Справа № 33ц-155/07                                                              Головуючий
у І інстанції - Костюк M.I.
32                                                                                                  Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15 червня 2007року                                                                                          місто
Луцьк

Колегія суддів з розгляду цивільних справ у касаційному
порядку Апеляційного суду Волинської області в складі:

Лончука В.Г.,
Расевича СІ., Шевчук Л.Я.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за дого­вором позики та штрафу за прострочення
зобов'язання за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Монастириського районного
суду Тернопільської області від 6 серпня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду
Тернопільської області від 16 листо­пада 2004 року,

встановила:

В червні 2004
року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики в сумі 22260
грн. та штрафу за прострочення ви­конання зобов'язання в сумі 610 грн.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 6 серпня 2004 року позов
задоволено, постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 22260
грн. основного боргу по договору позики, 610 грн. штрафу за прострочення ви­конання зобов'язання та 228,70 грн. сплачених
судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16 листопада 2004 року рі­шення
суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для
скасування судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що відповідач
ОСОБА_2 за договором позики, який посвідчений нотаріально, позичила у позивача 22260 грн. і борг не
повернула, а тому дійшов вірного висновку про стягнення з відповіда­ча на
користь позивача суму основного боргу і 610
грн. за прострочення виконання зо­бов'язання, як було передбачено договором
позики.

Апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції і
зали­шив його рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є непра­вильне застосування норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335
ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено і це стверджується матеріалами справи, що
судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального
права, передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України
підстави для їх обов'язкового скасування відсутні.

Наведені у
касаційній скарзі доводи не спростовують висновки судів.

Керуючись ст.
ст. 332, 336 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської
області від 6 серпня 2004 року та ухвалу
Апеляційного суду Тернопільської області від 16 листопада 2004
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.