РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26
червня 2007 року                                                                                      м.  Ужгород

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської
області у складі:

головуючої                                   -           судді Кожух О.А.

суддів                                            -           Кондор Р.Ю.,  Леско В.В.

при
секретарі        -                                  БайзатС. Ю.

за
участю: апелянта - ОСОБА_1,  його представника - ОСОБА_2,  представника позивача - ОСОБА_3 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на
рішення Тячівського районного суду від 23 березня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання договору доручення та відшкодування
шкоди,  -

встановила:

У січні
2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом,
та,  змінивши і уточнивши позовні
вимоги,  просив суд визнати розірваними
договора доручення,  укладені між ним та
відповідачем,  в зв'язку з істотними
порушеннями умов договору відповідачем; стягнути з відповідача 27716, 6 грн.

Свої
позовні вимоги мотивував тим,  що 3
березня 2005 року він надав ОСОБА_1 500 доларів США,  а у червні 2006 року - ще 670 доларів США для
закупі­влі заготовок з дубу для виготовлення дерев'яних сходин. Станом на 11
серпня 2006 року ця сума становила 5908, 5 грн. Згідно розписок відповідач
зобов'язувався заве­зти весь матеріал до 25 червня 2006 року. Крім того,  за дорученням позивача тре­тьою особою 24
листопада 2005 року на ім'я ОСОБА_1 було здійснено переказ коштів в сумі 3600
грн. також для придбання заготовок для виготовлення сходин. Однак на час
звернення до суду відповідач матеріал позивачеві не завіз,  коштів не повернув,  на телефонні дзвінки не відповідав. Позивач
вважав,  що між ним та від­повідачем було
укладено договори доручення,  і
відповідачем було порушено вимоги
ст.   ст.  1004,
1006 ЦК України. Оскільки відповідач відмовляється від виконання своїх
обов'язків,  позивач вважає,  що договір повинен бути розірваним і
відповідачем по­винні бути повернуті гроші. Також,  посилаючись на п. 5  ст.
653 ЦК України просив,  стягнути з
відповідача завдані збитки,  що були
передбачені і у розписці відповідача - 1 % від загальної суми замовлення за
кожен день прострочки виконання дору­чення,
що станом на 10 березня 2007 року становило 15240, 9 грн. Крім
того,  відпо­відач з листопада 2005 по
березень 2007 року (15 місяців) користувався коштами позивача в сумі 3600
грн.,  за що повинен сплатити 367, 2 грн.
- відсотки на рівні об­лікової ставки НБУ. Основна сума боргу за розрахунками
позивача становить 25216, 6 грн. та 2500 грн. - витрати на правову допомогу.

Рішенням
Тячівського районного суду від 23 березня 2007 року позов задоволено частково.
Визнано договора доручення
від 20 травня 2005 року та від 24 листопада 2005 року укладені між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 на заготівлю

Справа №
22 - ц -848/07                                                             Номер
рядка статистичного звіту: 11

Головуючий в першій інстанції: Решетар В.І.

Доповідач: Кожух О.А.

2

закупку виробів
з дуба для виготовлення дерев'яних сходинок - розірваними. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_4 25269, 17 грн.,  з
яких: 5908, 50 та 3600 грн - суми основного боргу; 15240,  90 грн. - пеня в за 285 діб; 367, 20 грн. -
8, 5 % річних за користування протягом 15 місяців сумою 3600 грн.; 152, 57 грн.
- судові витрати. У стягненні 2500 грн. витрат на правову допомогу -
відмовлено.

Відповідач
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі,  вказуючи
на неповне з'ясування судом обставин,
Іщо мають значення для справи,
просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення,  яким відмовити в задоволенні
позову.

В
надісланих на адресу апеляційного суду запереченнях позивач просить рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення осіб,  що з'явились в судове засідання,  дослідивши матеріали справ,  перевіривши законність і обгрунтованість
рішення та обговоривши доводи апеляційної скарги,  колегія суддів вважає за необхідне її
задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст.
11,  59,  60 ЦПК України,  суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі,  кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень,  доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях,  а обставини
справи,  які за законом мають бути
підтверджені певними засобами доказування,
не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції ( ст.
303 ЦПК України).

Позивач
вважав,  і з цим погодився суд першої
інстанції,  задовольняючи позовні
вимоги,  що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 20
травня 2005 року та 24 листопада 2005 року були укладені договора доручення на
заготівлю та закупку виробів з дуба для виготовлення дерев'яних сходинок.

Проте
відповідно до  ст.  1000 ЦК
України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.
Правочин,  вчинений повіреним,  створює,
змінює,  припиняє цивільні права
та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне
право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або
частини юридичних дій,  передбачених
договором.  У договорі можуть бути
встановлені строк дії такого доручення та (або) територія,  у межах якої є чинним виключне право
повіреного.

За своєю
правовою природою договір доручення є різновидом договорів про надання
послуг,    і

Як
вказував позивач,  так не заперечував і
відповідач,  кошти останньому надавались
та пересилались для закупівлі заготовок для виготовлення сходів,  які робив відповідач та зобов'язувався
завезти до первиного строку. Виходячи з дійсних відносин,  що склались між сторонами,  на думку колегії,  фактично мав місце договір підряду,  і ці і відносини регулюються відповідними
нормами цивільного законодавства

Таким
чином,  судом першої інстанції було
зроблено висновок про характер спірних правовідносин та фактичні
взаємовідносини сторін,  який не
відповідає обставинам справи,  і
застосовано закон щодо договору доручення,
який не поширюється на правовідносини,
що склались між сторонами.

За таких
обставин судова колегія дійшла висновку,
що між сторонами не було укладено договорів доручення,  і вимога позивача про їх розірвання є
безпідставною та не підлягає до задоволення. Том_у рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Свою вимогу про стягнення коштів та відшкодування шкоди позивач мотивував
тим,  що відповідачем було істотно
порушено умови саме договорів

з

доручення.
Оскільки договори доручення між сторонами не укладались,  тому підстав для стягнення коштів за
порушення умов саме договорів доручення немає.

Зважаючи
на викладене судова колегія вважає,  що
рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі і у позові
ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись  ст.
ст.  209,  304,
п.2 ч.1  ст.  307,
309,  313,  314,
315,  317,  319 ЦПК України,  колегія суддів,  -

вирішила

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Тячівського районного суду від 23 березня 2007 року - скасувати та ухвалити
нове рішення,  яким у позові ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про розірвання договору доручення та відшкодування шкоди -відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення,  проте може бути оскаржене
в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання законної сили шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.