Справа № 22-904-2007р.                Головуючий в 1 інстанції: Юзьвяк Б.Г.
Доповідач: Демянчук С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

11
жовтня  2007 року                                                                                      м.  Рівне

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області
у складі:

головуючого судді:
Буцяка З.І.

суддів: Демянчук
С. В.,  Григоренка М. П.

при секретарі:
Колесовівй Л.В.

з участю
позивача,  розглянула у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Лубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 червня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за
порушення зобов'язання.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення осіб,  що з'явилися в судове засідання,  перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних
скарг,  колегія суддів,  -

встановила:

В травні
2006 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1  про визнання договору купівлі-продажу
незавершеного будівництвом житлового будинку,
який знаходиться в смт.  Смига
Дубенського району Рівненської області,
укладений між ними в липні 2003 року,
дійсним.

Свої
вимоги обґрунтовував тим,  що він з
відповідачкою домовився щодо всіх істотних умов угоди,  та частково виконав їх,  а відповідачка ухиляється від нотаріального
посвідчення договору,  просив визнати
дійсним договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку,  що знаходиться в смт.  Смига,
що був укладений ним та ОСОБА_1 .

В
подальшому,  в процесі розгляду
справи,  позивач змінив предмет
позову,  та посилаючись на те,  що він сплатив завдаток за незавершений
будівництвом будинок,  зі своєї сторони
виконав зобов"язання належним чином.
В свою чергу відповідачка ухилилась від виконання взятих на себе зобов'язань
і ухилилась від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу незавершеного
будівництвом житлового будинку,  в
односторонньому порядку збільшивши ціну на будинок. Оскільки порушення
зобов'язання сталося з вини відповідачки,
посилаючись на  ст.  571 ЦК України позивач просив повернути йому
суму завдатку і стягнути на його користь з відповідачки ще гроші в сумі одного
завдатку,  тобто загальну суму 10605
гривень та судові витрати по справі.

Рішенням
Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 червня 2007 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про стягнення
коштів за порушення зобов"язання задоволено повністю.

Стягнуто
з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 10605
(десять тисяч шістсот п"ять) гривень за порушення зобов"язання
укласти договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку.

Не
погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1
подала апеляційну скагу.

Вважає,  що рішення суду винесено без повного та
всебічного з"ясування обставин по справі,
з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням
процесуального права,  а тому підлягає до
скасування.

Зазначає,  що жодних доказів щодо наявності свідоцтва
про право на спадщину на вказане незавершене будівництвом майно на ім"я
відповідачки в матеріалах справи немає,
як і немає жодних доказів,  які б
підтверджували укладання щодо даного майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_1  інших угод,
незаборонених законом.

Окрім
того суд не дав належної правової оцінки наявній в матеріалах справи
розписці,  з якої вбачається,  що позивач написав її ОСОБА_3.

Проте,  із самого змісту розписки не зрозуміло за яку
саме будівлю надається завдаток; чи є ОСОБА_3
власницею будівлі і якої саме; чи домовлялась остання із позивачем
ОСОБА_2 про продаж якої-небудь будівлі.

Просила
скасувати повністю рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області
від 25 червня 2007 року і ухвалити нове рішення на підставі якого ОСОБА_2
відмовити в позові.

В
поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує,  що рішення суду першої інстанції вважає
законним та обгрунтованим,  а доводи
апеляційної скарги безпідставними. Просив апеляційну скаргу відхилити,  а рішення залишити без змін.

В судове
засідання апеляційного суду ОСОБА_1  не
з"вилася,  подала заяву про
відкладення розгляду справи за сімейними обставинами. Суд дійшов висновку про
доцільність розгляду справи в відсутність відповідачки,  оскільки не встановлено обставин
підтверджуючих поважність відсутності ОСОБА_1

ОСОБА_2
апеляційну скаргу не визнав. Вважає рішення суду першої інстанції законним та
обгрунтованим.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,  а також вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  правильність застосування судом норм матеріального
і процесуального права,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення ,  а рішення суду
першої інстанції до скасування з підстав неправильного застосування норм
матеріального права та через невідповідність висновків суду обставинам по
справі.

