Справа №22ц-2357/2007р.                         Головуючий у 1 інстанції:
40                                                     Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
травня 2007р.                                Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого:
Краснощокової Н.С.

суддів: Кіянової
С.В., Прокопчук Л.М.

при
секретарі:   Таранець В.О.

за участю      представника  позивача ОСОБА_2

розглянув
у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Київського районного суду м. Донецька від 29 грнудня 2003р. у справі за позовом
ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Донбаська індустріальна компанія"
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні
2001р. ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ТОВ „Донбаська індустріальна компанія" про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та моральної шкоди. Посилався на те, що він працював генеральним директором
вказаного товариства з 14 червня 1999р. В засіданні Господарського суду
Луганської області 9 жовтня 2001р. йому стало відомо, що він звільнений з
роботи загальними зборами учасників товариства 26 червня 2001р. Звільнення
проведено по невідомим йому причинам, з порушенням вимог законодавства. Тому
просив поновити його на роботі, визнати протокол загальних зборів учасників ТОВ
„Донбаська індустріальна компанія" недійсним, відшкодувати моральну шкоду
у розмірі 2000 грн.

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 11 липня 2002р. у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 24 жовтня 2002р. рішення скасовано,
справу направлено на новий  судовий
розгляд.

Ухвалою
Київського районного суду м. Донецька від 29 грудня 2003р. позов ОСОБА_1 залишено без
розгляду.

У
апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду, посилається на її
неправильність. Зокрема, вказує на те, що під час розгляду справи відносно
нього безпідставно було порушено кримінальні справи. 16 серпня 2002р. та 1
квітня 2003р. його було оголошено в розшук. Ураховуючи ці обставини він не міг
бути присутнім в судових засіданнях особисто, але в засіданнях, про які відомо,
був його представник. Коли суддею було винесено ухвалу про визнання його явки
до суду обов'язковою він написав особисті пояснення, у яких вказав все, що знав
з приводу спору та свої міркування, а також те, що доповнити особисто йому
нічого. Просив розглянути справу без його участі. Тому справу можливо було
розглянути без його участі, законних підстав для залишення його позовної заяви
без розгляду не було. Всі незаконно порушені проти нього кримінальні справи
були припинені 8.12.2005р. Влітку 2006р. він отримав довідку про те, що вже не
перебуває у розшуку. Про існування ухвали від 29.12.2003р. йому стало

відомо  27.12.2006р.
Просить ухвалу скасувати і направити справу для розгляду по суті позову.

В
засіданні апеляційного суду представник позивача підтримувала апеляційну скаргу
і просила   скасувати ухвалу суду, справу
направити на новий судовий розгляд.

Суд
першої інстанції при постановлені ухвали виходив із того, що справа
неодноразово призначалась до розгляду, однак не розглянута через неявку
позивача. Ухвалою від 25.06.2003р. визнано його явку в судове засідання
обов'язковою для дачі особистих пояснень. Встановлено, що за місцем реєстрації
він не проживає, за адресою, вказаною представником позивача у м. Луганську
позивач також не проживає. Відносно позивача порушено ряд кримінальних справ,
за якими він оголошений у розшук. За повідомленням прокурора Калінінського
району м. Донецька місцезнаходження ОСОБА_1 не
встановлено. Оскільки справа не може бути розглянута у відсутності позивача
через відсутність у ній достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін, а
позивач в судове засідання не явився суд залишив його позов без розгляду.

Заслухавши
доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно з
п.4 ст. 229 ЦПК України 1963р., який діяв на час розгляду судом справи, суд
залишає заяву без розгляду у випадку неявки в судове засідання позивача за
викликом суду без поважних причин або повторної неявки позивача за викликом
суду незалежно від причин (ст. 172 цього Кодексу).

Частиною
3 ст. 172 ЦПК України 1963р. передбачено, що у разі повторної неявки в судове
засідання, незалежно від причин, позивача або відповідача, яким повідомлено у
встановленому порядку про час і місце судового засідання, суд розглядає справу
за наявності у справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
У разі, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка не з'явилась, дала особисті
пояснення, він відкладає розгляд справи. Викликати позивача або відповідача для
особистих пояснень можна і тоді, коли у справі беруть участь їх представники.

Частиною
4 ст. 172 ЦПК України 1963р. визначено, що у разі неявки в судове засідання
позивача без поважних причин за викликом суду відповідно до частини третьої
цієї статті або його повторної неявки за викликом суду незалежно від причин суд
залишає заяву без розгляду (пункт 4 статті 229 цього Кодексу).

Із
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після
скасування рішення від 11.07.2002р. за його апеляційною скаргою і направлення
справи на новий судовий розгляд жодного разу не явився в судове засідання.

Ухвалою
від 25 червня 2003р. визнано обов'язковою явку позивача в судове засідання. (а.
с. 333).

В
судових засіданнях приймав участь представник позивача, який діяв на підставі
довіреності від позивача - ОСОБА_3 Судові повістки за адресою, яку повідомив
позивач не вручені, іншої адреси позивач суду не повідомив, хоч ст. 95 ЦПК
України 1963р. на сторони покладено обов'язок повідомляти суд про зміну своєї
адреси, а також про причини неявки в судове засідання. За адресою, яку
повідомив представник позивача у м. Луганську (а. с. 384 об.) судова повістка
також не вручена (а.с.399, 417).

За
інформацією прокурора Калінінського району м. Донецька від 23.12.2003р.
прокуратурою Калінінського району м. Донецька у кримінальній справі за фактами
крадіжки печатки та штампу ТОВ „Донбаська індустріальна компанія" відносно
ОСОБА_1 його
місцезнаходження не встановлено.

Тому суд
підставно у відповідності з вимогами статей 172 ч.3,4 та 229 п.4 ЦПК України
1963р.   виніс ухвалу про залишення
позову ОСОБА_1 без
розгляду.

Доводи
апеляційної скарги про те, що у справі приймав участь представник позивача і
суд мав розглядати справу  без участі
позивача необгрунтовані, суд  виносив

ухвалу про
визнання явки позивача до суду обов'язковою для дачі особистих пояснень і з
врахуванням предмету позову - поновлення на роботі обгрунтовано визнав про
неможливість розгляду справи без участі позивача, оскільки у справі відсутні
достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін.

Доводи
скарги про те, що позивача направляв заяву із особистими поясненнями та
проханням розглянути справу без нього не можуть бути підставою для скасування
рішення. Оскільки така заява направлена представником позивача до суду лише 13
січня 2004р. (а.с.435), тобто після постановления
оскаржуваної ухвали.

Необгрунтовані
та не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на поважність причин
неявки до суду, а саме - знаходження його у розшуку за кримінальними справами,
зазначені обставини не  є поважними.

Інші
доводи скарги висновків суду не спростовують. Ухвала суду відповідає вимогам
процесуального закону і підстав для її
скасування немає.

Керуючись ст.ст.
307,308, 313,315   ЦПК України,
Апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу
Київського районного суду м. Донецька від 29 грудня 2003р. залишити без зміни.

Ухвала
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна
скарга може бути подана протягом 2-х місяців з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.