Справа № 22-ц-5482007 рік                             Головуючий у 1 інстанції Барков В.М.
Категорія     39                                                            Суддя-доповідач
червня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Донецької області в складі:
суддів   Салявіна С.В., Кочегарової Л.М.
секретарі Лепеха А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державного департаменту з
питань виконання покарань у Донецькій області про стягнення грошової
компенсації за невидане речове майно за апеляційною скаргою позивача на рішення
Приморського районного суду міста Маріуполя
від 12 квітня 2007 року,
Рішенням
Приморського районного суду М.Маріуполя від 12 квітня 2007 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати та постановити нове
рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача, який доводи скарги підтримав, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника Іллічівського
міжрайонного, відділу кримінально-виконавчої системи і мав спеціальне звання
підполковник внутрішньої служби.

Наказом
№ 109 ос від 6 травня 2005 року ОСОБА_1 звільнено у відставку Збройних Сил
України за ст.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію звання рядового і
начальницького складу).

Відмовляючи
ОСОБА_1 у позові, суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 перебував на службі,
то на його правовідносини з Управлінням державного департаменту з питань
виконання покарань у Донецькій області не поширюються вимоги трудового
законодавства, на підставі яких заявлено позов.

З
рішенням суду не можна не погодитися., оскільки воно відповідає положенням
матеріального права.

Згідно
п.5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України, до
законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і
установ   виконання   покарань
та   його   соціального
захисту   на   осіб
рядового   і

начальницького
складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону
України „Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та
грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

З
пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на
службі в системі державного департаменту з питань виконання покарань, його
прийом на роботу та звільнення проведено на підставі Положення про порядок
проходження служби працівниками органів внутрішніх справ.

За таких
обставин, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду узгоджуються з
положеннями матеріального права, рішення відповідає вимогам ст.ст.
10,60,212,213 ЦПК України і підстав для його скасування та задоволення позову
ОСОБА_1 немає.

Застосування
судом ст.130 ВТК України,
яка втратила чинність з 1 січня 2004 року у зв"язку з набранням чинності
Кримінально-виконавчого кодексу України, не призвело до неправильного вирішення
позову і тому не є підставою для скасування рішення в порядку, передбаченому
ст.309 ЦПК України.

Керуючись
ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Приморського районного суду міста Маріуполя від 12 квітня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.