Справа № 22-1156-2007р.                    Головуючий в 1 інстанції: Козулін В.М.
Доповідач: Демянчук С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
жовтня 2007 року                                                                                          м.Рівне

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області
у складі:

Головуючого
судді: Буцяка З.І.

суддів: Демянчук
СВ., Григоренка М.П.

при секретарі:
Колесовій Л.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 грудня
2004 року по справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про стягнення боргу за
договором позики.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

Рішенням
Рівненського міського суду Рівненської області від 27 грудня 2004 року позов
задоволено.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7000 грн. заборгованості за договором позики, а
також судові витрати в сумі 70 грн..

Не
погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає,
що рішення суду підлягає скасуванню в зв"язку з невідповідністю висновку
суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права
при його постановленні. Просила скасувати рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 грудня 2004 року та передати справу на новий
розгляд.

В
поданих на апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_2 вважає рішення суду першої
інстанції законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги безпідставними.
Просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції,
правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Так,
відповідно до ст. ст. 374-376 ЦК
Української РСР, що діяли на час виникнення правовідносин, за договором
позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у
власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики
вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Договір позики на суму

понад п'ятдесят
карбованців повинен бути укладений у письмовій формі. Позичальник вправі
заперечувати договір позики за його безгрошевістю, доводячи, що гроші або речі
в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій
кількості, ніж зазначено в договорі. В тих випадках, коли договір позики
повинен бути укладений у письмовій формі ( ст. 375 цього Кодексу), заперечення його
за безгрошевістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком
випадків кримінально карних дій.

З
матеріалів справ вбачається, що 30 квітня 2002 року між позивачем та
відповідачем був укладений письмовий договір позики, з досягненням згоди з усіх
істотних умов, згідно якого позивач позичила відповідачу гроші в сумі 12000
грн., які відповідач зобов'язувалась повернути до 01 вересня 2002 року. На час
розгляду справи судом першої інстанції відповідач виконала грошові зобов'язання
частково на суму 5000 грн.. Відповідач не повернула позивачеві за даним
договором позики 7000 грн.. Тому суд першої інстанції правильно прийшов до
висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно
до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ
з'ясовуються судом на засадах змагальності; в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання
доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів
заслуговуючих на увагу і спростовуючих висновки суду ОСОБА_1 суду не надала.

Поскільки
доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що
суд першої інстанції суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив
дійсні обставини справи, з'Ясував характер взаємовідносин сторін, постановив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи,
що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних
міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного
рішення.

На
підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Рівненського міського суду Рівненської області від 27 червня 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею чинності.