Справа № 22-ц-1152                                   Головуючий у
Категорія 40                                                 Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем        України

30 серпня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого
- Сибільової Л.О.,

суддів            - Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

та осіб, які беруть участь у справі - позивачки ОСОБА_1.,
представника відповідача Харківського національного університету внутрішніх
справ та третьої особи Лукаша С.С. - Лаврика СВ., третьої особи Лукаша С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника третьої
особи Лукаша Сергія Станіславовича Лаврика Сергія Володимировича

на рішення
Зарічного районного суду м.Суми від 02 серпня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ, треті
особи: начальник Сумського юридичного факультету Харківського національного
університету внутрішніх справ Лукаш Сергій Станіславович, ректор Харківського
національного університету внутрішніх справ Пономаренко Ганна Олександрівна -
про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Зазначеним
рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1. на роботі на посаді бібліотекаря І категорії ( за
рахунок посади секретар-друкарки підготовчих курсів) Сумського юридичного
факультету Харківського національного університету внутрішніх справ з
20.04.2007 року.

Стягнуто з Харківського національного університету внутрішніх справ на
користь ОСОБА_1. середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3722 грн.
16 коп. та на відшкодування моральної шкоди 200 грн, всього 3922 грн. 16 коп.

Вирішене питання
судових витрат.

Допущене негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1. на роботі
та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 1073 грн.70 коп.

В апеляційній скарзі представник третьої особи Лукаша С.С. Лаврик СВ., посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне
з"ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку доказів, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.
відмовити. Зазначає, що позивачка 15.05.2007 року своєю заявою щодо відмови від
зайняття посади повністю підтвердила свій намір щодо звільнення з посади за
угодою сторін та небажання працювати на вказаній вище посаді. Оскільки ч.1 ст.
36 КЗпП України передбачає як підставу для звільнення угоду сторін, сторони
уклали таку угоду відповідно до вимог ст.ст. 6 ч.1, 207 ч.1, 638, 640 ч.1, 651
ч.1 ЦК України, єдиною істотною умовою якої є звільнення за угодою сторін.
Відповідач звільнив позивачку впродовж обумовленого нею строку, визначеного в
її заяві, яку вона подала 7 березня 2007 року. Не доведений позивачкою факт
заподіяння їй моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, з
яких Лаврик СВ. та Лукаш С.С. підтримали апеляційну скаргу, а позивачка проти
неї заперечує та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Позивачка свої вимоги мотивувала тим, що вона на підставі наказу від 26
вересня 2005 року працювала з 23 вересня 2005 року бібліотекарем 1 категорії,
що утримується за рахунок платних послуг підготовчих курсів Сумського
юридичного факультету Харківського національного університету внутрішніх справ.
Наказом від 18 квітня 2007 року вона звільнена з роботи з 20 квітня 2007 року
за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Заяву про звільнення її
змусили написати шляхом обману, оскільки керівник факультету запевнив, що після
звільнення вона знову буде працевлаштована в цьому університеті. Написавши 7
березня 2007 року заяву про звільнення за угодою сторін, не зазначила дату
звільнення, яку вона і відповідач не визначали. Про це її просив начальник
факультету. Вважає, що у відповідача не було підстав для її звільнення за
угодою сторін . Відповідач сам довільно визначив дату її звільнення. Просила
поновити її на роботі на посаді, яку займала до звільнення, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в сумі 1000
гр.

Вирішуючи спір та поновлюючи позивачку на роботі, суд першої інстанції
виходив з того, що при розірванні трудового договору за угодою сторін така
угода повинна бути досягнута в тому числі і по такій істотній умові, як час
припинення трудового договору. Заява позивачки про звільнення такої дати не містить,
і відповідач у неї цю дату не з'ясовував. Подаючи заяву про звільнення, в якій
дата звільнення не зазначена, ОСОБА_1.. не мала наміру створити для себе
юридичні наслідки у вигляді звільнення з роботи.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам
матеріального права.

Пункт 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачає як підставу припинення
трудового договору угоду сторін.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розглядами судами трудових спорів" від
06.11.1992 року з послідуючими змінами, при домовленості між працівником і
власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП України /за згодою сторін/
договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при взаємній згоді на це власника або
уповноваженого ним органу і працівника.

З матеріалів справи вбачається і судом першої інстанції вірно встановлено,
що ОСОБА_1. наказом № 34 о/с від 26.09.2005 року була прийнята на роботу на
посаду бібліотекаря І категорії / за рахунок посади секретар-друкарки
підготовчих курсів, до упорядкування організаційно-штатної структури філії/, що
утримується за рахунок платних послуг Сумської філії Харківського національного
університету внутрішніх справ з 23 вересня 2005 року з посадовим окладом у
розмірі 357 грн. на місяць.( а.с. З, 15-16,27).

