АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

25 липня
2007 року                                                                                               м.  Чернівці

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у
складі: головуючого: Чміля І.Х. суддів: Одинака О.О.,  Підгорної СП. секретар: Скакун К.В.

за
участю: ОСОБА_1,  та його представника
ОСОБА_6. ,  ОСОБА_7  яка діє за дорученням та в інтересах ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про розподіл садиби,
визнання недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
частини спірної садиби,  відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,  за
зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3про усунення перешкод у користуванні
господарськими спорудами та підвалом,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_4,  яка діє в інтересах ОСОБА_2на
рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 травня 2007
року,  -

встановила:

В березні 2002
ОСОБА_1звернувся до суду з даним позовом.

Просив визнати
недійсним свідоцтво про право власності на частину будинковолодіння виданого на
підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23.12.1993
року,  оскільки останнє відмінено на
підставі ухвали цього ж суду від 06 березня 2001 року,  а також провести поділ садиби яка розташована
в АДРЕСА_1по III варіанту висновку спеціаліста будівельника за №1021 від
16 серпня 2001 року,  виділивши йому 2/3
частини садиби,  а відповідачці 1/3
частини садиби.

Крім
того ОСОБА_1просив стягнути з відповідачки 15299 грн. матеріальної шкоди та
18000 грн. моральної шкоди.

Справа
22ц-531 / 2007р.                                                                 Головуючий
у І інстанції

Категорія:
2/5                                                                                                   Іщенко
І.В.

Доповідач:
Одинак О.О.

Посилався на те ,  що згідно
правовстановлюючих документів йому належить на праві власності 2/3 ідеальних
частин спірної садиби,  а відповідачці
1/3 ідеальна частини цієї садиби. Відповідачка та її діти починаючи з 2000 року
по теперішній час не допускають ОСОБА_5
в приміщення на другому поверсі жилого будинку які з їхньої вини прийшли в
непридатний для проживання стан.

У
вересні 2002 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1

Просила
зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні господарськими спорудами
та підвалом,  стягнути з останнього на її
користь 5144 гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 4000 гривень
в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Посилалась
на те  ,
що ОСОБА_1 чинить їй перешкоди в користуванні майном та завдав їй
матеріальну і моральну шкоду.

Рішенням
Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 травня 2007 року позов
ОСОБА_1до ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано
недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_1на   -61/100
та   ОСОБА_2   на
39/100   частин   будинковолодіння,    що розташоване  в
АДРЕСА_1,   виданого  на підставі рішення Садгірського райсуду м.  Чернівці від 23.12.1993 року,  оскільки останнє відмінено 6 березня 2001
року на підставі ухвали цього ж суду.

Виділено
позивачу ОСОБА_12/3 частини будинковолодіння,
яке розташоване в АДРЕСА_1

Виділено
відповідачцьі ОСОБА_2 1/3 частини будинковолодіння яке розташоване в АДРЕСА_1

Проведено
розподіл будинковолодіння,  яке
розташоване в АДРЕСА_1 між ОСОБА_1та ОСОБА_2згідно III
варіанту висновку спеціаліста будівельника за № 1021 від 16.08.2001 року.
Виділено позивачу ОСОБА_1в житловому будинку літ. „А" на першому поверсі:
приміщення пл. 10, 7 кв.м. ,  приміщення
пл. 3, 1 кв.м. ,  приміщення пл. 15, 36
кв.м. ,  приміщення пл. 20, 57 кв.м.
,  приміщення пл. 10, 2 кв.м. ,  пл.9, 4 кв.м. ,  пл. 6, 0 кв.м. ,  пл. 1, 7 кв.м.  на другому поверсі цього ж будинку приміщення
пл.22, 2 кв.м.  та 27, 7 кв.м.  Відповідачці ОСОБА_2 виділено в АДРЕСА_1на
другому поверсі приміщення пл. 11, 4 кв.м. , пл.4, 7 кв.м.  , 1, 7 кв.м. діл 20, 6 кв.м.  та пл. 13, 8 кв.м.

В
підвалі житлового будинку виділено відповідачу ОСОБА_2 приміщення пл. 13, 7
кв.м. ,  а позивачу ОСОБА_1виділено
приміщення пл. 19, 3 кв.м.  та пл. 25, 8
кв.м.