Згідно
із  ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обгрунтованим.

Вказані
вимоги закону при розгляді даної справи судом не були дотримані.

Вирішуючи
спір,  судом не враховано,  що спірні правовідносини виникли між
сторонами в липні 2003 року,  тобто спір
між сторонами має бути вирішено за правилами ЦК України в редакції 1963 року.

Крім
того,  постановляючи рішення,  суд першої інстанції виходив зі
встановленості обставин того,  що між
сторонами досягнуто домовленості про укладення договору купівлі-продажу
будинку,  в зв"язку з чим ОСОБА_2
передав ОСОБА_1  1050 доларів США в якості
завдатку. І ,  оскільки ,  відповідачка порушила зобов'язання ,  тому сплачений завдаток підлягає поверненню
позивачу в подвійному розмірі. Однак з таким висновком погодитися не можна
виходячи з наступного.

Згідно з
вимогами пунктів 3, 4  ст. 214 ЦПК
України при ухваленні рішення суд встановлює характер правовідносин,  які випливають із встановлених обстанин,  та правові норми,  яка підлягає застосуванняю до цих
правовідносин.

На
порушення зазначених вимог Закону,  суд
належним чином не встановив характеру правовідносин,  що виникли,
та не визначився з правовою нормою,
якою ці правовідносини врегульовані.

Так,  ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того,  що передана за договором
в липні 2003 року ОСОБА_2 грошова сума є завдатком.

Відповідно
до  ст.
570 ЦК України
завдатком є грошова сума або нерухоме майно,
що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів,  на підтвердження
зобов"язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не
буде встановлено,  що сума сплачених в
рахунок належних з боржника платежів,  є
завдатком,  вона вважається авансом.

За
змістом указаної статті завдатком може забезпечуватися тільки дійсне
зобов"язання,  тому правила  ст. 571 ЦК
України про залишеня завдатку особі,
що його одержала,  застосовується
у випадках,  коли договір було
укладено,  але сторона ухиляється від
його виконання.

Однак в
даному випадку самого договору купівлі-продажу з дотриманням обов"язкової
для цього нотаріальної форми укладено не було,
тому право власності на спірне жиле приміщення позивач не набув,  і,
відповідно,  сплачена ним на
підтвердження договору сума є авансом.

Аванс,  як і завдаток,  є доказом,
який посвідчує факт наявності зобов'язання,  а також зараховується в рахунок майбутніх
платежів,  але не може бути визнаним
одним із способів забезпечення виконання зобов'язань. При таких обставинах
ОСОБА_2,  як сторона,  яка
видала аванс,  має право

вимагати його
повернення,  а тому його вимоги в частині
стягнення  суми в розмірі 5302 грн 6.50
коп.,  яка є авансом,  підлягають до задоволення.

Що ж до
решти вимог про стягнення суми за порушення зобов"язань,  то ці вимоги є безпідставними,  оскільки зобов'язання на яке посилається
позивач є недійсним.

Крім
того,  колегія суддів вважає ,  що доводи апелянта про те,  що вона не отримувала встановлену суму
авансу,  є безпідставними,  оскільки відповідно до  ст.  61
ЦПК України обставини,  визнані сторонами
та іншими особами,  які беруть участь у
справі,  не підлягають доказуванню.
Вдповідачка в суді першої інстанції дані обставини визнавала,  про що свідчить долучена до справи її
письмова промова.

На підставі
наведеного,  керуючись  ст.
ст.  307,  308,
309,  313-315,  ЦПК України,
ст.  ст.  570,
571 ЦК України
/ в редакції 1963 року/ колегія суддів,
-

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Дубенського міськрайонного суду
Рівненської області    від 25 червня 2007
року скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за порушення зобов'язання
задовільнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5302 грн./ п"ять тисяч триста дві/ 50 коп. в рахунок
сплаченого авансу.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 51 грн. в рахунок сплаченого ним судового збору та
30 грн. витрат по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні
решти вимог відмовити за їх безпідставністю.

Рішення
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею чинності.