До трудової книжки позивачки було внесено запис про призначення її на
посаду бібліотекаря І категорії, що утримується за рахунок платних послуг
Сумської філії ХНУВС ( а.с. 4).

07.03.2007 року ОСОБА_1. подала заяву на ім"я ректора Харківського
НУВС Пономаренко Г.О. з проханням звільнити її з займаної посади за угодою
сторін (а.с. 17).

13 квітня 2007 року ОСОБА_1. звернулась до відповідача з заявою про
призначення її на посаду бібліотекаря 1 категорії бібліотеки ( а.с. 21).

Наказом № 161 о/с від 18.04.2007 року ОСОБА_1. на
підставі її заяви від 7 березня 2007

року було звільнено з роботи як секретаря - друкарку
підготовчих курсів Сумського

юридичного факультету ХНУВС за угодою сторін ( п.1 ст. 36
КЗпП України) з 20 квітня 2007

року з виплатою компенсації за невикористану відпустку з
23 вересня     2006 року по 20

квітня 2007 року ( а.с. 5, 18-20).

15 травня 2007 року ОСОБА_1. звернулась до відповідача з заявою, в якій
прохала не реалізовувати її заяву про прийняття на посаду бібліотекаря від 13
квітня 2007 року ( а.с.22).

Зазначені обставини давали підстави місцевому суду
вважати, що фактично сторони не досягли згоди про звільнення позивачки за
угодою сторін, відповідач довільно визначив дату звільнення позивачки, яка
після подання 7 березня 2007 року заяви про звільнення, не зазначивши в ній
дату, продовжувала працювати до 20 квітня 2007 року, в зв'язку з чим її заява
про звільнення втратила силу.

Доводи апелянта
про те, що позивачка на виконання домовленості про звільнення за угодою сторін
і послідуюче прийняття її на роботу до університету написала 13 квітня 2007
року (ще до звільнення) заяву про прийняття її на роботу, від реалізації якої
відмовилась 15 травня 2007 року, не спростовують висновків суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачку, прийняту на роботу на посаду,
якої не було в штатному розкладі, що підтверджується і листом територіальної
державної інспекції праці у Сумській області та штатним розкладом Сумського
юридичного факультету університету внутрішніх справ, а також поясненнями
сторін, після звільнення обіцяли прийняти на роботу бібліотекарем за умови
відмови від частини своїх окладів на її користь працівниками бібліотеки, які
працювали на штатних посадах, чого не відбулось до і після її звільнення ( а.с.
28 -37).

Посилання апелянта на те, що позивачка вказала строк звільнення у заяві про
звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи, а саме з
заяви ОСОБА_1. про звільнення вбачається, що заява була подана позивачкою
07.03.2007 року, але в ній не був зазначений термін, з якого саме числа
позивачка просила її звільнити. Вона і відповідач цього строку взаємно не
визначили. Позиція відповідача про те, що поданням заяви 7 березня 2007 року
позивачкою був визначений тим самим термін її звільнення - не раніше цієї дати,
а після неї датою звільнення могла бути будь-яка дата, не грунтується на
вимогах закону. Не зазначення дати звільнення в заяві про звільнення
підтверджує, що, подаючи таку заяву, позивачка фактично не мала наміру
звільнятись з займаної посади.

Є помилковими посилання апелянта на те, що, оскільки спірне питання не
врегульоване нормами КЗпП України, між сторонами в трудових відносинах була
укладена угода, що відповідає вимогам ЦК
України. Така думка є хибною, оскільки трудові відносини, зокрема, порядок
прийняття на роботу та звільнення працівників, згідно ст.ст. З, 4 КЗпП України,
регулюються законодавством про працю. Норми цивільного законодавства, як це
передбачено в ст. 1 ЦК України,
на ці правовідносини не розповсюджуються. КЗпП України такого регулювання
трудових відносин за допомогою норм ЦК
України не передбачає.

Заподіяння моральної шкоди позивачці незаконним звільненням є очевидним,
розмір її відшкодування визначений з врахуванням всіх обставин справи і є
виваженим.

При розгляді даної справи місцевий суд вірно встановив обставини справи і
відповідні їм правовідносини, належним чином з"ясував та перевірив доводи
кожної сторони, дав об"єктивну оцінку доказам, наявним у справі,
переконливо обгрунтував висновки, викладені в рішенні. Доводи апеляційної
скарги цих висновків не спростовують, тому підстав для скасування рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника третьої особи Лукаша Сергія Станіславовича
Лаврика Сергія Володимировича відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 02 серпня 2007 року в даній
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в

касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня

набрання нею законної сили.