Справа №  22ц-777/2007                                             Головуючий
34                                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

06 вересня 2007
року колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста
Севастополя в складі: головуючого  -
Куцеконя І.П. суддів      - Колбіної
Т.П.,  Єфімової В.О. при секретарі-
Благовідові А.В. за участю   - позивачки
ОСОБА_1

представника
позивачки - ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4
неповнолітнього ОСОБА_5 шкільного психолога Лаптевої С. Г. прокурора Цуркан С.
А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення місцевого суду Балаклавського району м.
Севастополя від 01 лютого 2007р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3,  третя особа - Рада опіки і
піклування Балаклавської районної державної адміністрації м.  Севастополя про встановлення місця проживання
малолітньої дитини і стягнення моральної шкоди,
-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні
2006р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3,  3-ї особи - Ради опіки і піклування
Балаклавської районної державної адміністрації м.  Севастополя про встановлення місця проживання
малолітньої дитини і стягнення моральної шкоди.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що в 2002р.
рішенням суду Балаклавського районну м.
Севастополя було визначено місце проживання двох її неповнолітніх дітей:
ОСОБА_6,  1989р. народження та ОСОБА_7,  1996р. народження з колишнім чоловіком.  Вказує,
що з 2006р. відповідач перешкоджає їй спілкуватися з дітьми,  не виконує рішення Ради опіки і піклування
Балаклавської РДА м.  Севастополя від
09.03.2006р.,  яким визначений час зустрічей
з синами. Просить визначити місце проживання її малолітнього сина ОСОБА_7 з нею
та стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 1000грн.

Рішенням
місцевого суду Балаклавського району м.
Севастополя від 01 лютого 2007р. у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,  мотивуючи свої вимоги тим,  що судом порушені норми матеріального та
процесуального права,  висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи. Вважає,  що суд не дав належну оцінку тому факту,  що вона матеріально забезпечена,  працює в агентстві нерухомості за
контрактом,  має змогу належно утримувати
дітей,  має відповідні побутові
умови,  однак відповідач перешкоджає їй
брати участь у вихованні синів. Крім того,
суд не врахував думку неповнолітнього,
щодо його бажання проживати з нею.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді - доповідача,  пояснення осіб,  що з'явились у судове засідання,  дослідивши матеріали справи та

обговоривши доводи апеляційної
скарги,  вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи
у задоволенні вимог позивачки,  суд першої
інстанції виходив з того,  що у
відповідача кращі матеріально-побутові умови для виховання дітей. У позивачки
відсутні умови для утримання та виховання дитини,  оскільки вона не має постійного місця
проживання та постійної роботи. Крім того,
неповнолітній проживає у сім'ї де є його рідні та зведений брат і їх
недоцільно розділяти.

З такими
висновками не погоджується судова колегія,
оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи.

Відповідно
до вимог ч.1  ст. 161 СК України
"під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться
до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків,  особиста прихильність дитини до кожного з
них,  вік дитини,  стан її здоров'я та інші обставини що мають
істотне значення".

Судом
встановлено,  підтверджується матеріалами
справи,  що сторони по  справі
перебували у зареєстрованому шлюбі
з  1989  року.
Від сумісного життя мають двох неповнолітніх дітей:   сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 -
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням
місцевого суду Балаклавського району м.
Севастополя від 25.12.2002 року шлюб між ними розірваний та за згодою
батьків місце проживання дітей визначено з батьком.

Згідно
рішення Ради опіки та піклування при Балаклавської районної державної
адміністрації м.  Севастополя від
09.03.2006 року за заявою ОСОБА_1 визначений час спілкування з дітьми (а.с. 6).

Як
вбачається з пояснень свідків ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,
допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції (а.с. 83-84) та
відповідей Балаклавського РВ УМВС України в м.
Севастополі (а.с. 27-28) ОСОБА_3 перешкоджав позивачці в спілкуванні з
дітьми та їх вихованні.

Даний
факт також підтверджується поясненнями неповнолітнього ОСОБА_6 від 13.07.2006
р. (а.с. ЗЗ),  заявами від 25.10.2006р.
(а.с. 13),  від 20.10.2006 року та
поясненнями ОСОБА_5 від 15.04.2007 року.

