АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

05 липня
2007 року
м.  Вінниця

Колегія  суддів
судової палати у  цивільних  справах
апеляційного  суду Вінницької
області в складі:

Головуючої
:Копаничук С. Г.

Суддів: Луценка
В.В.,  Голембевської Л.М.

при секретарі:
Торбасюк О.І.

за участю позивача ОСОБА_1..відповідачів ОСОБА_2,  ОСОБА_3 , їх представника -адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Вінниці цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м .Вінниці від 28.04.2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів , -

встановила:

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Вінниці
від 28.04.2007 року    в *   задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1просить зазначене рішення скасувати через порушення
судом норм матеріального і процесуального права , а по справі ухвалити нове
рішення , яким позов задоволити. Зазначив , що суд невірно застосував  ст.
ст. 347 ч. 1 , ч.3  ст. 3З 1 ЦК
України,  допустив невідповідність
висновків - суду обставинам-па еправі,
зокрема , суд встановив ще в ході-нродажу відповідачам - земельної
ділянки він відмовився від права власності на зведені на ній будівлі. Доказом
цього суд вважав довідку садового товариства , де він вказав про перехід права
власності на будівлі до відповідачів на підставі його заяви. Останньою він не
відмовлявся від права власності,
оскільки відповідачі не виконали усної домовленості про сплату йому за
будівлі 15 000 грн.

Заперечуючи
проти апеляційної скарги ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3вважають рішення суду законним і обґрунтованим , а доводи скарги
безпідставними,

Справа №22 - 1387   2007р.       Категорія: 12     Рішення постановлено під головуванням ГрабикаВ.В.

Доповідач:
Копаничук С. Г.

2

оскільки
вони    сплатили    визначену позивачем  суму
коштів  не  тільки
за земельну ділянку , а й за будівлі,
що знаходились на ній.

Заслухавши
доповідача,  осіб,  що беруть участь в справі,  перевіривши матеріали справи,  рішення суду та доводи апеляційної скарги ,
колегія суддів вважає,  що скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач
звернувся до суду з позовом про стягнення коштів , посилаючись нате,  що згідно усної домовленості з
відповідачами,  останні повинні були
сплатити йому кошти за будівлі,  які він
будував , проте які не прийняті в експлуатацію і знаходяться на проданій ним
земельній ділянці. При цьому позивач послався на відмову відповідачів від
вчинення правочину.

Постановляючи рішення по справі про відмову в позові суд виходив з
того,  щоОСОБА_1.,  будучи власником земельної ділянки на якій
знаходяться зведені ним та не прийняті в експлуатацію будівлі,  продав її відповідачам і договір
купівлі-продажу визнаний дійсним рішенням третейського суду. Встановивши,  що відчуження будівель не підтверджено
обов'язковими для цієї угоди письмовими доказами , суд визначив , що позивач є
власником лише будівельних матеріалів , з яких зведено будівлю. Розцінюючи
довідку , яку направив на адресу третейського суду голова садівничого
товариства,  де позивач посвідчив перехід
після продажу ділянки у власність відповідачів будівель розташовані на
ній,  як відмову останнього від ,  права власності на будівельні матеріали,  суд відмовив у задоволенні позову про
визнання права власності на будівлі.

Згідно  ст.
ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.  Під час ухвалення рішення
суд вирішує,  в тому числі,  чи мали місце обставини,  якими обґрунтовувались вимоги і заперечення
та якими доказами вони підтверджуються , які правовідносини виникають із
встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до них.

Згідно  ст.
331 ЦК України
право власності на нову річ,  яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею,  якщо інше не
встановлено договором або законом . Право власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки,  будівлі,  споруди тощо) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна).Якщо договором або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,  право
власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній
реєстрації,  право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До завершення будівництва " (створення ~ майна}
особа" вважається власником матеріалів, " обладнання тощо,  які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Суд
вірно встановив , що ОСОБА_1продав за 67 800 грн. належну йому на праві
власності земельну ділянку , а зведені ним на останній дачний будинок і
господарські споруди не могли бути предметом договору купівлі-продажу,  так як не були прийняті в експлуатацію. Також
суд вірно встановив , що за таких обставин ОСОБА_1являвся власником будівельних
матеріалів ;з яких вони зведені,  а не
будівель.