У
спільному користуванні ОСОБА_1та ОСОБА_2 залишено приміщення сходових
клітин,  в підвалі пл. 9, 5 кв.м. ,  на першому поверсі - пл. 11, 53 кв.м.  та на другому поверсі - пл. 10, 9 кв.м.

Стягнуто
з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2 вартість різниці приміщення пл. 12, 5 кв. м. ,  що становить 2 863 грн. 70 коп.

Зобов'язано
ОСОБА_2 провести ремонтно-будівельні роботи. В разі неможливості виконання
робіт відповідачем стягнути з неї вартість виконання робіт на суму 332 гривні.
В решті позовних вимог відмовлено.

В
задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1про усунення перешкод в
користуванні господарськими спорудами та підвалом,  відшкодування майнової та моральної шкоди
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 15 травня 2007 року.

Посилається
на те,  що суд неповно з'ясував
обставини,  що мають значення для
справи,  послався в рішенні на недоведені
обставини,  що мають значення для
справи,  які суд вважав встановленими,  зробив висновки які не відповідають
обставинам справи.

Заслухавши
доповідача,  пояснення осіб які брали
участь у розгляді справи,  обговоривши
доводи скарги та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає,  апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,  суд
першої інстанції виходив з того,  що
свідоцтво про право власності ОСОБА_1на 61/100 та ОСОБА_2на 39/100 частин
будинковолодіння,  що розташоване в
АДРЕСА_1,  яке було видане на підставі
рішення Садгірського районного суду м.
Чернівці від 23 грудня 1993 року слід визнати недійсним оскільки вказане
рішення суду яке було правовою підставою для видачі свідоцтва відмінено 6
березня 2001 року на підставі ухвали цього ж суду.

Згідно
правовстановлюючих документів ОСОБА_1належить на праві власності 2/3 ідеальних
частини спірної садиби,  а ОСОБА_2 1/3
ідеальна частини цієї садиби. В судових засіданнях по справі ОСОБА_2 не довела
суду належними доказами те,  що
ОСОБА_1чинив останній перешкоди у користуванні її майном,  своїми діями заподіяв їй матеріальну та моральну
шкоду.

Такі
висновки суду є правильними,  оскільки
ґрунтуються на матеріалах справи та доказах які були представлені сторонами та
досліджені судом.

Суд
вважає необгрунтованими доводи апелянта про те,
що суд не з'ясував загальну площу спірного будинку,  дійсну вартість спірної садиби,  зменшив житлову площу,  що належала ОСОБА_2 та не взяв до уваги всі
докази які були нею подані.

Зокрема
в своєму рішенні суд зазначив площу всіх приміщень які виділяються сторонам та
їхню вартість,  а також провів поділ
жилих приміщень будинку відповідно до ідеальних часток сторін в цьому майні.
Обираючи варіант поділу спірної садиби в натурі суд крім інших обставин справи
врахував фактичні відносини які склались між сторонами з приводу порядку
користування спірними будівлями.

Відповідачка
заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1не подала суду доказів які б
спростовували вказані обставини які були встановлені судом,  не заперечувала розмір ідеальних часток які
належали сторонам у спірному майні та не пропонувала свій варіант поділу цього
майна.

Апелянт також
зазначає,  що суд відмовляючи їй в позові
не взяв до уваги подані нею письмові докази,
а саме акт від 23 квітня 1998 року ( а.с. 315,  316 т.

1) та висновок спеціаліста - будівельника від 13 грудня 2006 року ( а.с.  24,  25
т.2).

При
цьому ОСОБА_2 не враховує,  що дії які
ОСОБА_1вчиняв щодо спірного майна в 1998 році були предметом розгляду по
цивільній справі яку за позовом апелянта розглядав Садгірський районний суд і
який прийняв з цього приводу своє рішення 14 серпня 2000 року ( а.с.  187,
188 т.1).

Що
стосується висновку спеціаліста - будівельника від 13 грудня 2006 року то як
слідує з його змісту предметом дослідження вказаного спеціаліста був стан
будівельних конструкцій та інженерних мереж спірної садиби,  а не протиправні дії ОСОБА_1

За таких
обставин суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального
і процесуального права,  а доводи
зазначені в апеляційній скарзі не дають підстав для його скасування або зміни.

Керуючись  ст.
ст.  303, 304,  307308 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 15 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути
подана касаційна скарга до Верховного Суду України протягом двох місяців з
моменту її вступу в законну силу.