УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 травня 2007 року                                                                                  м.
Івано-Франківськ

Колегія судців судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого                                           Фединяка
В.Д.

суддів:                                                      Девляшевського
В.А., Матківського Р.Й.

секретар                                                  Пожар
Р.В.

адвоката                                                  ОСОБА_1

за
участю

представників                                         відповідача:
Полатайко С. С., Кузюка І. Ю.

розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
апеляційну  скаргу ВАТ „Нафтохімік
Прикарпаття" на рішення Надвірнянського районного суду від 31 січня 2007
року,-

встановила:

У березні 2004 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до
ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття" про поновлення на роботі, посилаючись на те,
що працював у відповідача складачем поїздів залізничного депо і наказом
адміністрації відповідача №111-К від 24 лютого 2004 року був звільнений з
роботи за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків,
тобто за п.3 ст.40 КЗпП України.

Своє звільнення з роботи позивач вважав незаконним,
вказуючи на те, що жодних порушень трудової дисципліни не вчиняв, пояснень з
цього приводу не давав, а вигадані порушення не стосуються виробничої
дисципліни.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 31 січня 2007
року позов задоволено. ОСОБА_4 поновлено на посаді складача поїздів
залізничного депо цеху №3 відповідача і стягнуто з ВАТ „Нафтохімік
Прикарпаття" на користь позивача 20837,28 грн. втраченого заробітку за час
вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником ВАТ
„Нафтохімік Прикарпаття" подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання
про скасування оскаржуваного рішення та відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову,
вказуючи на те, що при вирішенні спору у справі судом допущено порушення норм
матеріального і процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не
виконані вимоги ухвали Верховного Суду України від 21 червня 2006 року в
частині всебічного та об'єктивного з'ясування дійсних обставин, які стали
підставою для звільнення позивача з роботи. На думку представника апелянта,
підставою для звільнення позивача з роботи мало місце вчинення ОСОБА_4 27 січня
2004 року дисциплінарного проступку, що послужило підставою для звільнення з
роботи наказом відповідача №111 від 24 лютого 2004 року за систематичне
невиконання без поважних причин обов'язків покладених трудовим договором.

Справа №22-ц-453/07                                        Головуючий
у Іінст. Грещук Р.П.

Категорія 39                                                         Доповідач-суддя
Фединяк В.Д.

2

В судовому
засіданні представники ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття" апеляційну скаргу
підтримали, просять цю скаргу задовольнити.

У поданій суду заяві ОСОБА_4 апеляційну скаргу
відповідача не визнає, просить розглянути справу в його відсутності, так як
знаходиться на стаціонарному лікуванні.

Заслухавши пояснення представників відповідача,
дослідивши письмові докази, колегія судців приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та поновлюючи позивача на
роботі складача поїздів залізничного депо цеху №3 ВАТ „Нафтохімік
Прикарпаття" і стягуючи з відповідача на користь позивача 20837,28грн.
середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції
виходив з того, що позивача наказом відповідача №111 від 24 лютого 204 року
звільнено з роботи за систематичне порушення трудової дисципліни з допущенням
порушення трудового законодавства, так як ОСОБА_4, після накладення на нього 30
січня 2004 року дисциплінарного стягнення нових порушень трудової дисципліни не
вчиняв.

Висновок
суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

За змістом п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України встановлено, що
працівник може бути звільнений з роботи за проступок, вчинений після
застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

При накладенні дисциплінарного стягнення відповідач
повинен дотримуватись вимог передбачених ст.
ст. 147-1,148,149 КЗпП України.

Відповідно роз'яснень даних в п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від
6 листопада 1992 року №9 із наступними змінами передбачено, що за п.3 ст.40
КЗпП України, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі,
вчинення після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення
за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим
договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

З матеріалів справи вбачається, що перебуваючи в трудових
відносинах з ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття", наказами відповідача №170 від
12 вересня 2003 року, №42 від 31 грудня 2003 року, №9 від 28 січня 2001 року,
№10 від 30 січня 2004 року на позивача накладались дисциплінарні стягнення.

Судом встановлено, що після накладення наказом
адміністрації ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття" №10 від 30 січня 2004 року на
ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення, догани в подальшому порушень обов'язків,
покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового
розпорядку позивач не допускав. Даний факт підтверджується відсутністю доказів
з цього приводу.

Розмір середньомісячного заробітку за час вимушеного
прогулу сторонами не оспорюється.

За таких обставин, відповідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України
суд першої інстанції прийшов до правильного висновку поновивши ОСОБА_4 на
роботі та стягнувши з ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття" 20837,28грн.
середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки представником
відповідача не представлено суду доказів того, що позивач, після накладення на
нього 30 січня 2004 року дисциплінарного стягнення вчинив повторно
дисциплінарний проступок, за який 24 лютого 2004 року звільнений з роботи за
систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, накладенних на нього
трудовим договором.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності
висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому задоволенню не
підлягають.

Колегія суддів вважає оскаржуване рішення по суті правильним і таким, що
постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав
для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

3

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308,
313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття"
відхилити, а рішення Надвірнянського районного суду від 31 січня 2007 року в
даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду
України з часу набрання законної сили.