Справа № 22ц-1198/07                     Головуючий суду першої
інстанції: Димитров B.I.
34                                Суддя-доповідач
апеляційного суду: Кутова Т.З.
УХВАЛА

Іменем   України

25
червня 2007  року                         колегія суддів судової палати в цивільних
справах

апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючої:   Лисенка
П.П.,

суддів:                                                           Кутової
Т. З.,

Данилової
О. О.,

при
секретарі судового засідання:                Варміш
О.С. ,

за участю
позивачки  ОСОБА_1.,  відповідача
ОСОБА_2.,  його представника
ОСОБА_3.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського   районного суду м.   Миколаєва
від 21     березня     2007 року,
ухвалене за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту
перебування в шлюбних відносинах,
визнання права власності на 'А частину квартири та вселення та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою,  що втратила право користування житловим
приміщенням

встановила:

В квітні
2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на Уг
квартиру.

Позивача
зазначала,  що з відповідачем вона
перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1995 року. В період сумісного
проживання за сумісні кошти в 1999 році вони купили квартируАДРЕСА_1 на ім'я
відповідача. Крім цього сторони придбали побутову техніку,  а саме: телевізор чорно-білий
«Електрон»,  вартістю 300 грн.,  пилосос «LG»,  вартістю 740 грн.,  утюг «SIMENS»,  вартістю 120 грн.,  радіатор «DELONGHI»,  вартістю 650 грн.,  комп'ютер ,
вартістю 5400 грн.,  витяжку «ARDO»,  вартістю 300 грн.,  електричний водопідігрівач «ATLANTIK»,  вартістю 1200 грн.,  фен «SATURN»,  вартістю 39 грн.,  газову плиту «NORD»,  вартістю 450 грн.,  телевізор «SONY»,  вартістю 2500 грн.,  відеоплеєр « SONY»,  вартістю 320 грн.,  диван,
вартістю 1500 грн.,  набор
меблів,  вартістю 1100 грн.,  сканер,
вартістю 1100 грн.,  чайник «Bergoff»,  вартістю 130 грн.,  фотоапарат «NikonD70»,  вартістю 5500 грн.,  уголок
кухонний,  вартістю 800 грн.,  а всього
загальною вартістю 22149 грн.

Посилаючись
на те,  що сторони припинили сумісне
проживання і не досягли домовленості щодо користування сумісним майном,  позивачка просила встановити факт перебування
в шлюбних відносинах з відповідачем,
поділити сумісно нажите майно та виділити їй в натурі пилосос «LG»,
утюг «SIMENS»,
радіатор «DELONGHI»,
витяжку «ARDO»,
електричний водопідігрівач «ATLANTIK»,  фен «SATURN»,
газову плиту «NORD»,
телевізор   «SONY»,
відеоплеєр « SONY»,      набор меблів,  сканер,
чайник

«Bergoff»,
уголок кухонний та визнати за нею право власності на /4 частину
сумісної квартири.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 доповнила свої позовні вимоги та просила усунути
перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1шляхом вселення її в зазначене
житло,  посилаючись на те,  що вона за вказаною адресою
зареєстрована,  але відповідач перешкоджає
в її користуванні.

ОСОБА_1
в судовому засіданні пред'явив зустрічний позов про виселення,  а в подальшому,  уточнивши вимоги,  просив визнати ОСОБА_1 такою,  що втратила право користування спірним
житловим приміщенням,  посилаючись на те,  що остання не проживає в ній з червня 2005
року.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 21 березня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено вселити її
в квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2. відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду в частині задоволення
позову ОСОБА_1 про її вселення в спірну квартиру скасувати,  та в цій частині ухвалити нове рішення,  яким відмовити в задоволенні позову,  та задовольнити його позовні вимоги про
визнання останньої такою,  що втратила
право на користування спірним житлом,
посилаючись на те,  що   суд
не вірно оцінив докази по справі.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення учасників
процесу,  дослідивши докази по
справі,  судова колегія дійшла висновку,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно
до вимог п.1  ст.  303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції.

Як видно
з матеріалів справи і таке встановлено судом,
12 жовтня 1999 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу купив
квартируАДРЕСА_1,  яка зареєстрована в
БТІ (а.с.  9,  10).

В даній
квартирі з 11 січня 2000 року зареєстрований ОСОБА_1 і з 27 серпня 2001 року
значиться зареєстрованою позивачка,  як
співмешканка (а.с.  44).

Суд,  в межах заявлених вимог,  дійшов вірного висновку про те,  що позивачка в установленому законом порядку
за згодою власника вселилася в спірну квартиру,
а тому вона набула право користування даним житловим приміщенням.

Як
свідчить акт від 19 липня 2006 року ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі з
червня 2005 року. Між тим,  її не
проживання в спірній квартирі викликане неприязненими стосунками,  які склалися між сторонами,  що підтверджують самі сторони та таке
вбачається з висновку РО НГУ УМВД України в Миколаївській області про перевірку
за заявою ОСОБА_1 (а.с.  58 ). До того ж
відповідач змінив замки в спірній квартирі і таке перешкоджає позивачці в
користуванні житлом.

Враховуючи
наведені обставини,  суд обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про її вселення в квартиру АДРЕСА_1,  а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. про
визнання позивачки такою,  що втратила
право користування  житловим приміщенням
- відмовив.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що позивачка
є тимчасовим мешканцем,  протирічать
матеріалам справи,  а тому і не може бути
прийнято до уваги,  так як таке не
зазначено при її реєстрації.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  310,  315 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу    ОСОБА_2.     відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 21 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена у касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.