Справа
№2а-
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

05 листопада 2007 року      Ялтинський міський суд  Автономної

Республіки
Крим  у складі: головуючої Земляної Г.В.,
при секретареві Копистко

О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ялта

адміністративну  справу за позовом ОСОБА_1 до

Комітету
з охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки

Крим,
треття особа: Управління головного архитектору про визнання протиправними

висновку
про неможливість відводу земельної ділянки,

В
С Т А Н О В И В:

Позивач
просить суд визнати неправомірними
дії  Комітету  з охорони

культурної  спадщини Ради міністрів Автономної Республіки
Крим  (далі

Комітет)  по видачі
йому  листа - висновку  № 2712 від 30 травня 2007 року про

неможливість  відводу
земельної  ділянки площею  0,0830
га,   розташованої

за  адресою:
Україна, АР Крим,  м. Ялта,
смт.Кореїз, на зоході від річці Хаста-

Баш
(ділянка № 18) для будівництва та обслуговування індивідуального

житлового  будинку, господарських  будівель
та споруд, а  також  зобов'язати

Комітет  виконати
дії  по узгодженню їй можливості
відводу  вказаної

земельної  ділянки за вказаною адресою  для
вказаних  нею мети.  Позовні

вимоги  обґрунтовані
тим, що  негативний  висновок
Комітету обґрунтований

Постановою  Уряду
Автономної  республіки  Крим  №
330    від  16
листопада

1995  року , яка
на даний час не відповідає та суперечить положенням  Закону

України  „Про
місцеве  самоврядування в
Україні”,  „Про  охорону
культурної

спадщини”,  іншим
нормативним  актам , а значить не  підлягає
застосуванню.

До
того ж дії відповідача суперечать висновкам відповідних установ, щодо

відведення  їй
земельної  ділянки.

Представник
позивача підтримав в судовому засідані позовні вимоги.

Представник
відповідача Комітету  з охорони  культурної спадщини  АРК, треття

особа
в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи

сповіщені
завчасно, причини неявки суду не надали.

Дослідивши
докази, вислухавши представника позивача в судовому

засіданні  суд, вважає, що  позовна
заява  є  законною
та обґрунтованою  та

підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Відповідно  до ч. 1
ст. 6  Конвенції  про захист
прав  і основних  свобод

людини  (Рим  4
листопада 1950  року),  ратифікованою
Верховною радою  України

17
липня  1997  року,
кожен  при  вирішенні
питань  щодо  його
цивільних

прав  і обов'язків
або  встановленні  обґрунтованості  будь - якого

кримінального  обвинувачення,     висунутого
проти  нього , має  право
на

справедливий  і
відкритий   розгляд  упродовж
розумного строку  незалежним

і  безстороннім
судом,  встановленим  законом.

Складовою частиною  справедливого
судочинства  є доступ  до

процедури  з
усіма  атрибутами  контролю, тобто  право
на  судовий  контроль

органів  державної влади. Це означає, що  рішення
Республіканського  комітету

зо
охорони  культурної спадщини  Автономної
Республіки Крим  не може  бути

остаточним  і
підлягає  судовому контролю.

Конвенція
про захист  прав  і основних
свобод  людини  являється

складовою  частиною
загальнонаціонального
законодавства  України.

Згідно
ст. 55  Конституції України  права
свободи  громадян

захищаються  судом.

Це означає, що суд не може відмовити у
правосудді, якщо  громадянин

України,
іноземець, особа  без громадянства  вважають, що їхні права і свободи

порушені  або
порушаються, створено або створюються
перешкоди  для  їх

реалізації
, або  мають  місце
інші  ущемлення  прав
та свобод .

Положення
Конвенції  та Конституції  України
з  цього питання

відтворені  в  ст.
2  Кодексу  адміністративного  судочинства
України про

завдання  адміністративного  судочинства.

Рішенням
№ 1945  37-ї  сесії
4-го  скликання  Кореїзської селищної

ради
Автономної республіки Крим   від  14 квітня 2005  року ОСОБА_1

дано  дозвіл
на розробку  проекту відводу  земельної ділянки  площею 0, 083

га,  розташованою
за  адресою: м. Ялта, смт.Кореїз,
на зоході від річці Хаста-

Баш
(ділянка № 18), для будівництва та обслуговування житлового будинку,

господарських
будівель та споруд.

