Справа №22ц-3967/07 р.                                                  Головуючий
Категорія - 29                                                                          Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 квітня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді:                        Бугрим Л.М.

суддів:                                                        Рецебуринського
Ю.Й.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:     Іванові В.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1на рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 16 березня 2007 р. по справі за позовомОСОБА_1до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - державне комунальне підприємство
„Житлово-експлуатаційне об'єднання Куйбишевського району м. Донецька"
(далі ЖЕО) про визнання права користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, в 1972 року її мати - ОСОБА_2
на склад сімї з 6 осіб, в тому числі і на неї, отримала АДРЕСА_1. В 1985 р. у
зв'язку з реєстрацією шлюбу, вона виписалася зі спірної квартири і вибула на
постійне місце проживання до свого чоловіка. В 2001 р. її шлюб було розірвано і
у листопаді 2002 p.,
з дозволу відповідачів по справі, вона повернулася проживати в спірну
квартиру разом зі своєю неповнолітньою донькою. Оскільки вона є рідною донькою
основного наймача ОСОБА_2, являється членом її сімї, несли витрати на оплату
комунальних послуг по квартирі, то просила визнати за нею право користування
жилим приміщенням.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16 березня 2007 р.
ОСОБА_1було відмовлено у задоволенні позову про визнання права користування
жилим приміщенням в АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 принесла
апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати як таке, що не
відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи, яким
суд дав неправильну правову оцінку. Просила постановити нове рішенням, яким
задовольнити її вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що сул
необгрунтовано зробив висновки про те, що вона не має право на жиле приміщення,
оскільки не являється членом сімї наймача. Суд також безпідставно не прийняв до
уваги її доводи про те, ще вона з відповідачами знаходиться у родинних
відносинах, з 2002 р. за їх згодою вселилася де спірної квартири і несла
витрати по оплаті комунальних послуг. Крім того, суд за її клопотання*, не вжив
заходів щодо забезпечення позову, а тривалість розгляду справу дала можливісті
відповідачам приватизувати квартиру.

У судовому засіданні позивачка апеляційну скаргу підтримала і просила її
задовольнити ; повному обсязі.

Відповідачі проти апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити, а
рішення суд залишити без зміни.

Представник третьої особи ДКП „ЖЕО Куйбишевського району
м. Донецька" до судового засідання не прибув, про день, час та місце
слухання справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового за таких
підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1у задоволенні позову, суд виходив з
того, що відповідачі являються власниками спірної квартири. Останні згоди на
постійне користування їх майном позивачці, яка мешкає в їх квартирі не як член
сім'ї, не давали і тому не має підстав для позбавлення їх свого права
власності.

Між тим, такі висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи та нормам матеріального права, що відповідно до вимог п.п.
3,4 ч.І ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що позивачка
являється рідною донькою ОСОБА_2 та рідною сестрою ОСОБА_3 На день звернення
позивачки до суду, ОСОБА_2 була основним наймачем АДРЕСА_1, статус якою був -
комунальна власність (державний фонд). Відповідачі зареєстровані в спірній
квартирі, хоча фактично в ній не проживають. Основний наймач протягом тривалого
часу проживає заАДРЕСА_2, де після повернення з місць позбавлення волі
поселився і ОСОБА_3 З листопада 2002 р. позивачка, у зв'язку з виникненням
напружених стосунків з колишнім чоловіком, з дозволу відповідачів вселилася в
спірну квартиру разом з неповнолітньою донькою.

В період знаходження справи на розгляді в суді першої інстанції (у грудні
2006р.), відповідачі приватизували спірну квартиру.

Відповідно до вимог ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому
порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним,
вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при
вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи, проти чого не заперечують сторони,
позивачка у листопаді 2002 р. у зв'язку з виникненням напружених стосунків з
колишнім чоловіком, за усною згодою відповідачів, вселилася в спірну квартиру.

Згідно вказаної норми закону, а також згідно п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 р. №2 (з подальшими
змінами та доповненнями), обов'язковим критерієм для набуття права користування
жилим приміщенням, є проживання однією сім'єю з основним наймачем (член сім'ї
наймача).

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом
з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають
із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо
особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї
наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають
такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до встановлених судом обставин, з 1985 р. позивачка (донька
основного наймача жилого приміщення) перестала бути членом сім'ї наймача,
виписалася з квартири і вселилася до спірного приміщення в 2002 p., хоча
і за усною згодою відповідачів, але ні як член сім'ї ОСОБА_2, оскільки остання
в спірній квартирі не проживає більш 10 років. Відповідачка ОСОБА_2 проживає в
м. Мар'їнці у приватному будинку зі своїм співмешканцем, в який також поселився
відповідач ОСОБА_3 після звільнення з міст позбавлення волі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи до 2002 р.
позивачка проживала в м. Авдіівка у приватному будинку, придбаному період шлюбу
і виписалася з нього тільки у вересні 2006 р. перед зверненням до суду з
вказаним позовом.

Таким чином, позивачкою не надано доказів того, що вона
являється членом сім'ї основного наймача, а тому її позов задоволенню не
підлягає.

Щодо висновків суду про порушення права власності
відповідачів, то вказані обставини не можуть бути підставами для відмови
позивачці у задоволенні її вимог, оскільки власниками спірної квартири
відповідачі стали після звернення ОСОБА_1 до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.І п.2, 309 ч.І
п.4, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Куйбишевського районного суду м. Донецька від 16 березня 2007 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позову, пред'явленого до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа державне комунальне підприємство „Житлово-експлуатаційне
об'єднання Куйбишевського району м. Донецька" про визнання права
користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1 відмовити.

Рушення набирає законної сили з дня його проголошення, але може бути
оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання чинності.