Справа № 22ц-3969-2007р.                    Головуючий у 1
інстанції Запорожець Т.
-12                                                    Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

10
серпня 2007 року                      Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого
судді Курило В.П.

суддів Саніковой
О.С. ,  Шамрило Л.Г.

при секретарі
Степаненко В.Б.

з участю адвоката ОСОБА_1  розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.  Макіївки Донецької області від 27 листопада
2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Макіївської територіальної
громади,  комунального підприємства „Север",  комунального підприємства „Центральне",  ОСОБА_3,
3-я особа Третя Макіївська державна нотаріальна контора про визнання
недійсним договору купівлі-продажу квартири,
визнання членом сім'ї наймача,
визнання права користування жилим приміщенням та визнання заповіту
недійсним,  -

ВСТАНОВИВ:

У квітні
2005 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом,  зазначивши в обґрунтування позовних
вимог,  що з 1970 р. вона була прописана
і проживала в квартирі АДРЕСА_1,
наймачем якої був її вітчим ОСОБА_4. В цій квартирі були також прописані
і проживали її сини ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
бабуся ОСОБА_7,  її мати
ОСОБА_8,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 p.,  її сестра ОСОБА_9,  яка виписалася 05.10.1988 р. В 1998 р. вона
виписалася із квартири на прохання вітчима,
оскільки нараховувалася велика сума комунальних платежів,  але продовжувала проживати і користуватися
квартирою,  яка була для неї постійним
місцем проживання,  іншого житла вона не
має. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_4 помер. На 9-й день після смерті вітчима,  тобто 02.11.2004 p.,  від ОСОБА_3,
з якою вітчим зустрічався,  їй
стало відомо,  що ОСОБА_4 склав заповіт
на спірну квартиру на користь останньої,
викупивши квартиру у червні 1992 р. на своє ім'я без її згоди. Хоча
постійно говорив їй,  що квартира
залишиться їй,  оскільки вона не має
іншого житла. Позивач вважає,  що договір
купівлі-продажу спірної квартири був укладений 09.06.1992 р. в порушення п.9
Положення про продаж громадОСОБА_9м у власність квартир у будинках державного і
громадського житлового фонду,  їх
утримання та ремонт,  затвердженого
постановою Ради Міністрів Української РСР від 19.05.1989 р. №142,  у зв'язку з тим,  що не було її письмової згоди на придбання
квартири у власність як від члена сім'ї ОСОБА_4,  проживаючого і прописаного в квартирі на той
час.  Тому просила визнати цей договір
недійсним,  а разом з ним і заповіт
ОСОБА_4,  складений на спірну квартиру на
користь відповідача по справі ОСОБА_3 В зв'язку з тим,  що вона була тривалий час зареєстрована в
спірній квартирі як дочка наймача,
постійно проживала в ній та вела спільне господарство з ОСОБА_4,  ОСОБА_2 просила визнати її членом сім'ї
померлого наймача квартири ОСОБА_4 та визнати за нею право користування спірною
квартирою.

Рішенням
Кіровського районного суду м.  Макіївки
Донецької області від 27 листопада 2006 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
до Макіївської територіальної громади,
КП „Север",  КІТ
„Центральне",  ОСОБА_3,  3-я особа Третя Макіївська державна
нотаріальна контора про визнання недійсним договору купівлі-продажу
квартири,  визнання членом сім'ї
наймача,  визнання права користування
жилим приміщенням та визнання заповіту недійсним було відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 принесла апеляційну скаргу,  в якій,
посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам
справи та порушення норм матеріального і процесуального права,  просить скасувати рішення суду і ухвалити
нове рішення,  яким задовольнити її
позовні вимоги у повному обсязі.

В
судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводи скарги підтримала і просила
її задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_3 та представник відповідача адвокат ОСОБА_1  заперечували
проти доводів скарги,  просили скаргу
відхилити,  рішення суду залишити без
змін.

