АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22-2565/07                                                 Головуючий
Судця-доповідач: Денисенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14
серпня 2007 року                                                                    м.  Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                                Денисенко Т.С.

Суддів:                   -                        Коваленко А.І.

Кримської
О.М.

При
секретарі:                                Винник
І.С.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Запорізької
обласної кредитної спілки „Довіра"

на рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2007року по справі за
позовом Запорізької обласної кредитної спілки „Довіра" до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  зустрічним позовом ОСОБА_1 до Запорізької
обласної кредитної спілки „Довіра" про визнання недійсним кредитного
договору,

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2004року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про
стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові
зазначав,  що 22 лютого 2002року ОСОБА_1
ставши членом Запорізької обласної кредитної спілки „Довіра" отримала
кредит у розмірі 1400 грн.

В
забезпечення повернення кредиту між ЗОКС „Довіра" та ОСОБА_2 й ОСОБА_3
того ж дня було укладено договір поруки.

Згідно
п.1 зазначеного договору,  відповідачка
повинна сплачувати 4% щомісячно наперед від залишку суми неповерненого кредиту.

Згідно
п.7 зазначеного договору,  при запізненні
строків щомісячної сплати відсотків за кредит позичальник сплачує подвійну
процентну ставку за місяць запізнення.

Згідно
п.8 зазначеного договору,  в випадку
порушень строку повернення кредиту позичальник сплачує подвійну процентну
ставку в розмірі 1% від залишку суми непогашеного кредиту (заборгованості) за
кожен день прос рочки.

З метою
призупинення суми заборгованості за зазначеним кредитним договором,  01 вересня 2003року - згідно протоколу №9 -
кредитний комітет ЗОКС „Довіра" прийняв рішення припинити нарахування
відсотків на залеглі (заблоковані) і неповернені кредити - до повного стягнення
сум по їх погашенню або списання неповернених кредитів за рахунок резервного
фонду забезпечення покриття витрат від неповернених кредитів.

Тобто
відсотки ОСОБА_1 з 01 вересня 2003року не нараховувались,  а сума залишку кредиту складає 640 грн.

Остання
сплата кредиту нею відбулася 20 січня 2003року,
а відсотків - 27 липня 2002року розмірі 3 гривень,  внаслідок чого в неї створилась
заборгованість по кредиту у розмірі 640 грн.,
580, 2 грн. - заборгованість по відсоткам за період з 22 лютого 2002року
по 27 серпня 2003року,  1165, 6 грн. -
підвищена плата,  тобто підвищені
відсотки - згідно п.7 договору,  за
період з 27 травня 2002року по 27 серпня 2003року,  та 3015, 5 грн. - підвищена плата,  згідно п.8 кредитного договору,  за період з 22 серпня 2002року по 31 серпня
2003року,  а разом 5401, 3 грн.,  які позивач просить стягнути з відповідачів
на свою користь солідарно.

У ході судового розгляду ЗОКС „Довіра" звернулась з заявою про
збільшення позовних вимог,  в якій,  просили збільшити розмір позовних вимог щодо
стягнення заборгованості по кредитному договору до 7303, 70.

23
грудня 2005року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою в якій
просила визнати недійсним кредитний договір. При цьому зазначала,  що 22 лютого 2002року в касі КС „Довіра"
їй видали 964 грн. і квитанцію на 1400 грн.,
пояснивши,  що з неї утримали 10
грн. - вступний внесок,  20 грн. -
членський внесок,  416 грн.,  які були покладені на її рахунок в кредитній
спілці,  як залог по договору і які потім
були зняті з її рахунку для погашення основного боргу. До кінця 2003року нею
була погашена вся сума боргу 964 грн. На протязі двох років кредитна спілка
ніяких претензій до неї не пред'являла. Вважає,
що договір кредитної спілки не відповідає вимогам уставу кредитної
спілки та цивільного законодавства. Оскільки неможливо визначити на який строк
укладений договір займу на 12 місяців,
як вказано в заяві та спершу було вказано в договорі,  16 чи 6 чи 3 місяці,  "як вказано в наданому позивачем
попередженні. Просила визнати кредитний договір недійсним.