Відповідно
до  ч. 6  ст. 123
Земельного  Кодексу  України
проект

відведення  за земельної
ділянки  погоджується  із
землекористувачем, органом

по
земельним  ресурсам,
природоохоронним  і санітарно -
епідеміологічним

органами,  органами
архітектури  та культурної
спадщини .

Комітетом з охорони культурної
спадщини  Автономної  Республіки Крим

30
травня 2007  року  за  №
2712  позивачу  видано
висновок  про неможливість

відведення  земельної
ділянки  площею  0,083
га,  розташованої  за
адресою:

м.
Ялта, смт.Кореїз, на зоході від річці Хаста-Баш (ділянка № 18) для

будівництва  та обслуговування  житлового
будинку, господарських  будівель
та

споруд
- (розширення  території  домоволодіння)  на підставі
Постанови  Уряду

АР
Крим  № 330  від  16
листопада  1995  року „ Про
затвердження  історико-

архітектурного  опорного
плану  та  комплексного
охоронного  зонування  пам'

ятників  історії, культури  та
природи  адміністративного  району
Великої

Ялти”,
оскільки  земельна  ділянка
входить  в зону охоронюваного
ландшафту

зона
№ 12-А режим  якої  не передбачає
нове  будівництва.

Відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України суд

вирішує  справи
на підставі  Конституції  та
законів України, а також

міжнародних   договорів ,
згода  на  обов'язковість  надана
Верховною Радою

України,
а також  нормативно - правових  актів,
прийнятих  органом  на

підставі,
у межах повноважень та у спосіб, передбачених
Конституцією  та

законами
України. У разі невідповідності
нормативного  акта  Конституції

України
, закону  України,  міжнародному
договору, згода  на  обов'язковість

якого  надана
Верховною Радою  України, або  іншому
правовому  акту, суд

застосовує
правовий акт, який  має  вищу
юридичну  силу.

Постанова
Уряду  АР Крим  № 330
від  16 листопада  1995
року, яка

покладена  в основу
висновку  Комітету  з охорони
культурної  спадщини  АРК ,

була  прийнята
на підставі  повноважень наданих
Уряду  АРК  частиною
2-ю  ст.

29
Закону
України  „Про охорону  і
використання  пам'ятників  історії та

культури”.
Однак  цей  закон
втратив  силу  у зв'язку
з прийняттям  Закону

України  „Про
охорону  культурної  спадщини
від 08  червня  2000 року № 1805-

ІІІ
.

Постановою Уряду  АРК  №
330  від
16 листопада  1995 року був

затвердженні
історико-архітектурний  план  і
комплексне  охоронне  зонування

пам'ятників
історії, культури  та природи  адміністративного  району
„Великої

Ялті”
відповідно  до  яких,
в ряді  цих  зон  заборонено нове  будівництво.

Однак  ці
положення  Постанови  суперечать
п. 3  ст. 32  Закону
України

„Про  охорону
культурної спадщини”, яка  у  діючій
редакції  (зміненої

законом  від 16
грудня  2004  року № 2245 - ІV)  містить
не  безумовну

заборону  на
здійснення  місто - будівних,
архітектурних або ландшафтних

перетворень,
будівельних, меліоративних, шляхових, земельних
робіт  на

охоронюваних  архітектурних
перетвореннях , у  межах  зон
охорони  пам'яток,

історичних  ареалів
населених  місць,  занесених
до списку  історичних

населених  місць
України , а  лише  на
здійснення  робіт  без дозволу

органу  охорони
культурної спадщини.

Законом
України  „Про  охорону
культурної спадщини” і прийнятими
в

його
виконання   нормативними  актами введені  нові: термінологія, назви

визначення  об'єктів
предметів охорони , а  так  само
режими  охорони,

способи  та
механізми  встановлення  охоронних
зон.  Введені  поняття

„історичний  населений
пункт”  та  „історичний
ареал населеного пункту”, що

не  передбачалось
ні  Постановою  Уряду
АРК № 330  від 16 листопада  1995

року,  ні
законодавством  України  на
підставі  якого  воно
приймалося.

Постановою Кабінету  Міністрів
України  № 878  від  26  червня
2001

року  був
затверджений  „Список  історичних
населених  пунктів”, у  який

внесені  м. Ялта
та  Алупка, що  входять
до складу  „Великої Ялти” .

