РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"21"
серпня 2007 року

Колегія судців
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в
складі:

головуючого -
Шевчук Г.М.  суддів - Храпак Н.М. ,  Дикун СІ. при секретарі - Николишин О.В.

з участю - позивача
ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,
представників відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за
апеляційними скаргами управління виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Тернопільській області; ОСОБА_1 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 07 червня 2007 року по справі. за позовом ОСОБА_1 до
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Тернопільській області про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  відшкодування
матеріальної,  моральної шкоди -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом до Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонду),  управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Тернопільській області (далі - управління) про поновлення
на роботі,  стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування матеріальної та моральної
шкоди.

Позивач   зазначив,
що   працював   на
посаді   начальника   відділення

Справа №
22а-756                                 Головуючий
у 1 -й інстанції - Подлісна І.М.

Категорія-
39                                          Доповідач
- Дикун СІ.

виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в М. Тернополі (далі -відділення). Наказом
дирекції Фонду від 17 жовтня 2006 року № 01-85 він був звільнений з роботи за
п.1  ст. 41 КзпП України. Посилаючись,  що будь-яких порушень трудової дисципліни він
не допускав,  а також,  що його звільнення проведено без урахування
як відомчих нормативних актів Фонду та з порушенням законодавства про
працю,  чим порушено його права в сфері
трудових правовідносин,  завдано майнової
та моральної шкоди,  позивач просив
задовольнити його позов.

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 07 червня 2007 року позовні вимоги
задоволено частково. ОСОБА_1поновлено на посаді начальника відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в М. Тернополі. Стягнуто з Фонду
на користь ОСОБА_115377, 60 грн заробітної плати за час вимушеного
прогулу,  10000 грн моральної шкоди,  2480 грн судових витрат. А також 153 грн
судового збору на користь держави і ЗО грн витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

В задоволенні
решти вимог - відмовлено.

Рішення
суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
в межах її розміру за один місяць в сумі 2066, 37 грн звернено до негайного
виконання.

В
апеляційній скарзі управління фонду просило скасувати рішення суду та
постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому
апелянт зазначив,  що ОСОБА_1,  працюючи на посаді керівника відділення Фонду
в м.  Тернополі,  14.09.2006 року відмовився виконати
розпорядження начальника управління Фонду укласти разовий договір з
Тернопільською обласною клінічною лікарнею на лікування потерпілого від
нещасного випадку на виробництві,  чим
грубо порушив трудові обов'язки. Однак суд не звернув увагу на зазначені
обставини та безпідставно поновив позивача на роботі. Апелянт також посилався,  що судом невірно розраховані кількість
робочих днів вимушеного прогулу та розмір заробітної плати за час вимушеного
прогулу. Крім того,  управління
вказувало,  що позивач звернувся з
вимогами про відшкодування моральної шкоди з пропуском строку звернення до
суду,  а також,  що визначений судом розмір моральної шкоди є
надто великим та не відповідає характеру та обсягу страждань позивача. Апелянт
також посилався,  що суд безпідставно
стягнув з Фонду 2000 грн за надання юридичної допомоги,  так як в прихідному касовому ордері зазначена
оплата цієї суми за реєстрацію підприємства; а також судовий збір,  не звернувши увагу,  що Фонд звільнений від сплати цього виду
судових витрат на користь держави.

З
апеляційною скаргою на рішення суду звернувся також і ОСОБА_1 Зазначивши,  що розмір стягнутої судом моральної шкоди не
відповідає фактичному розміру шкоди його фізичному та психологічному
стану,  спричиненому незаконним
звільненням,  апелянт просив змінити
рішення суду в

частині
стягнення моральної шкоди,  збільшивши її
розмір до 79380 грн,  а також
задовольнити його вимоги щодо грошової компенсації моральної шкоди,  завданої йому незаконним притягненням до
дисциплінарної відповідальності у вигляді догани в сумі 26460 грн.

Під час
розгляду справи в апеляційному суді представники відповідачів підтримали
апеляційну скаргу управління з мотивів,
наведених у скарзі,  апеляційної
скарги ОСОБА_1 не визнали.

ОСОБА_1
підтримав свою апеляційну скаргу в частині оскарження рішення суду щодо
збільшення розміру відшкодування моральної шкоди,  апеляційної скарги управління не визнав.

Судом
встановлено,  що позивач працював на
посаді начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в М.
Тернополі.

14.09.2006
року резолюцією начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Тернопільській області ОСОБА_1було зобов'язано укласти разовий
договір з Тернопільською обласною лікарнею на лікування потерпілого від
нещасного випадку на виробництві ОСОБА_5

ОСОБА_1
відмовився виконувати зазначене розпорядження начальника управління,  мотивуючи,
що укладення разових договорів на лікування в обласній лікарні
потерпілих від нещасних випадків на виробництві є компетенцією начальника
управління Фонду в області,  що
передбачено п.3 Положення про порядок укладення договорів між Фондом та
лікувально-профілактичними закладами на обслуговування потерпілих на
виробництві.

Наказом
директора виконавчої дирекції Фонду від 17.09.2006 року ОСОБА_1звільнено з
18.09.2006 року із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових
обов'язків - невиконання без поважних причин рішення управління про укладення
договору з лікувальною установою для проведення лікування потерпілого на виробництві
ОСОБА_5

Колегія
суддів,  перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вважає,  що апеляційна скарга
управління підлягає до часткового задоволення,
а рішення суду - до зміни в частині вирішення судом питання розподілу
судових витрат; апеляційну скаргу ОСОБА_1слід відхилити.