У 2002
році відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_7,
від якого мають сина ОСОБА_8,
2003 р. народження. Крім того,
ОСОБА_7 має сина ОСОБА_9,  1998 р.
народження від першого шлюбу,  який
проживає з ними.

Згідно
довідки №145 від 04.03.2006 року склад сім'ї відповідача складається з семи
чоловік,  у власності відповідач житла не
має (а.с. 36).

Як
вбачається з акту обстеження від 11.01.2006 року (а.с. 97) троє неповнолітніх
дітей займають одну кімнату.

Позивачка
ОСОБА_1 та неповнолітній син ОСОБА_6 мають у власності по 1/3 частки будинку з
надвірними спорудами,  розташованого
АДРЕСА_1 (а.с. 5).

З метою
створення більш належних умов для проживання дітей,  позивачка,
згідно з договором найму (а.с. 34) наймає трикімнатну квартиру,  що також підтверджується показаннями свідка
ОСОБА_11 (а.с. 104-105).

Згідно
до акту обстеження від 08.09.2006 року умови для проживання та виховання дітей
у цієї квартирі є задовільними.

З червня
2004 року позивачка працює в агенті нерухомості "А-Стар" за
контрактом на посаді ріелтора,  має
постійний дохід (а.с. 70, 71, 95, 98-99).

Таким
чином,  судова колегія вважає,  що висновки суду першої інстанції про
відсутність у позивачки належних матеріально-побутових умов для виховання та проживання
неповнолітніх суперечать наданим доказам.

Крім
того,  в порушення вимог ч.2  ст. 160 СК України суд першої інстанції не
вислухав думку неповнолітнього ОСОБА_7,
щодо його бажання про місце проживання.

Допитаний
у суді апеляційної інстанції у присутності психолога Лаптевої С. Г.
неповнолітній ОСОБА_7,  1996 р.
народження пояснив,  що він однаково
любить обох батьків,  однак бажає з
братом ОСОБА_6 проживати з мамою. У мами в нього є окрема кімната ,  мама турбується про нього. Тато чинить на них
з братом тиск у їх спілкуванні з мамою.

Судова
колегія не може прийняти до уваги заперечення відповідача відносно того,  що в нього кращі матеріально-побутові
умови,  а також недоцільність розділення
дітей,  оскільки матеріально-побутові
умови не можуть бути самодостатньою підставою для визначення місця проживання
дитини.

Відповідно
до вимог ч.3  ст. 160 СК України
"місце проживання дитини,  яка
досягла 14 років,  визначається нею
самою".

Оскільки
сину ОСОБА_6 виповнилося 17 років,  він
вправі сам визначитися з ким з батьків бажає проживати. Крім того,  з його письмових пояснень (а.с. 13, 33)
вбачається,  що він бажає проживати з
матір'ю,  декілька разів переходив жити
до неї,  але на вимогу батька повертався
до нього.

В
частині відмови у стягненні моральної шкоди,
судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції,  оскільки доказів спричинення відповідачем
позивачці моральної шкоди суду не доведено.

Враховуючи
викладене,  виходячи з інтересів
неповнолітньої дитини,  враховуючи її
думку,  з метою створення найбільш
гармонічних умов для фізичного та духовного виховання дитини,  судова колегія приходить до висновку,  що доводи апеляційної скарги обґрунтовані та
підлягають задоволенню,  а рішення суду у
частині відмови у визначенні місця проживання малолітньої дитини з матір'ю
скасуванню,  з ухваленням у цієї частині
нового рішення про задоволенні позову.

Керуючись  ст.
ст.  303-316 ЦПК України,  судова колегія,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
місцевого суду Балаклавського району м.
Севастополя від 01 лютого 2007року у частині відмови у визначенні міста
проживання малолітньої дитини з матір'ю скасувати,  ухвалити у цієї частині нове рішення.

Визначити
місцем проживання малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_1.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
суду вступає у законну силу з моменту його проголошення та може бути оскаржене
у касаційному порядку до Верховного суду України у двох місячний строк з дня
набрання законної сили.