Рішенням
Ленінського районного суду М. Запоріжжя від 23 травня 2007року у задоволенні
позову ЗОКС „Довіра" відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір № 201 від 22 лютого 2002року про надання кредиту,  укладений між ЗОКС , Довіра" та ОСОБА_1
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗОКС „Довіра" 95 грн. - залишок від
одержаних нею 22 лютого 2002року у ЗОКС „Довіра" 1400 грн.

Не
погоджуючись із зазначеним рішення ЗОКС „Довіра" подала апеляційну
скаргу,  в якій,  посилаючись на недоведеність обставин,  що мають значення для справи,  на порушення та неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин,  що
мають значення для справи та зроблені висновки які не відповідають обставинам справи,  просять рішення суду першої інстанції
скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким відмовити у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 та задовольнити позов ЗОКС „Довіра".

Вислухавши
доповідача,  пояснення представника
апелянта ОСОБА_4 заперечення відповідача ОСОБА_3,  дослідивши обставини справи і доводи
скарги,  колегія суддів приходить до
висновку,  що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно
зі  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з
п.2.1 Статуту ЗОКС "Довіра,
основним видом діяльності кредитної спілки є : прийом грошових внесків
від членів КС; надання
кредитів членам КС.

22.02.2002
року ОСОБА_1,  не будучи членом ЗОКС
"Довіра" звернулась з заявою до кредитної спілки про прийняття її у
члени КС та про
надання їй кредиту в розміру 2200 грн. строком на 12 місяців. В цей же день з
нею був укладений договір №61 про надання їй кредиту,  за особистим рахунком №201. Проте сума
кредиту та строк на який кредит видавався містять виправлення,  які не посвідчені ОСОБА_1 22.02.2002 року був
оформлений і договір поруки,  за яким
поручителями за зазначеним кредитним договором явились ОСОБА_2 та ОСОБА_3

22.02.2002
року за видатковим касовим ордером вона за цим договором отримала 1400грн.
Проте із зазначеної суми у неї були вирахувані вступний внесок- 10 грн.,  членський внесок - 20 грн.,  відсотки по кредиту в розмірі 56 грн. та
залог по кредиту в розмірі 360 грн.,  а
всього 436 грн. таким чином,  вона
фактично отримала 964 грн. кредиту.

04.03.2002 року заява ОСОБА_1 про надання кредиту була розглянута на
засіданні

Кредитного комітету ЗОКС "Довіра" і затверджено видачу їй кредиту
на 1400 грн.,  але ні

умови погашення кредиту,  ні умови
його повернення не розглядалися,  що
підтверджено

протоколом №3.                     ~~

Як встановлено судом,  відповідачка
сплатила ЗОКС 1305 грн. із 1400 грн.,
які одержала 22.02.2002року.

Суд
правильно встановив обставини справи,
правовідносини,  що виникли між
сторонами в зв'язку з укладеним 22.02.2002 року зазначеним договором та
закон,  що їх регулює,  і відмовив в задоволенні позову ЗОКС
"Довіра",  а зустрічний позов
задовольнив,  визнав недійсним зазначений
договір і стягнув з ОСОБА_1 на користь ЗОКС "Довіра" 95 грн.

Між
тим,  в судовому рішенні в наслідок
описки спірний договір зазначений за № 201,
а не №61,  тому колегія судів,  не вбачаючи підстав для скасування рішення
суду,  вважає за необхідне уточнити,  що номер спірного договору від 22.02.2002
року є №61,  а не №201 як помилково
зазначено в мотивувальній та резолютивній частині рішення суду першої
інстанції.

Керуючись cт.cт. 307, 308, 314,
315, 317     ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Запорізької обласної кредитної спілки „Довіра" відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2007 року по цій справі
залишити без змін,  уточнивши в
мотивувальній та резолютивній частині номер договору від 22.02.2002 року,  зазначивши що номер договору є №61.

Ухвала набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржена до Верховного Суду

України
протягом двох місяців.