Відповідно
до вимог ч.1 ст 41 КзпП України трудовий договір з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого
порушення трудових обов'язків керівником підприємства,  установи,
організації всіх форм власності.

Вирішуючи
питання про те,  чи є порушення трудових
обов'язків грубим,  суд має виходити з
характеру проступку,  обставин,  за яких його вчинено,  яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Згідно
із  ст. 17 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року (з

подальшими
змінами та доповненнями) Правління Фонду затверджує Положення про порядок
використання коштів лікувально-профілактичними закладами,  навчальними та іншими закладами,  які надають Фонду соціальні послуги,  та контроль за їхнім використанням.

За
нормою п.3 Положення про порядок укладення договорів між Фондом та
лікувально-профілактичними закладами на обслуговування потерпілих на
виробництві,  затвердженого постановою
правління Фонду від 19.06.2003 року №52 (далі - Положення) такі договори мають
право укладати:

1) на
лікування в центральній районній (міській) лікарні - начальник районного
(міського) відділення виконавчої дирекції Фонду і головний лікар центральної
районної (міської) лікарні;

2) на
лікування в Республіканській (АР Крим),
обласних,  міських (міст Києва та
Севастополя) та спеціалізованих лікарнях - начальник управління виконавчої
дирекії Фонду в АР Крим,  областях,  містах Києві та Севастополі і головний лікар
Республіканської,  обласної,  міської та спеціалізованої лікарні.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ,  суд виходив з
того,  що відмова ОСОБА_1виконати
розпорядження начальника управління укласти разовий договір з Тернопільською
обласною клінічною лікарнею на лікування потерпілого від нещасного випадку на
виробництві не може вважатися грубим порушенням трудових обов'язків
позивачем,  оскільки за нормою п.3
вищезазначеного Положення обов'язок щодо укладання таких договорів на лікування
потерпілих в обласних лікарнях покладено безпосередньо на начальника управління
Фонду і не є компетенцією начальника відділення.

При
цьому суд прийшов до висновку,  що при
звільненні позивача були порушені його права в сфері трудових
правовідносин,  завдано моральної шкоди.

Колегія
суддів погоджується із наведеним висновком суду,  як із таким,
що відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Посилання
управління в апеляційній скарзі на вимоги наказу виконавчої дирекції Фонду від
04.06.2004 року №426 "Про посилення контролю за надходженням і
використанням коштів Фонду" за яким не проводиться його фінансування для
укладення договорів на лікування потерпілих,
колегія суддів не може прийняти до уваги на підтвердження факту грубого
порушення позивачем своїх трудових обов'язків,
оскільки зазначеним наказом не передбачено змін до вимог п.3 Положення
щодо суб'єктів укладення таких договорів.

Поскільки
розмір заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу визначено за
вихідними даними довідки управління від 27.11.2006 року №497,  з урахуванням вимог Порядку обчислення
середньої заробітної плати,  затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з подальшими
змінами і доповненнями),  доводи
управління в апеляційній скарзі про невірний розрахунок вищенаведених виплат із
посиланням на матеріали журнальної публікації не заслуговують на увагу колегії
суддів.

Безпідставними
є твердження апелянта - управління про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду
із вимогами про стягнення моральної шкоди,
оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся із позовом
про поновлення на роботі 16.11.2006 року - в межах місячного строку з дня
вручення йому наказу про звільнення,  а
під час розгляду справи в суді доповнив свої вимоги,  зазначивши про відшкодування моральної
шкоди,  завданої незаконним звільненням.

Визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 грн,  суд врахував,
що звільнення з роботи позивача завдало великої шкоди його
психологічному та фізичному стану,
спровокувало гіпертонічний криз,
функціональні розлади серцево-судинної системи; змінило нормальні
життєві зв'язки,  спричинило моральні
страждання. А тому твердження в апеляційних скаргах як управління,  так і ОСОБА_1про неправильне визначення судом
розміру такої шкоди,  колегія суддів
вважає необгрунтованими.

Надуманими
вважає колегія суддів посилання управління на безпідставне стягнення судом 2000
грн витрат на правову допомогу на користь позивача,  оскільки ще у суді першої інстанції адвокатом
була виправлена описка на прихідному касовому ордері і стверджено про оплату
позивачем зазначеної суми адвокату за надання юридичної допомоги та ведення
справи в суді. Разом з тим,  колегія
суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині вирішення питання про
розподіл судових витрат,  оскільки суд
стягнув з Фонду судовий збір,  всупереч
нормі п.34  ст. 4 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про державне мито" за яким органи Фонду
звільняються від сплати державного мита на користь держави. Відповідачів слід
звільнити від сплати зазначеного виду судових витрат на користь держави.

Колегія
суддів,  керуючись  ст.   ст. 3 07,
309,  316 ЦПК України,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Тернопільській області задовольнити частково.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 07 червня 2007 року року змінити в
частині вирішення питання розподілу судових витрат,  звільнивши відповідача від стягнення судового
збору на користь держави.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржено протягом двох
місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного
СудуУкраїни.