Справа № 22ц-1487/2007                                                   Головуючий
у першій інстанції -
Василенко Ю.Л. Доповідач - Лазоренко M.I.
УХВАЛА

іменем      України

18
жовтня 2007 року                                                                                           місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області у складі:

головуючого
судді - Бобрової І.О. суддів - Лазоренка М.І., Редьки А.Г. при секретарі -
Рябчук С.В. за участю - ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Талалаївського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого
незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном, -

встановив:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
районного суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Талалаївського районного суду від 10 серпня 2007
року позовні

вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Суд вирішив усунути
перешкоди в

користуванні ОСОБА_2 кімнатою НОМЕР_1 площею 6,9 м2 та
кімнатою НОМЕР_2 площею 15,2 м2 нежитлового приміщення розташованого в АДРЕСА_1 звільнивши їх
від

предметів,
майна, обладнання, які в них знаходяться та зобов"язати ОСОБА_1 передати
ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей в дані кімнати.

В іншій частині
позовних вимог - ОСОБА_2 відмовлено.

При
ухваленні даного рішення суд виходив з того, що 3 жовтня 2006 року ухвалою
Талалаївського районного суду визнана мирова угода укладена між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1. щодо розподілу спільного майна подружжя, за умовами якої за ОСОБА_2
залишається у власності нежитлова будівля в АДРЕСА_1, нежитлова будівля в АДРЕСА_2, нежитлова будівля в АДРЕСА_3, не житлова будівля в АДРЕСА_4, не житлова будівля в АДРЕСА_5 . Відповідачці ОСОБА_1, також залишається у власності автомобіль Mercedes-benz 208D та
житловий будинок в АДРЕСА_6. Зазначена ухвала суду набрала законної сили.
Частиною 1 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є спільною сумісною
власністю, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У
разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього
припиняється (ч.3 ст. 372 ЦК
України).

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що рішення не відповідає обставинам
справи, а саме: відповідно до мирової угоди від 03.10.2006 p., укладеної між
апелянтом та ОСОБА_2 у справі про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_2.
зобов'язувався нотаріально посвідченим договором дарування оформити частину
магазину (частина буде визначена Прилуцьким МБТІ), яка знаходиться в АДРЕСА_7 на користь
неповнолітньої доньки ОСОБА_3. Під час укладення мирової угоди мова йшлася про
дарування саме тієї частини магазину, яку апелянт займала на час укладення
угоди, оскільки вона має окремий вихід, документально оформлена і облаштована
як магазин. Та ж частина, яку хоче подарувати ОСОБА_2. не є частиною магазину,
а за своїм призначенням є котельнею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4.,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 1991 року
сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20 квітня 2004 року.
21 листопада 2001 року позивач придбав у ОСОБА_5. нежитлове приміщення,
розташоване в АДРЕСА_7, що підтверджується копією нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 21 листопада 2001 року. З жовтня 2006 року ухвалою
Талалаївського районного суду визнана мирова угода, укладена між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1. щодо розподілу спільного майна подружжя.

Також встановлено, що відповідачка після розірвання шлюбу , з 2004 року і
по даний час, користується частиною нежитлового приміщення в АДРЕСА_2, а саме
кімнатами, які згідно технічного паспорту будівлі позначені № 1, площею 6,9 м2
та № 2 площею 15,2 м2, а позивач ОСОБА_2. не має доступу до даних кімнат.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з
моменту набрання законної сили ухвали Талалаївського районного суду від З
жовтня 2006 року ОСОБА_2. є одноособово власником нежитлової будівлі
розташованої в АДРЕСА_2.

Відповідно
до ст. 391 ЦК України
право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Доводи апеляційної
скарги про те, що ОСОБА_2. відповідно до мирової угоди повинен подарувати
доньці частину нежитлового приміщення в АДРЕСА_2, а саме ті кімнати, якими вона
зараз користується, не заслуговують на увагу, оскільки питання виконання
мирової угоди, яка визнана судом повинно вирішуватись відповідно до Закону
України „ Про виконавче провадження" шляхом відкриття виконавчого
провадження і забезпечення примусового виконання ухвали державною виконавчою
службою. Невиконання мирової угоди позивачем не може бути підставою для відмови
у задоволенні його позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.209,218, 303, 307,.308, 313-315, 317, 319   ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити. Рішення
Талалаївського   районного
суду   Чернігівської області від 10
серпня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.