Справа 22ц - 410/2007 року                                                         Головуючий
у І інстанції Одерій СМ.
УХВАЛА

іменем України

22 травня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого
Песоцької Л.І.,

суддів              Дяченко В.М., Козлова О.М.,

при секретарі Лепеха А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "ММК ім. Ілліча" м.
Маріуполя про визнання права на раціоналізаторські пропозиції та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського
районного суду Донецької області від 24 січня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006 рокуОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до ВАТ "ММК ім.
Ілліча" про визнання права на раціоналізаторські пропозиції і
відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 07.12.1970 року він подав
відповідачеві заяву на раціоналізаторську пропозицію на тему «Збирання брухту в
грубному прольоті», якій був привласнений номер 258/07. По його даним ця
раціоналізаторська пропозиція довго не впроваджувалася і зберігалася в архіві.
У 2006 році він звернув увагу, що його пропозиція впроваджена в мартенівському
цеху і приносить економічний ефект підприємству. Що б з'ясувати, чому він як
автор, не одержав заслуженої винагороди, він звернувся до відповідача. З
відповіді випливало, що його пропозиція була відхилена і він не може одержати
винагороди, з чим не згодний.

Крім того, 20.11.03 року, він подав відповідачеві заяву за № 18/03 на
раціоналізаторську пропозицію на тему «Технологія розпилення мазуту». 21
листопада 2003 року йому був вручений висновок, у якому вказувалося, що
пропозиція не може бути визнана раціоналізаторською, тому що не містить
конкретного технічного рішення.

Позивач просить визнати його право на зазначені раціоналізаторські
пропозиції і стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі
5000 гривень.

Рішенням Іллічівського районного суду Донецької області від 24 січня 2007
року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВАТ "ММК ім. Ілліча" м.
Маріуполя про визнання права на раціоналізаторські пропозиції та відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати і
справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення, яке, на його думку, прийнято з неправильним
застосуванням норм матеріального права, а саме ст.ст.420, 422, 423, 481, 482,
484 ЦК України,
неповним та необ'єктивним розглядом справи, з порушенням норм процесуального
права, зокрема ст.ст.53,54 ЦПК України тому, що суд не призначив експертизу,
яку повинен був призначити .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, які
підтримали апеляційну скаргу, заперечення представників відповідача, дослідивши
матеріали

справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, щоОСОБА_1. з
19.02.1963 року працював у відповідача - ВАТ «ММК ім. Ілліча». У 1968 році його
перевели на роботу у мартенівський цех ВАТ «ММК ім. Ілліча» підручним
сталевара. За період роботи у ВАТ «ММК ім. Ілліча»ОСОБА_1. мав винагороди за
впроваджені ним раціоналізаторські пропозиції і він є заслуженим
раціоналізатором України. 29.06.2006 рокуОСОБА_1. був звільнений з ВАТ «ММК ім.
Ілліча» за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України.

07.12.1970 року від ОСОБА_1 адміністрацією ВАТ «ММК ім. Ілліча» отримана
пропозиція, яка зареєстрована за № 258/70 під найменуванням «Збирання брухту в
грубному прольоті за допомогою магнітних шайб», і яка відповідно до довідки від
07.12.70 року надійшла без додатків: креслень (ескізів), зразків (моделей),
інших документів. Відповідно до Книги по реєстрації й облікові
раціоналізаторських пропозицій за 1969-1971 роки, пропозицію ОСОБА_1 на тему
«Збирання брухту в грубному прольоті за допомогою магнітних шайб» було
відхилено 30.03.71 року. З опису справ вбачається, що цю пропозицію здали до
архіву з іншими відхиленими по мартенівському цеху № 1 раціоналізаторськими
пропозиціями за 1970 рік.

Відповідно до п.55 Положення про відкриття, винаходи і раціоналізаторські
пропозиції, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 24.04.59 року
№435, скарги раціоналізаторів на відхилення їхніх раціоналізаторських
пропозицій розглядалися керівником підприємства разом із заводським комітетом
професійного союзу.ОСОБА_1. зі скаргою на відхилення його пропозиції у
встановленому порядку не звертався.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що пропозиція
ОСОБА_1 на тему «Технологія розпилення мазуту» була їм подана 20.11.03 року для
встановлення як раціоналізаторська пропозиція. Зазначена заява надійшла без
додатків, і була зареєстровано за № 18/03 у Журналі реєстрації
раціоналізаторських пропозицій.

Рішення по
проведенню оцінки пропозиції приймається керівником підприємства або керівником
відповідного підрозділу, на якого це покладено наказом по підприємству. З
урахуванням умов, що існують на конкретному підприємстві (велика чисельність
працюючих, територіальна роз'єднаність, відособленість), керівник підприємства
може надати право прийняття рішень по пропозиціях, деяким керівникам
підрозділів (цехів, будівельних керувань і т.д.).

Згідно п.4.1 СТП 227-01.07-2000 «Порядок організації патентно-ліцензійної і
раціоналізаторської роботи на комбінаті», керівництво раціоналізаторською
роботою на комбінаті покладається в цехах на начальників цехів з наданням їм
права кваліфікації пропозиції як раціоналізаторського, прийняття рішення про
його використання або відхилення. 21.11.03 начальником мартенівського цеху
ОСОБА_2., пропозиція ОСОБА_1 на тему «Технологія розпилення мазуту» за № 18/03
була відхилена і наданий висновок про те. що вона не може бути визнаною
раціоналізаторською, тому що ставить тільки задачу і не містить конкретного
технічного рішення.