Постановою Кабінету  Міністрів
України  № 318  від 13
березня  2002

року  був
затверджений  „Порядок  визначення
меж  та  режимів
використання

історичних  ареалів
населених  місць,  обмеження
господарської  діяльності

на
території  історичних  ареалів
населених  місць”.

Відповідно до  п.п. 10, 12
зазначеної  постанови  історичний
ареал є

спеціально  виділеною у
населеному  пункті  територією
історико-культурного

значення  із
затвердженими  межами, яка  повинна
фіксуватися    в  усіх

землевпорядних  та
містобудівних  документах, та  розглядатися, як

специфічний  об'єкт
містобудівного  проектування.
Визначені  науково -

проектною  документацією
межі  історичних  ареалів
погоджуються  відповідним

органом  місцевого
самоврядування, Мінкультури або
уповноваженим  ним

органом  охорони
культурної  спадщини  та
затверджуються  Держбудом  або

уповноваженим  органом
охорони  культурної спадщини.

Для кожного ареалу визначаються режим
використання й конкретні

обмеження  господарської
діяльності на його території, які встановлюються

правилами  охорони
й  використання   історичних
ареалів  населених  пунктів.

Правила охорони  й
використання повинні
враховуватися при розробці

місцевих  правил
забудови.

Для
населених  пунктів, віднесених до
списку історичних населених

пунктів
місцеві правила  забудови затверджуються
відповідними радами за

узгодженням
з Міністерством культури, Держкомбутом або
уповноваженим  на то

органом  охорони
культурної  спадщини.

Відповідно
до  ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні

ґрунтується
на  засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений

робите
те, що не передбачено  законодавством
.  Органи
державної влади  та

органи  місцевого
самоврядування , їх  посадові  особи
зобов'язані  діяти

лише
на підставі,  в межах  повноважень
та  у спосіб,  що
передбачені

Конституцією  та
законами  України.

Вимоги
Постанови  Уряду  АР Крим
№ 330  від 16  листопада
1995 року

входили
в пряме протиріччя з Конституцією України та законами України „Про

місцеве  самоврядування”, „Про  основи
містобудування”, „Про планування
і

забудову  територій”, „Про охорону  культурної
спадщини”, „Про  Верховну

раду  Автономної
Республіки  Крим”, а також  прийнятим
на їх  виконання

нормативним  актам.

З
погляду на  це, посилання  у висновку
Комітету  по охороні

культурної
спадщини  АРК,   виданому Городничому С.В.,  на положення Постанови

Уряду  Автономної Республіки Крим  № 330 від 16 листопада 1995 року є

незаконним,
оскільки протиречить діючому законодавству України.

Окрім
того,  всупереч  Указу
Президента  України  „Про державну

реєстрацію
нормативно - правових актів
міністерств  та  інших
органів

державної  виконавчої
влади” , правова  реєстрація  Постанови Уряду  Верховної

Ради  АР Крим
№ 330  від 16 листопада 1995 року
не здійснена.  Немає

відомостей  і про
публікацію  повного тексту  постанови
та  затверджених

нею  додатків
у 12-ти  томах.

Суду не надано  доказів
наявності  єдиного  „історико-архітектурного

опорного  плану
адміністративного  району  „Великої Ялти” (12 томів) у вигляді

належним
чином оформленого  документу.

За таких обставин установити автентичність
історико-архітектурного

плану  адміністративного  району
неможливо.

Відповідачем  не надано
суду  ніяких  доказів
і на підтвердження

того,
що межі охоронних  зон, у  тому
числі  і  охоронної
зони  ландшафту

зони
№ 12-А були  винесені  в натури на місцевості, що існує
картографічний

матеріал,
який позволяє встановити
розташування   відповідних меж.

Статтею
1 Закону  України  „Про
охорону культурної спадщини”

встановлено,
що  зона
охоронюваного  ландшафту  встановлюється  навколо
пам'

ятників
.

Згідно
ст. 2, 32  цього  ж
закону  зони   охоронюваного  ландшафту

визначаються  в межах
зон  пам'ятників.  Такі
зони  повинні  бути
визначені

топографічне.

В
районі  земельної ділянки   площею
0,083  га,   розташованої
за

адресою:  Україна, АР Крим,  м. Ялта, смт.Кореїз, на зоході від річці
Хаста-Баш

(ділянка
№ 18), щодо якої  позивачем  здійснюються
заходи  по  відведенню,

будь-які  пам'ятники
відсутні, що виключає
можливість  наявності  там
зони

охоронюваного  ландшафту
в районі  земельної  ділянки.