Крім того,  суд вірно критично оцінив
запевненняОСОБА_1про існування усної угоди на виконання якої відповідачі йому
повинні були сплатити за

з

будівлі
15 000 грн.,  оскільки даний факт
заперечувався відповідачами і не підтверджений належними і допустимими доказами
,  оскільки договір про їх відчуження
вимагає дотримання письмової форми та нотаріального посвідчення. Доказом
відсутності такої угоди може являтись і той факт,  що в ході розгляду справи ОСОБА_1збільшив
позовні вимоги до 25 000 грн.,  і при
цьому не вказував на існування будь-якої домовленості щодо сплати відповідачами
більшої суми .

Разом з
тим,  дійшовши вірного висновку про
необхідність відмови в позові , суд порушив норми процесуального права та
дійшов невірного висновку щодо підстав відмови.

Так , в
порушення  ст. 212 ЦПК України суд оцінив
докази   без врахування їх

-    належності
,  допустимості і відмовив у задоволенні
позову з підстав відмови

позивача від права власності на будівельні матеріали , що
підтверджується довідкою.

Вказуючи на те , що позивач не є власником будівель , а
має право лише на будівельні

матеріали,  від
яких він відмовився,  суд в якості
належного і допустимого доказу

відмови від права власності на будівлі розцінює довідку
дачного кооперативу про

перехід до відповідачів права власності на будівлі після
продажу земельної ділянки.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення цього факту
позивачем і

відсутність доказів відмови позивача від права власності
на будівлі в передбаченій

законом формі , тобто,
письмовій , а також відсутність у нього самого доказів права

власності на будівлі та відсутність позову як про
визнання такого права власності так

і про визнання договору купівлі-продажу їх дійсним.

Відповідно
до  ст. 347 ЦК України особа
може відмовитись від права власності на майно,
заявивши про це або вчинивши інші дії,
які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від
права власності на майно,  права на яке
підлягають державній реєстрації,  право
власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника
відповідного запису до державного реєстру. Суд не врахував , що позивач міг
відмовитись від права власності лише в передбаченій законом формі та будучи
власником будівель , а таким він не являвся. Крім того , суд не звернув
уваги,  що довідка за змістом містить
лише намір після продажу ділянки відмовитись і лише по його заяві , а останню
він не давав. Тому відмова в задоволенні позову з цих підстав необгрунтована і
підлягає зміні.

Суд
вірно встановив , що позивач права власності на будівлі не набув , а лише на
будівельні матеріали,  проте відмовив в
позові , фактично визнавши у нього право на будівлі ,  від яких він відмовився , відмовившись від
будівельних матеріалів. Суд також не звернув увагу "що за відсутності
підтвердження права власності у позивача на будівлі , відсутності позову про
визнання договору купівлі-продажу їх дійсним на час розгляду справи у позивача
відсутнє право вимоги стягнення коштів за них до

-    ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки поки що вони не
набули   прав на зазначене майно.

Враховуючи
викладене , а також те,  що належних
доказів існування угоди , за якою відповідачі повинні були сплатити ОСОБА_1.
вказану ним суму грошових коштів за будівлю останнім не надано,  продаж будівель їм позивач заперечує і позову
про визнання угоди купівлі-продажу будівель дійсним не заявляв,  та приймаючи до уваги , що ІНФОРМАЦІЯ_1 не
набули права власності на будівлі,
колегія суддів вважає , що свої позовні вимоги позивач не довів і йому
необхідно відмовити в позові з цих підстав , а не з підстав відмови його від
права власності на них шляхом

4

відмови від права на будівельні матеріали. На
підставі викладеного колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну
частину рішення,  вилучивши з неї
посилання суду,  як на підставу відмови в
позові встановлення факту відмови позивача від свого права на будівлі,  оскільки предметом зазначеного спору не було
набуття ним права на будівлі,  як особи ,
що збудувала їх,  а стягнення коштів за
будівлі,    які на думку позивача
перебувають у його власності.

За таких
обставин рішення суду підлягає зміні в частині обгрунтування відмови в позові ,
а в резолютивній частині рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись  ст.
ст. 307, 308, 315 ЦПК України , -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 28.04.2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців .