20 відсотків річних та судові витрати по
оплаті судового збору в сумі 390 гривень та витрати на інформаційне-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 30 гривень, в загалі 420 гривень у рахунок
судових витрат.

Також позивач прохає суд спрямувати до прокуратури м.Ялта справу щодо
шахрайських дій ОСОБА_2 відносно нього по не повернення боргу, якщо таке буде
встановлено при розгляді справи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 вересня 2006 року між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2було укладений договір позики грошових коштів,
по якому відповідачем отримані від позивача 30 000 гривень, що складало 6 000
доларів США. Вказані гроші він зобов'язався повернути у строк до 08 червня 2007
року. Вказані правовідношення вони оформили розпискою.

Проте відповідач прийняті на себе зобов'язання по поверненню суми боргу не
виконує.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що дійсно між
позивачем ОСОБА_1 та ним було укладено договір позики на суму 30 000 гривень.
Вказані гроші він повинен був повернути 08 червня 2007 року. Відповідно до
цього він написав розписку особисто. Однак в той час коли було підписано
розписку, ОСОБА_1 пригашав його віном. До віна щось було підмішано, у зв'язку з
чим він знаходився у одурманеному стані, та не пам'ятає про те що отримував
гроші у вказаної сумі.

Гроші він взагалі від ОСОБА_1 не отримував, станій є шахраєм, якій вимагає
з нього вказану суму грошей.

Відповідач у судове засідання не з'явися про день та час розгляду справи
повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не надав.

Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути цивільну
справу у відсутність відповідача.

Заслухав сторони, вивчивши
матеріали  справи, оцінивши  надані суду у судовому засіданні докази, суд
вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу підлягають частковому
задоволенню за наступних підстав.

У відповідності до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне
судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних
чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які
беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошти, а позичальник  зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

З матеріалів справи встановлено, що 08 вересня 2006 року між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умов якого
відповідач ОСОБА_2 прийняв на себе зобов'язання повернути позивачу суму позики
в строк до 08 червня 2007 року.

Указаний договір позики був оформлений у письмовій формі, відповідно до
вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Вказані обставини підтверджуються копією та оригіналом розписки від 08
вересня 2007 року, яка залученого до матеріалів справи. (а.с. 8, 85)

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором
або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України
якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

При цьому встановлено, що відповідач як боржник своїх зобов'язань  по договору позики до цього часу не виконує,
та  суму позики у розмірі 30 000 гривень
позивачу не повернув.

Відповідно до розписки ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у займи грошові кошти у суммі
30 000 гривень без процентів строком до 08 червня 2007 року. (а.с. 8, 85)

Вказану обставину позивач ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні та не
спростовував.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що він гроші не отримував, оскільки
знаходився у одурманеному стані, так як ОСОБА_1 напоїв його вином у яке щось
було підмішано, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки
відповідач відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України не надав суду будь яких
доказів обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Також у судовому засіданні він на бажав призначенні почеркознавчої
експертизи, щодо вияснення вказаної обставини.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за договором позики не виконав, у зв'язку з чим з нього на користь
позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню борг за договором позики у сумі 30 000
гривень.

Розглядаючи вимогу позивача щодо спрямування на адресу прокуратури м.Ялта
кримінальної справи щодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності
суд приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає за наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Аналізуючи вказану норму ЦПК України можливо зробити висновок про те, що
компетенція загальних судів не поширюється на публічно-правові справи, що
належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Призначенням Кримінально-процесуального кодексу України є визначення
порядку провадження у кримінальних справах (стаття 1 КПК України).

В своєму Рішенні від 23 травня 2001 року за № 6-рп/2001 Конституційний Суд
України навів визначення кримінального судочинство як врегульованого нормами
КПК України порядку діяльності органів дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу -
підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і
відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх  конституційних справ, свобод та законних
інтересів.

Судом встановлено, що 23 травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Ялтинського
міського суду з позовною заявою яку уточнив у судовому засіданні (а.с. 83) та
просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь борг у сумі 37 060
гривень, 20 відсотків річних та судові витрати по оплаті судового збору в сумі
390 гривень та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у
сумі 30 гривень, в загалі 420 гривень у рахунок судових витрат.

Також позивач ОСОБА_1 прохав суд спрямувати до прокуратури м.Ялта справу
щодо шахрайських дій ОСОБА_2, якщо таке буде встановлено при розгляді справи.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 94 КПК України приводами до порушення
кримінальної справи є заяви або повідомлення підприємств, установ, організацій,
посадових осіб, представників влади, громадськості або окремих громадян.

Відповідно до вимог ст. 95 КПК України заяви або повідомлення представників
влади, громадськості чи окремих громадян про злочин можуть бути усними або
письмовими. Усні заяви заносяться до протоколу, який підписують заявник та
посадова особа, що прийняла заяву. При цьому заявник попереджується про
відповідальність за неправдивий донос, про що відмічається в протоколі.

Відповідно до вимог ст. 97 КПК України прокурор, слідчий, орган дізнання
або суддя зобов'язані приймати заяви і повідомлення про вчинені або
підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню.

Отже у судовому засіданні достовірно встановлено, що
ОСОБА_1 23 травня 2007 року звернувся до Ялтинського міського суду з позовною
заявою, щодо вирішення справи про захист його порушених прав,
що виникли з цивільних відносин.

Будь яких заяв про порушення кримінальної
справи відносно ОСОБА_2 щодо шахрайських дій від ОСОБА_1 до Ялтинскього
міського суду не надходило.

Також суд звертає уваги на те, що у зв'язку з вище
викладеним суд роз'яснює ОСОБА_1 що відповідно до вимог ст.ст. 94, 95, 97 КПК
України він має право особисто звернутись до прокуратри м.Ялта щодо проведення
перевірки по вказаних фактах.

Таким чином,  розглянувши дану  цивільну справу за участю усіх зацікавлених
осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримання  принципів диспозитивності, змагальності і
справедливості  судочинства, всебічного
та повного дослідження  обставин справи,
перевірки  їх наданими сторонами
доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути
з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування боргу за
договором позики від 08 вересня 2007 року 30 000 гривень.

Відповідно до вимог
ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає
стягненню у відшкодування судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 390
гривень, витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі
30 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60,
61, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України; ст.ст. 526, 625, 1046 - 1050, ЦК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2про стягнення боргу та притягнення до кримінальної
відповідальності -  задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 у відшкодування
боргу за договором позики суми 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2на користьОСОБА_1 судові витрати у сумі
420 (чотириста двадцять) гривень.

У решті позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2у частині стягнення з ОСОБА_220 %
річних та притягнення його кримінальної відповідальності - відмовити.

Рішення може бути
оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим через Ялтинський міський суд в порядку та строки передбачені ст. ст.
294-296 ЦПК України.

Суддя -