Відповідно до п. 28 «Методичних рекомендацій про порядок складання, подачі
і розгляду заяв на раціоналізаторську пропозицію», затверджених наказом
Держпатенту України від 27.08.95 р. № 131, у випадку незгоди автора з рішенням
про відмову у визнанні пропозиції раціоналізаторською, він може в місячний
термін від дати одержання рішення, подати заперечення керівнику підприємства.

ОСОБА_1звернувся до голови правління ВАТ "ММК ім.
Ілліча" м. Маріуполя з заявою про свою незгоду з рішенням про відмову у визнанні
пропозиції № 18/03 раціоналізаторською.

За вказівкою голови правління скликана технічна нарада і
11.03.04 р. було видане технологічне завдання № 14/04-3-т на проведення
досвідченої мартенівської плавки з застосуванням водяної пари тиском 8-10 атмосфер
для розпилення мазуту.

З висновків
комісії в складі представників технічного відділу. ЦЛМК, мартенівського цеху,
ОТК, ЛЗОС і УГЕ, зроблених на основі обробки результатів досвідченої і
порівняльної плавкий, виявляється, що з технологічної точки зору досвідчена
плавка не має яких-небудь

особливостей
процесу доведення перед основною масою плавок поточного виробництва з
аналогічною структурою металозавалки. Застосування водяної пари з тиском 8-10
ати для розпилення мазуту в газогорілочних пристроях мартенівських печей
приводить до збільшення витрат на основні енергоносії на виплавку мартенівської
сталі, які підвищуються орієнтовно на З грн. на тону сталі.

Відповідно до рішення зазначеної комісії від 10.11.04 року, пропозиція
працівника мартенівського цехуОСОБА_1. використовувати перегрітий водяний пар
або стиснуте повітря з тиском 8-10 ати для розпилення мазуту в горілочних
пристроях мартенівських печей з техніко-економічної точки зору є недоцільним.

Таким чином, пропозиція позивача на тему «Технологія розпилення мазуту» не
була визнана раціоналізаторською.

На підставі викладеного суд обґрунтовано прийшов до висновку, щоОСОБА_1. не
є суб'єктом права інтелектуальної власності на вказані раціоналізаторські
пропозиції і не має прав, передбачених для таких суб'єктів. А оскількиОСОБА_1.
не набув прав, передбачених для автора раціоналізаторської пропозиції, то не
має права на винагороду в залежності від економії або іншого позитивного
ефекту, одержуваного в результаті впровадження пропозиції, а також право на
пільги відповідно до Положення про відкриття, винаходи і раціоналізаторські
пропозиції.

Оскільки діями ВАТ «ММК ім. Ілліча» м. Маріуполя, пропозиції ОСОБА_1 не
були визнані раціоналізаторськими та не застосовуються і судом встановлено, що
відповідач діяв відповідно до вимог діючого законодавства, то і відсутні ті
обставини, які б могли заподіяти позивачу моральну шкоду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно встановив
обставини справи та відповідні їм правовідносини, дав належну оцінку безпосередньо
дослідженим і наявним у справі доказам та поясненням сторін, правильно, з
урахуванням норм матеріального права, та з додержанням норм процесуального
права, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних
вимог про визнання права на раціоналізаторські пропозиції та відшкодування
моральної шкоди.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване по суті справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Доводи скарги, про невідповідність рішення ст.ст.420, 422, 423, 481, 482,
484 ГК України; коллегія суддів не приймає до уваги, оскільки, відповідно до
ст.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (в редакції
2003 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що
виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до ст.ст.520,521,523 ЦК
Української РСР (в редакції 1963 року), авторові прийнятої до впровадження
раціоналізаторської пропозиції видається свідоцтво, яке засвідчує його
авторство. Він має право на винагороду, а також на пільги відповідно до
законодавства України. Автор раціоналізаторської пропозиції бере участь у
здійсненні робіт, пов'язаних з її впровадженням, у порядку, передбаченому
законодавством України.

Судом розглядаються спори про авторство (співавторство),
про першість на раціоналізаторську пропозицію, факт її використання, розмір,
порядок обчислення і строки виплати винагороди.

Позивач же
звернувся до суду з позовом про визнання права на раціоналізаторські
пропозиції.

Доводи скарги
про порушення судом
ст.ст.53,54 ЦПК України, тобто про те, що суд не призначив
експертизу, яку повинен був
призначити, не відповідають матеріалам справи і вимогам процесуального права,
оскільки, відповідно до ст.ст. 60,131,133,143 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Особи,
які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є
неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання
про забезпечення цих доказів.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення
експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх
місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші
способи забезпечення доказів.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не є
підставою для скасування або зміни рішення, а також для направлення справи на
новий судовий розгляд.

Таким чином в задоволенні позовних вимог про визнання права на
раціоналізаторські пропозиції та відшкодування моральної шкоди відмовлено судом
першої інстанції з підстав передбачених законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду Донецької області від 24 січня 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена протягом

двох місяців з дня набрання чинності шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до суду

касаційної
інстанції.