Справа № 22-3100/2007р.                                                Головуючий у 1
інстанції Панченко О.М.
Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25
вересня 2007 року                                                                                                 м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:     Бондара В.О.

Суддів:                   Прокопенка О.Л..

Маловічко
С.В. При секретарі:    Бабенко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області
від «28»липня 2004 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2003 року ОСОБА_1звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позивач зазначав, що з вини відповідачки, яка керувала
автомобілем ВАЗ-2108,сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було
пошкоджено його, автомобіль ВАЗ-2106, тому просив стягнути вартість ремонту
автомобіля у сумі 1385 грн., оцінки автомобіля у сумі 150 грн., витрати на
допомогу адвоката-ЗООгрн. У зв'язку з ДТП дочка була госпіталізована з
діагнозом неврастенічний синдром і стан здоров'я її погіршився. Через
неможливість використовувати пошкоджений автомобіль він не зміг отримати сезону
роботу по здійсненню транспортних послуг, не оброблені залишилися город та
дачна ділянка. Моральну шкоду позивач у грошовому виразі визначив у сумі 6000
грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 липня
2004 р. у позові
відмовлено.

Справа розглядалась
неодноразово.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1, посилаючись
на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, просить
рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про
задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Відмовляючи
у позові про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо -транспортної
пригоди, учасниками якої були ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
суд послався на те, що неможливо встановити причинний зв'язок між
допущеними відповідачкою порушеннями правил дорожнього руху та  наслідками.

Однак погодитись з такими висновками не можна, оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи, суд не правильно застосував норми матеріального
закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. З і 4 ст. 309
ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із
наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено і сторони по справі цього не
заперечують, що 20.06.2003 року приблизно о 13 годині на перехресті вулиць
Піонерській та Мелітопольського шосе була скоєна дорожньо - транспортна пригода
учасниками якої були сторони які рухались на автомобілях.

Як видно з матеріалів справи 20.06.2003 року близько о 13 годині ОСОБА_1
рухався на автомобілі ВАЗ 2106 держномерНОМЕР_1 по Мелітопольському шосе в
сторону виїзду з м. Мелітополя. Проїжджая перехрестя з вул.. Піонерською ,
дорога яка по відношенню до Мелітопольського шосе є другорядною, він побачив як
на його смугу перед ним з вул.. Піонерській виїхав автомобіль ВАЗ 2108 госномер
НОМЕР_2 під керуванням відповідачки. Уникнути зіткнення ОСОБА_1не змін в разі
чого була скоєна ДТП.

ОСОБА_2 визвала
свого чоловіка, який домовився з ОСОБА_1 про те, що викликати ДАІ вини не
будуть, і він відремонтує ОСОБА_1 автомобіль. ОСОБА_1 на це погодився і віддав
йому ключі від свого автомобіля, а сам з дочкою поїхав до лікарні.

На перехресті де скоїлась ДТП
зі сторони вул.. Піонерській встановлені дорожні знаки: 2-4 „Кінець
головної дороги", 2-1 „Дати дорогу" і 4.2 „Рух праворуч".

Про те, що такі знаки встановлені на вказаному перехресті
свідчить довідка ОГАІ Бердянського ГО (а.с. 103).

Відповідно цих знаків ОСОБА_2 зобов'язана була пропустити рухавшийся по
Мелітопольському шосе автомобіль ВАЗ 2106 під керуванням ОСОБА_1 після чого
повернути вправо і рухатись в попутному напрямку автомобіля ВАЗ 2106 і тільки
на слідуючому розриві роздільного газону повернути вліво і рухатись в
зворотному напрямку.

24.08.2003 року
органами дізнання Бердянського ГО
УМВД України в Запорізькій області

винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної
справи на підставі ст.. 6 п. 2 КПК

України відносно ОСОБА_2

Вище вказана постанова була оскаржена ОСОБА_2
і 26.11.2003 року скасована прокурором м. Бердянська, матеріал по факту ДТП повернутий на
додаткову перевірку.

