УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
жовтня 2007р.                                                                                     м.  Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного
суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Вакарук В.М.
,  Бідочко Н.П.,  Павлишиної А.Т.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м.
Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння,  за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хустського районного суду від 22 липня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 05 жовтня 2005 року,
-

встановила:

У квітні
2005 року ОСОБА_1. звернулася з позовом в суд до ОСОБА_2 про визнання права
власності на 1/2 частину будинковолодінняАДРЕСА_1.

Рішенням
Хустського районного суду від 22.07.2005 року позов задоволено частково,  визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину гаража,  в решті позову
відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської області від 05.10.2005 року дане рішення
залишено без змін.

В
обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,  а
також невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи,  у зв"язку з чим просила постановлені по
справі рішення скасувати,  а справу направити
на новий судовий розгляд.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Задовольняючи
частково позовні вимоги,  суд першої
інстанції виходив з того,  що позивачка
не надала суду належних доказів на підтвердження позовних вимог щодо істотного
збільшення вартості квартири за час спільного проживання з відповідачем та
відсутності будь-яких доказів,  які б
підтверджували факт проведення добудови на спільні кошти подружжя та збільшення
вартості квартири на 56000 гривень.

Судом
встановлено,  що спірну квартиру
відповідач придбав в 1961 році разом із першою дружиною і їх долі по відношенню
до цілого будинку складали по 1/8 частині. Після

Справа №
33-ц-503кс/07р.                                           Головуючий у 1 інстанції
Довжанин М. М.

Категорія
5                                                                      Доповідач
Вакарук В.М.

смерті першої
дружини згідно рішення Хустської міської ради № 218 від 10.07.1970 р.
відповідачу надано дозвіл на прибудову двох кімнат до його частини будинку та
видано будівельний паспорт. Після укладення шлюбу із другою дружиною,  з якою розлучився в 1973 році,  відповідач згідно рішення суду компенсував їй
частку в спільнопридбаному майні подружжя грошима,  що підтверджується зібраними по справі
доказами.

Із
матеріалів справи вбачається,  що одружившись
із позивачкою в 1974 році,  відповідач
побудував разом із нею гараж згідно дозволу,
наданого рішенням Хустської міської ради від 11.02.1983 р. Суд
обґрунтовано не взяв до уваги посилання позивачки на те ,  що добудова до будинку була введена в
експлуатацію в 1979 році,  а тому вона
має право на 1/2 її частину,  оскільки
судом встановлено,  що спірна добудова
була побудована відповідачем ще до одруження із ОСОБА_1,  а сам факт видачі відповідачу свідоцтва про
право власності на спірну квартиру під час перебування у шлюбі із позивачкою не
є правовою підставою для визнання за нею права власності,  а також на розподіл літньою кухні,  яка є самовільним будівництвом.

Відповідно
до вимог  ст. .62 СК України ,  якщо майно дружини,  чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у
своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат
другого подружжя,  воно у разі спору може
бути визнане рішенням суду суб"єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Оскільки позивачкою не представлено належних доказів щодо її участі в
проведенні добудови до спірної квартири,
в результаті якої могла істотно збільшитися вартість квартири,  а сам факт проведення газифікації будинку
істотно не вплинув на її вартість,  то
суд прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 та визнання за нею право власності на 1/2 частину гаража.

Апеляційний
суд обґрунтовано погодився з таким рішенням суду,  залишаючи його без змін.

Доводи
касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги,  виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції
не може встановлювати або вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу,  про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи,  що
судові рішення постановлені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч.1  ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів судової палати в цивільних
справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської
області, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Хустського районного суду від 22 липня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 05 жовтня  2005
року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.