Крім того, дії
відповідача  по  видачі
висновку  № 2712  від 30

травня
2007 року  про неможливість  відводу
земельної  ділянки  не

узгоджуються  з
позитивним  комісійним  актом
вибору  та  обстеження

земельної
ділянки площею  0,083 га,
розташованої  за  адресою:
України, АР

Крим,
м. Ялта, смт.Кореїз, на зоході від річці Хаста-Баш (ділянка № 18)  (арк.

спр.4).
Комісія вважає вибрану земельну ділянку придатну для будівництва

індивідуального  житлового будинку, господарських будівель та
споруд -

(розширення
території  домоволодіння), та такою що
підлягає передачі у

власність
громадянину ОСОБА_1

Позивач отримав позитивні висновки щодо
узгодження можливості

відведення  земельної ділянки  Управління
головного  архітектора  Ялтинської

міської
ради  № 05696 від  30 березня 2006 року.

Згідно листа Ялтинського міського  управління
земельних ресурсів  №

5692-2/10-25  від  03
квітня 2007 року про склад  земельних
угідь за статичним

звітом  Державного комітету  України
по земельних  ресурсах  „Облік
землі”

(форма  6-зем)
земельна  ділянка  площею
0,083  га,   розташованої
за

адресою:  України, АР Крим, м. Ялта, смт.Кореїз, на
зоході від річці Хоста-Баш

(ділянка
№ 18)  значиться по обліку: -  рядок
12.3 (шифр 96) „землі не

передані  у власність не надані в користуванні в межах
населеного пункту ”,  по

виду
земельних  угідь  -
графи 22,23 «ліса, всього», в тому числі «землі

покриті
лісовою рослиною»..

Суд вважає, що дії відповідача, як
суб'єкта владних повноважень, по

видачі
ОСОБА_1висновку  № 2712  від 30 травня 2007 року  про

неможливість  відводу
земельної ділянки  порушують  права
й  охоронювані

законом  інтереси
позивача  в одержані  у власність
земельної  ділянки є

неправомірними.

Відповідно
до  ст. 16  Цивільного
кодексу  України ;  Кодексу

адміністративного  судочинства
України права  та  інтереси
громадян  можуть

бути  захищені
в тому  числі й шляхом
визнання  протиправними дій  суб'єкта

владних
повноважень  та  зобов'язання
його  вчинити  певні
дії .

На
підставі  викладеного  та
керуючись  ст. ст. 6, 9, 17;
160-163 Кодексу

адміністративного  судочинства
України;  ст. ст. 118, 123  Земельного

Кодексу  України;
ст. ст. 1, 2, 32  Закону  України
„Про  охорону  культурної

спадщини”,  ст. 16
Цивільного  кодексу  України ;
ст. ст. 19, 55  Конституції

України,

постановив:

Позовну
заяву ОСОБА_1 до Комітету з охорони

культурної
спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, треття особа:

Управління
головного архитектору про визнання протиправними висновку про

неможливість
відводу земельної ділянки - задовольнити.

Визнати неправомірними  дії
Комітету  з охорони  культурної спадщини

Ради
міністрів Автономної Республіки Крим, як суб'єкта  владних повноважень,

по  видачі ОСОБА_1висновку  № 2712
від 30 травня

2007
року про неможливість  відводу  земельної
ділянки  площею  0,083
га,

розташованої  за
адресою:  Україна, АР Крим, Ялта,
смт.Кореїз, на зоході від

річці
Хаста-Баш для будівництва та обслуговування житлового  будинку,

господарських  будівель
та споруд.

Зобов'язати  Комітет
з охорони  культурної спадщини
Ради міністрів

Автономної
Республіки  Крим, як  суб'єкта
владних повноважень,
виконати

необхідні  дії
по  узгодженню  ОСОБА_1можливості

відводу  земельної
ділянки  площею 0,083  га, розташованої за адресою:

Україна,
АР Крим, м.Ялта, смт.Кореїз, на зоході від річці Хаста-Баш для

будівництва  та обслуговування  житлового будинку, господарських  будівель
та

споруд.

Постанова
суду може  бути  подана оскаржена  в апеляційному порядку  в

Апеляційний  суд
АРК  через  Ялтинський
міський  суд  в порядку
та строки

передбачені  ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя

Ялтинського
міського

суду
Г.

В.Земляна