Відповідачі Макіївська територіальна громада,  КП „Север",  КП „Центральне" та третя особа в
судове засідання не явилися,  про час і
місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін,  представника
відповідача та свідків,  дослідивши
матеріали справи і доводи скарги,
апеляційний суд вважає,  що скарга
позивача підлягає частковому задоволенню,
а рішення суду -скасуванню з ухваленням по справі нового рішення з таких
підстав.

При
розгляді справи судом першої інстанції встановлено,  що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 була надана
ОСОБА_4 на підставі ордеру №28 від 27.04.1966 р. на родину з двох осіб,  у склад якої входила його мати ОСОБА_7
26.12.1969 р. ОСОБА_4 вступив в зареєстрований шлюб з ОСОБА_8,  від якого у них народилася дочка
ОСОБА_9,  ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження.
Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження,
є дочкою ОСОБА_8 від першого шлюбу. Згідно особовому рахунку на
зазначену квартиру,  крім наймача
ОСОБА_4,  в ній значилися
зареєстрованими: з 16.05.1966 р. ОСОБА_7 в якості матері наймача; з 01.11.1970
р. ОСОБА_8 в якості дружини наймача; з 15.08.ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_9 в якості
дочки наймача; з 22.02.1983 р. ОСОБА_2 в якості дочки наймача; з 06.08 1989 р.
ОСОБА_5 та з 30.12.1990 р. ОСОБА_6 в якості онуків наймача; з 07.10.1998 р.
ОСОБА_10 в якості зятя наймача. Були зняти з реєстрації члени сім'ї наймача:
05.10.1988 р. дочка ОСОБА_9 у зв'язку з вибуттям; ІНФОРМАЦІЯ_1 р. дружина ОСОБА_8
у зв'язку із смертю; 15.03.1998 р. мати ОСОБА_7 у зв'язку із смертю; 14.10.1998
р. дочка ОСОБА_2 з двома онуками та 16.11.1999 р. зять ОСОБА_10 згідно заяв.
Рішенням виконкому Кіровської районної ради м.
Макіївки від 28.05.1992 р. №1401 за заявою ОСОБА_4 йому був дозволений
продаж у приватну власність квартири АДРЕСА_1 за 4153 руб.33 коп.3 нотаріальним
посвідченням договору та реєстрацією у БТІ м.
Макіївки. На підставі договору купівлі-продажу від 09.06.1992 p.,  посвідченого нотаріусом Третьої Макіївської
державної нотаріальної квартири за реєстром НОМЕР_1 та зареєстрованого у БТІ
м.  Макіївки за НОМЕР_2,  ОСОБА_4 є власником вказаної квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_4 помер. Відповідно заповіту,  посвідченому 22.01.2004 р. приватним
нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстром
НОМЕР_3,  ОСОБА_4 3аповів усе своє майно
ОСОБА_3

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того,
що ОСОБА_4 у встановленому порядку придбав у власність спірну
квартиру,  а представники адміністрації
ЖЕК №5 і Кіровського виконкому м.
Макіївки,  правонаступниками яких
у теперішній час є відповідачі по справі Макіївська територіальна громада,  КП „Север",  КП „Центральне",  при продажу спірної квартири

ОСОБА_4 09.06.1992 р. не порушили вимог діючого на той час законодавства
"""України. Крім того,
позивач вибула на постійне проживання в інше жиле приміщення,  оскільки після реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 в
1988 р. і утворення своєї сім'ї в спірній квартирі не проживала,  не вела з наймачем спільного господарства і
не обумовлювала з останнім угод про певний порядок користування жилим
приміщенням.

