УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

17 липня 2007 року                                                                                                   м.
Одеса

Колегія судців судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого                          Сегеди
С.М.,

суддів:                                     Виноградової Л.Є.,

Гайворонського С.П.,

при секретарі:            Шкрабак
В.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2007
року у цивільній справі за позовом Ізмаїльської Римсько -Католицької парафії
непорочного зачаття Пресвятої Діви Марії до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
комунального підприємства "Ізмаїльське бюро технічної
інвентаризації", Ізмаїльської міської ради про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на житло та усунення перешкод в користуванні
власністю,

встановила:

28 липня 2006
року позивач звернувся з зазначеним позовом, який в подальшому уточнював,
мотивуючи свої вимоги тим, що з 1996 року їм передано у власність будівлю за
адресою: АДРЕСА_1, що раніше було костелом. Вказана будівля має спільний двір
із будинком АДРЕСА_2.

18.03.1998 року
мешканцям квартири № 3 вказаного будинку ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 передана
у власність квартира, до приватизованого майна включено сараї, зазначені під
літерами "К"
та "П". Вказані сараї безпосередньо примикають до костелу.
Представники позивача вважають, що вказані сараї побудовані із порушенням всіх
встановлених санітарних, протипожежних і будівельних норм, без належних
документів, тому просять виключити їх зі складу приватизованого майна та знести.

Представник
відповідача - Ізмаїльської міської ради та відповідачі позовні вимоги не
визнали, зазначаючи, що приватизація квартири зі спірними будівлями була
законною, крім того позивач не має права пред'являти позов про знесення, на
його думку, самочинно збудованого нерухомого майна та що позивач пропустив
строк позовної давності для звернення до суду.

Рішенням
Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2007 року
позовні вимоги були задоволені у повному обсязі.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення
нового, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Мотивує свою
скаргу порушенням судом першої інстанції вимог матеріального і процесуального
законодавства, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Головуючий у першій інстанції: Швець В.М.                                       Справа:№22ц-2980/2007р.

Доповідач:
суддя: Сегеда С.М.                                                                      Категорія:
ЦПК: 5

2.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи
частково недійсним свідоцтво про право власності № 538 на 563 частин будинку
АДРЕСА_2, в частині сараїв, під літ. «П» і «К», суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із того, що оскільки відведення земельної ділянки,
дозволу, проектної документації та згоди суміжних землекористувачів на
будівництво зазначених приміщень не було, відповідно до вимог ст. 376 ЦК
України їх будівництво є самочинним.

Відповідно до п.
З постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 19.09.1975 року «Про
практику застосування судами України статті 105 ЦК України» самовільно споруджені будинки або прибудови не
можуть бути об'єктами права приватної власності.

Таким чином,
згідно зі ст. 105 ЦК України,
в редакції 1963 року, попередні власники будинку не набули права власності на
спірні приміщення, а також не було правових підстав для передачі їх міською
радою у власність відповідачам у справі.

Крім того, ст.
377 ЦК України
передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, та на
частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Придбавши в 1996
році приміщення костелу, до позивача перейшло право користування земельною
ділянкою, що знаходиться безпосередньо біля приміщення, на відстані 1 метра від
стін, а тому, коли вирішувалось питання про приватизацію відповідачами
самовільно збудованих спірних приміщень в 1998 році, на це потрібна була згода
позивача. Такої згоди отримано не було, чим були порушені права позивача.

Суд першої
інстанції також обгрунтовано зазначив, що окрім того, що будівництво спірних
приміщень є самочинним, ці приміщення збудовані з грубим порушенням державних
будівельних норм, з недодержанням архітектурних, санітарно-епідеміологічних,
протипожежних вимог, що підтверджується довідками Ізмаїльської міської ради та
Управління містобудування і архітектури цієї міської ради(а.с.7, 51).

Із матеріалів
справи вбачається, що спірні приміщення прибудовані безпосередньо до стіни
костелу, чим чиниться перешкода в ремонті та обслуговуванні костелу, і таким
чином порушуються права позивача, передбачені ст. 41 Конституції України та ст.
4 Закону України «Про власність», що також підтверджено довідкою Управління
містобудування і архітектури.

На підставі ст.
24 Закону України «Про власність» та ст. 368 ЦК України власник має право
вимагати усунення всіх перешкод в користуванні власністю, тому посилання
відповідачів на те, що Ізмаїльська Римсько-католицька парафія непорочного
зачаття Пресвятої Діви Марії є неналежним позивачем у даній справі, є необгрунтованими.

Оскільки
будівництво є самочинним, виконавець цього будівництва не встановлений, суд
обґрунтовано поклав обов'язок по знесенню самочинного будівництва на
Ізмаїльську міську раду, яка представляє інтереси Ізмаїльської місцевої
громади.

При цьому,
судова колегія зазначає, що суд обґрунтовано визнав поважними причини пропуску
строку для звернення позивача до суду за захистом своїх прав та поновив цей
строк, оскільки про те, що спірні приміщення були приватизовані відповідачами,
позивач дізнався лише в 2004 році. Доводи позивача з цього приводу не
спростовані матеріалами цивільної справи.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції також і в тій
частині, що перешкоджання костелу, як культовій релігійній споруді, в
користуванні та обслуговуванні нею суперечить нормам моралі, встановленим в
суспільстві, а тому рішення суду відповідає засадам справедливості та
розумності, встановленим ст. З ЦК
України.

3.

Згідно п.1 ч.1 ст. 308 ЦПК України, суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо судом першої інстанції ухвалене судове рішення з додержанням вимог закону.

Суд першої інстанції правильно з'ясував обставини, що мають значення для
справи, ухвалив законне і обґрунтоване
судове рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не спростовують судового рішення, у зв'язку з чим
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307; ст.ст.
308; 313 - 315; 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня
2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців до Верховного Суду України з моменту її
проголошення.