Справа
22 ц- 1385/07                      Головуючий у першій
інстанції - Димитров В I
- 29                                   Доповідач
апеляційної інстанції- Данилова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
вересня 2007 року                                                                м
Миколаїв

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі

головуючого     Лисенка
П П

суддів                    Данилової О О ,  Кутової Т З

при
секретарі    Гапєєвій Т В за участю
позивача ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2   та його представника - ОСОБА_3 розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м   Миколаєва від 17 квітня 2007 року по
цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про вселення до жилого приміщення та виселення відповідача та
зустрічним позовом

ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання такою,  що втратила
права користування жилим приміщенням

УСТАНОВИЛА

У червні 2006
року ОСОБА_1  звернулась з позовом до
ОСОБА_2.  про вселення з  неповнолітньою дитиною до  квартири АДРЕСА_1 та виселення з квартири
відповідача

Позивачка
посилалася на те,  що вона з сином
ОСОБА_4,  1990 року народження,  зареєстрована у цій квартирі та має право
користуватися нею Протягом тривалого часу ОСОБА_2 створював неможливі умови для
сумісного проживання,  що примусило їі з
дитиною у 2004 році тимчасово залишити житло,
а після їі вселення до квартири у січні 2006 року ОСОБА_2 вигнав п

У
вересні 2006 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом про визнання ОСОБА_1
такою,  що втратила право користування
спірною квартирою,  посилаючись на
те,  що у липні 2004 року позивачка з
сином добровільно залишили житло,  більш
ніж шість місяців не користувалася ним,
а з січня 2006 року живе у співмешканця

Рішенням
Ленінського районного суду м Миколаєва від 17 квітня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено частково ОСОБА_1з неповнолітнім ОСОБА_4 вселена до квартири У
задоволенні вимог про виселення ОСОБА_2 та у задоволенні зустрічних вимог про
визнання ОСОБА_1 такою,  що втратила
право на користування жилим приміщення,
відмовлено

Сторони не
погодилися з рішенням суду та його оскаржили

ОСОБА_1
не погодилася з висновком суду про відсутність підстав для виселення
ОСОБА_2   із спірної квартири та просила
задовольнити ці вимоги,

посилаючись на наявні у матеріалах справи докази про неправомірні дії
відповідача та обставини,  які свідчать
про втрату ним права користування жилим приміщенням.

ОСОБА_2.  в апеляційній скарзі просив рішення
скасувати,  його зустрічні позовні вимоги
задовольнити,  а ОСОБА_1. відмовити у
вселенні до квартири. При цьому відповідач посилався на невірну оцінку судом
зібраних доказів.

Перевіривши
законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних
скарг,  колегія не вбачає підстав для їх
задоволення,  виходячи з наступного.

З
матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено,  що в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 мають
право на проживання ОСОБА_2. ,  ОСОБА_1 та їх неповнолітній син ОСОБА_4  У липні 2004 року після скандалу з
бійкою позивачка була змушена залишити квартиру та тимчасово поселилися по-сусідству
у тому ж дворі. Шлюб між сторонами було розірвано у жовтні 2004 року. У січні
2006 року ОСОБА_1 знову вселилася у квартиру,
але ОСОБА_2.  вигнав її.

За таких
обставин суд дійшов обгрунтованого висновку,
що ОСОБА_1 не проживала у спірному приміщенні з липня 2004 року через
неприязні стосунки з ОСОБА_2 та створені ним перешкоди.

Оцінивши
причини відсутності ОСОБА_1 як поважні,
та встановивши,  що вона не
втратила намір відноситися до цього помешкання як свого постійного місця
проживання /сплачувала комунальні витрати,
у 2006 році вселилася у квартиру/,
суд відповідно до  ст.  ст.  64
та 71 ЖК України відмовив у задоволенні вимог про визнання позивачки
такою,  що втратила право на проживання у
квартирі,  та вселив її.

Доводи
відповідача про відсутність поважних причин відсутності позивачки в квартирі
були предметом судового дослідження,  та
спростовуються матеріалами справи. Посилання на неможливість спільного
проживання у однокімнатній квартирі не мають правового значення,  бо з такими обставинами закон не пов'язує
втрату права користування жилим приміщенням.

Колегія
не може прийняти до уваги і доводи позивачки про те,  що ОСОБА_2.  втратив права користування жилим приміщенням,  бо рішення суду першої інстанції
перевіряється в межах вимог,  заявлених у
суді першої інстанції. Інших доводів апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить

Оскільки
судове рішення відповідає нормам житлового законодавства та ухвалене з
дотримання процесуальних норм,  колегія
не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись  ст.  ст.
308,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_1 дхилити,  а
рішення Ленінського районного м.
Миколаєва від 17 квітня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення ,  але протягом двох місяців з цього моменту
може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України.