Проте
суд дійшов зазначених висновків,  із
порушенням норм матеріального і процесуального права,  що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно
п.9 Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і
громадського житлового фонду,  їх
утримання і ремонт,  затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР від 19.05.1989 р. №142 (далі Положення),  яке діяло на момент укладання договору
купівлі-продажу,  що оспорюється,  громадянин,
який бажає придбати у власність займану квартиру (будинок),  подає заяву за місцем проживання до
виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів або адміністрації підприємства,  об'єднання,
організації,  у віданні або у
власності яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів
сім'ї,  проживаючих разом з ним,  на придбання квартири (будинку) у його
власність і довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку.

Відповідно
до   ст.
60 ЦГОС України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень,  крім випадків,  установлених
ст.  61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається,  що
на момент оформлення документів та укладання договору купівлі-продажу від
09.06.1992 р. в спірній квартирі,  крім
наймача ОСОБА_4,  були зареєстровані
члени його сім'ї мати ОСОБА_7 і дочка ОСОБА_2 (а.с.  7). Рішенням виконавчого комітету Кіровської
районної ради м.   Макіївки від
28.05.1992 р. №1401 затверджено акт оцінки спірної квартири та дозволено її
продаж у приватну власність ОСОБА_4 вартістю 4153 руб.33 коп.3 оформленням
купівлі-продажу квартири нотаріально посвідченим договором та його реєстрацією
в БТІ (а.с.  13). Відповідно акту оцінки
від 20.05.1992 р. вартість спірної квартири 4153 руб.33 коп.,  цей акт не був підписаний ОСОБА_4 (ах. 14).
Згідно довідки архівного відділу Макіївської міської ради №12-40119 від
22.05.2006 р. до архівного відділу інші документи щодо спірної квартири,  крім вищезазначеного рішення виконкому та
доданого до рішення акту оцінки вартості квартири,  не надходили (а.с.  251). Нотаріальне посвідчення договору
купівлі-продажу спірної квартири від 09.06.1992 р. відбулось на підставі
рішення виконкому від 28.05.1992 р. та акту оцінки (а.с.  11-15).

За
змістом   ст.  48 ЦК
України 1963 p.,  який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин,  недійсними визнаються
угоди,  які не відповідають вимогам
закону.

Відповідно
до роз'яснень,  що містяться в п.5
постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. №3 „Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними" з подальшими змінами і
доповненнями,    ст.  48 застосовується при порушенні встановленого
порядку вчинення громадОСОБА_9ми й організаціями дій,  спрямованих на встановлення,  зміну чи припинення цивільних прав і
обов'язків,  при ущемленні угодою
особистих або майнових прав неповнолітніх дітей,  а також в інших випадках їх невідповідності
вимогам чинного законодавства,  якщо для
них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними.

Наведені
докази підтверджують,  що ОСОБА_4 придбав
у власність спірну квартиру в порушення вимог п.9 Положення,  тому вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу спірної квартири від 09.06.1992 р. ґрунтуються на
законі і підлягають задоволенню.

Суперечать
зібраним по справі доказам і вимогам закону і висновок суду про вибуття
позивача у 1988 р. на постійне проживання в інше жиле приміщення.

В
матеріалах справи відсутня позовна заява про визнання ОСОБА_2 особою,  що втратила право користування жилим
приміщенням на підставі   ст.  107 ЖК України,  але

суд в порушення вимог  ст.  11 ЦПК України дійшов
висновку про її вибуття із спірної квартири у 1988 р.