17.01.2004 року
органом дізнання знову була винесена постанова про відмову в порушенні

кримінальної справи по факту скоєної ДТП на підставі п.2
ст. 6 КПК України.

Про те, що на перехресті вул.. Піонерська та
Мелітопольське шосе встановлені дорожні знаки свідчать схеми пригоди (а.с.
87,88). На схемі (а.с.87) є підпис відповідачки.

Сама відповідачка в своїх поясненнях (а.с. 93), які вона
давала органам дізнання, засвідчила той факт, що нею були порушені знаки які
встановлені на перехресті вул.. Піонерська

та
Мелітопольське шосе. Вказавши в поясненні, що вона на автомобілі рухалася по
вул.. Піонерській, під'їхавши до Мелітопольського шосе, пропустила рухающийся
транспорт, а потім переїхала перехрестя. Тобто відповідачка порушила знаки: 4.2
- який відповідно до Правил дорожнього руху України затвердженого постановою
КМУ України від 10 жовтня 2001 року №1306 відноситься до наказових знаків, а
знаки 2.4 та 2.1 відносяться до знаків пріоритету.

Виходячи з вказаного колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка
коли рухалась на автомобілі по вул.. Піонерській і доїхала до Мелітопольського
шосе повина була в обов'язковому порядку виконати вимогу дорожнього знаку 4.2 і
звернути вправо, але вона цього не зробила і продовжила рух прямо. Саме ця
обставина призвела до ДТП.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_3
(а.с.55) висловив свою думку та пояснив суду, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2в
наслідок порушення нею п.п. 16.11., 1.5, 2.3 Правил дорожнього руху.

Відповідно до Правил дорожнього руху п. 1.5 - дії або бездіяльність
учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи
перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати
матеріальних збитків.

П. 2.3 - учасники дорожнього руху повинні бути уважними,
стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за
правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного
засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

П. 16.11 - на перехресті нерівнозначних доріг водій
транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу
транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин
по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Свідок ОСОБА_4 (а.с.52) також підтвердив ту обставину, що ОСОБА_2не виконала вимог
встановлених дорожніх знаків.

Свідок ОСОБА_5 (а.с,58)
підтвердив той факт, що чоловік відповідачки згоден був зробити ремонт
автомобіля ОСОБА_1 за свої кошти.

Свідки ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили факт ДТП, яка сталася з
участю водіїв ОСОБА_2 та
ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що факт домовленості між ОСОБА_2, її чоловіком та
ОСОБА_1 про ремонт автомобіля позивача за їх кошти свідчить про те, що сама ОСОБА_2 та її чоловік
після  ДТП усвідомлювали те, що відповідачка винна в скоєні цього ДТП.

Колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення з
відповідачки на користь позивача 150 грн. за сплату експертних послуг, 1385,72
грн. за ремонт автомобіля, та 51 грн. в рахунок сплати державного мита.

Позивачем була заявлена вимога про стягнення з відповідачки на його користь
6000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Дійсно з матеріалів справи вбачається, що позивачу була спричинена моральна
шкода яка полягає в тому, що він був занепокоєний станом здоров'я своєї доньки
яка під час ДТП знаходилась
в його машині, переживав з тих причин що машині були спричинені ушкодження, був
позбавленій можливості обробляти свою земельну ділянку, втратив можливість
отримати сезону працю пов'язану з перевозом пасажирів своїм транспортом.

Але колегій суддів вважає, що заявлений позов в частині
відшкодування занадто завищений і вважає за можливе знизити його до 1000 грн.

Керуючись ст.ст.
301, 303, 304, 307, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 липня
2004 року по цій справі скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 1385,72 грн., 150 грн. в рахунок
витрат експертних послуг, 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 50 грн.
в рахунок сплати держмита, в іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом
двох місяців.