Справа № 22-ц-788/07                                           Головуючий в 1-й
33                                                            Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

25
вересня 2007 року                                                                 місто
Луцьк

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого
судді       Стрільчука В.А.

суддів                                            Здрилюк
О.І.,  Карпук А.К.

при
секретарі                                Савчук О.В.

з участю
представників позивача ОСОБА_1,  ОСОБА_2

відповідача                                   ОСОБА_3

представника
відповідача       ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту та визначення спільних
меж,  зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду від 26 липня
2007 року

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,  покликаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права,  неповне з"ясування обставин,  що мають значення для справи,  просила рішення суду скасувати,  справу направити на новий розгляд.

Оскаржуваним   рішенням
суду      відмовлено   у
задоволенні   позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про
встановлення земельного сервітуту,
визначення спільної межі. Задоволено зустрічний позов ОСОБА_3,
зобов"язано   ОСОБА_1   звільнити   частину
земельної   ділянки   та встановлено межу між присадибними
ділянками сторін.

Апелянт
вважає,  що судом не враховано про
використання спірної частини земельної ділянки упродовж 30 років,  неправильно вирахувано площу належної їй
земельної ділянки.

Апеляційну
скаргу слід відхилити,  а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки площею 0.105 га
АДРЕСА_1,  а ОСОБА_3 є
землекористувачем сусідньої земельної ділянки площею 0,  859 га,
що розташована АДРЕСА_2.

Оглядом
на місці встановлено,  що сторони
користуються земельними ділянками більшої площі,  ніж їм виділено і передано у власність.

З
матеріалів справи вбачається,  що
первинним власником земельної ділянки АДРЕСА_2 був ОСОБА_5,  після відчуження останнім будинку ОСОБА_6 -
останній набув відповідно права користування земельною ділянкою,  після чого знову продав будинок ОСОБА_3,  який на даний час є землекористувачем
земельної ділянки,  що межує з земельною
ділянкою ОСОБА_1

До 1978
року ОСОБА_1 користувалась
земельною ділянкою площею 1559 кв.
м.  та на певній
частині цієї ділянки знаходився господарський хлів,  до якого об лаштовано доїзд шириною 3.5
м,  що є на даний час спірним. /а.с. б/.
Рішенням виконкому Ратнівської селищної ради від 19 квітня 1978 року № 15 у
ОСОБА_1 вилучено частину земельної ділянки площею 0.02 га у зв"язку з
виділенням ОСОБА_5 земельної ділянки,  в
тому числі і тієї,  що використовувалась
для облаштування спірного заїзду та зобов"язано останнього перенести хлів
на земельну ділянку ОСОБА_1,  що останнім
виконано. / а.с.  9/. Отже,  у зв"язку з виділенням земельної ділянки
під забудову ОСОБА_5 та перенесенням господарського хліва на інше місце,  відпала потреба в існуючому заїзді. Та
обставина,  що попередні землекористувачі
сусідньої земельної ділянки -ОСОБА_5,  а
згодом - ОСОБА_6 не заперечували щодо заїзду ОСОБА_1 до господарського хліва по
належній їм земельній ділянці,  не
свідчить про наявність такого обов"язку для теперішнього землекористувача
- ОСОБА_3

Відповідно
до ч.1  ст.  98 ЗК України,  право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або
безплатне користування чужою земельною ділянкою. Однак,  земельний сервітут встановлюється,  коли зацікавлена особа не може іншим способом
задовольнити свої потреби.

Оскільки
розташування будівель і споруд,  а також
площа земельної ділянки ОСОБА_1 свідчить про наявність можливості на своїй
земельній ділянці облаштувати проїзд до хліва,
перенесеного із вилученої у неї земельної ділянки,  підстав для встановлення сервітуту не має.

Крім
того,  з наявної в матеріалах справи
схеми встановлення меж / а.с.  24 -
зворот/,   плану  зовнішніх меж земельної ділянки,   визначених при передачі   ОСОБА_1
у   приватну   власність
земельної   ділянки,  вбачається про відсутність запланованого
проїзду між садибами сторін./ а.с.  11/

Щодо вимоги
позивача про встановлення твердих меж,
то,  як свідчать матеріали
справи,  такі межі  існують і відповідають даним       земельно-кадастрової документації,  тому вимоги позивача є безпідставними. Отже,   суд
першої  інстанції підставно  відмовив
у  задоволенні     позову ОСОБА_1

Відповідно
до ч. 2  ст.  152 ЗК України,  власник земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю,  навіть якщо ці порушення не пов"язані з
позбавленням права володіння земельною ділянкою,  і відшкодування завданих збитків.

Як
вбачається з плану зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_1,  зазначених у виданому їй 26 лютого 1998 року
Державному акті на право приватної власності на землю,  земельна ділянка позивача має форму
різностороннього чотирикутника,  та від
точок від В до Г межує з
землями ОСОБА_6 / зараз - з землями ОСОБА_3/,  будь -
які зміщення межі в сторону сусідньої земельної ділянки відсутні,  межі визначені у вигляді прямої лінії.

В даному
судовому засіданні встановлено,  що
земельні ділянки сторін по межі,
визначеній літерами від В до Г
розділені огорожею. На даний час ОСОБА_1 у місці розташування
господарського хліва змістила на територію сусідньої земельної ділянки
огорожу,  змінивши розмір та обриси
належної їй ділянки,  яка набула форми
шестикутника,  а зміщення огорожі,  та відповідно - і меж,  створює ОСОБА_3 перешкоди у використанні
належної йому земельної ділянки та господарської споруди,  тобто,
порушує його права землекористувача.

Отже,  суд першої інстанції,  вирішуючи спір,  дійшов до вірного висновку та підставно
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
307,  308,  314,
315,  317 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Ратнівського районного суду від 26 липня 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з часу набрання рішенням законної сили.