Згідно  ст.  64
ЖК України члени сім'ї наймача,  які
проживають разом з ним,  користуються
нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки,  що випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача,  їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може
бути визнано й інших осіб,  якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З матеріалів справи вбачається,  що
мати позивача ОСОБА_8 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 вселилася та прописалася
в спірну квартиру в 1970 р. разом з 10-ти річною дочкою від першого шлюбу.
Другий раз ОСОБА_2 як дочка наймача була прописана в спірну квартиру згідно
особового рахунку 22.02.1983 р. після закінчення учбового закладу,  а виписалася 14.10.1998 р. (а.с. 7). Як
пояснила позивач причиною її виписки з дітьми було прохання ОСОБА_4,  пов'язане з утворенням боргів за квартиру та
важке матеріальне становище їх сімьї у той час.
Ці доводи ОСОБА_2 підтвердили в судовому засіданні допитані апеляційним
судом на стороні відповідача ОСОБА_3 свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13  (а.с. 443). Згідно акту від 24.11.2006 p.,
підписаному сусідами померлого ОСОБА_4 ОСОБА_14
(кв.48),  ОСОБА_15 (кв.53),  ОСОБА_16 (кв.57),  позивач проживала в спірній квартирі з 1970
р. до 1980 р. та з 1983 р. по жовтень 2004 р. (а.с429-430). За даними КП „БТІ
м.  Макіївки" ОСОБА_2 не має на
праві власності житла (а.с. 448). За місцем роботи позивач значиться
проживаючим в спірній квартирі (а.с. 450). За адресою спірної квартири
відповідно медичним амбулаторним карткам,
які були оглянуті в судовому засіданні,
значаться сини ОСОБА_2
таОСОБА_4 з дня народження і по теперішній час.

Апеляційний
суд критично відноситься до пояснень свідків ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13,  які підписали акт від 01.11.2005 р (а.с. 361),  а також до письмової заяви ОСОБА_9,  яка проживає за межами України (а.с. 341-342)
щодо не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі з 1988 p.,
враховуючи складні відносини,  що склалися між позивачем і зазначеними
особами.

Аналізуючи
надані сторонами докази в їх сукупності,
апеляційний суд вважає,  що за
життя ОСОБА_4 визнавав право ОСОБА_2 як члена сім'ї (нерідну дочку,  яку виховував і утримував з 10-ти річного
віку) на користування жилим приміщенням в спірній квартирі і тому ніколи не
ставив питання в суді про визнання її особою,
що втратила право користування жилим приміщенням в спірній квартирі на
підставі  ст.  ст. 71, 72 ЖК України. Зняття з реєстрації
позивача відбулось за відповідних обставин,
а її періодична відсутність в спірній квартирі пов'язана із знайомством
вітчима з відповідачем ОСОБА_3 та їх близькими стосунками.

За таких
обставин вимоги ОСОБА_2 про визнання членом сім'ї наймача та визнання права
користування жилим приміщенням в спірній квартирі є підставними і підлягають
задоволенню.

Разом з
тим передбачених законом підстав для задоволення позову в частині визнання
недійсним заповіту,  складеного ОСОБА_4
22.01.2004 р.,  за яким він заповів все належне йому
майно ОСОБА_3 (а.с. 369),  не
вбачається.,  а тому в задоволенні цих
вимог слід відмовити.

Таким
чином,  рішення суду постановлено з
порушенням норм матеріального і процесуального права,  що згідно п.4 ч.1  ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись  ст.
ст. 304, 307, 309, 313-314, 316,
317 ЦПК України,   ст. 48 ЦК України 1963
року,   ст. 64 ЖК України,  Положенням про продаж громадянам у власність
квартир у будинках державного і громадського житлового фонду,  їх утримання і ремонт,  затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР
від 19.05.1989 р. №142,  апеляційний суд,
-

ВИРІШИВ
:

Задовольнити
частково апеляційну скаргу ОСОБА_2.

Рішення
Кіровського районного суду м.  Макіївки
Донецької Області від 27 листопада 2006 р. скасувати.

Задовольнити
частково позовні вимоги ОСОБА_2: визнати недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1,  укладений між ЖЕК №5
Макіївської міської ради і ОСОБА_4 та посвідчений 09 червня 1992 року
нотаріусом Третьої Макіївської державної нотаріальної контори за реєстром
НОМЕР_1; визнати ОСОБА_2 членом сім'ї ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р.,  та визнати за нею право користування
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В решті позову
ОСОБА_2 відмовити.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно,  але воно може бути оскаржене безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду
апеляційної інстанції законної сили.