Справа 22-Ц-3403/2007 р.                                                                              Головуючий
1-їінстанції:Чередник В.Є.
Категорія :визнання договору                                                                                                                         Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 липня
2007 року  Судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого
- Коваленко І.П.,

суддів:             - Трішкової І.Ю.,Черкасова В.В.,

при секретарі - Ніколаєнко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.Харкова від 14 травня 2007 р. і ухвалу
Київського районного суду м.Харкова від 29 травня 2007 р. по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа - восьма Харків­ська державна нотаріальна контора
про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на 92/400
частини жилого будинку в порядку наслідування по заповіту,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2006 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнан­ня договору дарування недійсним, визнання права власності на
92/400 частини жилого будинку в порядку наслідування по заповіту, посилаючись
на те, що її матері ОСОБА_3 належало на праві власності 92/400 частини жилого
будинку з надвірними будівлями1' по АДРЕСА_1. 23.09.1997 р. мати подарувала
свою частину будинку своїй доньці ОСОБА_2 В 1998 р. ОСОБА_3 звернулась до суду
з позовом про визнання договору дарування недійсним, т.я. вона сподівалась, що
донька буде надавати допомогу.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від
02.09.1998 р. в позові
було відмовле­но. Ухвалою судової колегії з цивільних справ Харківського
обласного суду від 16.02.1999 р. рі­шення суду скасовано і справа повернута на
новий розгляд. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.12.2002 р.
позовна заява ОСОБА_3 була залишена без розгляду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Ще за життя ОСОБА_3 залишила заповіт на все
належне їй майно позивачці.

Позивачка просила визнати договір дарування недійсним,
т.я. мати при укладенні догово­ру була похилого віку, сподівалась на допомогу
відповідачки, але не отримала її.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, просила визнати
право власності на частину спірного жилого будинку.

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись не його недоведеність.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 14 травня 2007 р. в задоволенні позо­ву
повністю відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.05.2007 р. скасовані
заходи забез­печення позову у вигляді накладання арешту на 92/400 частини
жилого будинку по АДРЕСА_1.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить скасувати рішення
суду і ухвалити нове рі­шення по суті позовних вимог, посилаючись на
необ'єктивність суду і невідповідність висновків суду обставинам справи.

Також ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу суду про відміну забезпечення
позову, по­силаючись на те, що питання про відміну забезпечення позову
розглядалось в її відсутність. Крім того, вона оскаржує рішення суду, на
підставі якого скасовано забезпечення позову.

Судова колегія
вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм
належна оцінка і згідно вста­новленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам
ст.ст. 10,11,60,212,215 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на праві
власності належало 92/400 части­ни жилого будинку по АДРЕСА_1.

23.09.1997 р.
ОСОБА_3 подарувала належну їй частину будинку своїй доньці ОСОБА_2

В 1998 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання договору
дарування недій­сним, т.я. вона сподівалась, що донька буде надавати допомогу.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 02.09.1998 р. в позові було
відмовле­но. Ухвалою судової колегії з цивільних справ Харківського обласного
суду від 16.02.1999 р. рі­шення суду скасовано і справа повернута на новий
розгляд. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.12.2002 р. позовна
заява ОСОБА_3 була залишена без розгляду. Зазначена ухвала суду оскаржена не
була.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Ще за життя ОСОБА_3 залишила заповіт на все
належне їй майно позивачці.

ОСОБА_1, яка вважає себе спадкоємицею після смерті ОСОБА_3, просила визнати
до­говір дарування недійсним, укладеним внаслідок помилки, посилаючись на ст..56 ЦК України (1963
р.).

Але ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції ОСОБА_1 не
надала доказів, які б свідчили про укладення ОСОБА_3 договору дарування
внаслідок помилки.

При таких обставинах суд першої інстанції обгрунтованно відмовив ОСОБА_1 в
задо­воленні позову про визнання договору дарування недійсним..

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Підстав для
скасування чи зміни рішення не має.

Також судова колегія не вбачає підстав для скасування ухвали суду про
скасування забез­печення позову у вигляді накладення арешту на спірну частину
будинку.

Відповідно до ст..
154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи
забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили.
Проте суд може після ухвалення судового рішення постановити ухвалу про
скасування заходів забезпе­чення позову.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з
одних лише формальних мірку­вань.

Оскільки рішення суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстав для скасу­вання оскаржуваної ухвали   немає

Керуючись ст.хт.
303,307,308,312, 314,319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 14 травня
2007 р. і ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 29 травня 2007 р
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення.