Справа № 22ц -1037/2007 р.                                         Головуючий
у першій інстанції -
- цивільна           Доповідач - Боброва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2007 р.

Апеляційний суд
Чернігівської області

у складі:

головуючого - судді:      Бобрової І.О.,

суддів:                                    Редьки А.Г.,
Зінченко С.П.,

при секретарі:                       Рачової І.І.,

за участю:                              Представників
позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_1,
представника відповідача особи Авдошина
Д.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду від 27 квітня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об'єднання
„Південно-Західна залізниця" та ПЧ-1 Конотопської дистанції колії
Південно-Західної залізниці про поновлення строку для звернення до суду,
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2006 року позивач звернувся з позовом в якому
зазначив, що він працював монтером колії ПЧ - 1 Конотопської дистанції колії з
10.07.2006 року, в п'ятницю 22.09.2006 р. він підміняв чергового по переїзду.
На початку десятої години на переїзд прийшов майстер, який побачив під столом
пляшку з під пива. Він почав звинувачувати позивача в тому, що останній
знаходиться в нетверезому стані. Позивач заперечував, однак майстер відправив
його додому. Після вихідних 25.09.2006 р. позивача не допустили до роботи і
примусили написати заяву про звільнення за власним бажанням з 22.09.2006 р.
Позивач вважає своє звільнення незаконним, тому просив поновити його на роботі
на посаді монтера, стягнувши на його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Крім того позивач вважає, що строк на подачу позовної
заяви ним пропущений не був, оскільки своє незаконне звільнення він оскаржував
у різні

інстанції,
однак тільки 22.11.2006 р. з Конотопської транспортної прокуратури надійшла
відповідь з рекомендацією звернутися до суду. Просив поновити йому строк
звернення до суду.

Під час розгляду справи в якості належного відповідача у
справі було притягнуто Державне територіально-галузеве об'єднання
„Південно-Західна залізниця", а ПЧ-1 Конотопська дистанція колії
Південно-Західної залізниці залишена в якості співвідповідача (а.с.28).

Рішенням Корюківського районного суду від 27 квітня 2007
р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено на тій підставі, що надані
відповідачем матеріали повністю підтверджують правомірність звільнення позивача
за власним бажанням. Крім того суд зазначив, що позивачем безпідставно
пропущений строк звернення до суду, оскільки скарги в різні інстанції щодо
незаконного звільнення писала матір позивача, а не його матір.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду від 27.04.2007
року і ухвалити нове рішення про поновлення йому строку звернення до суду,
поновлення його на посаді монтера колії у відповідача та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу. Апелянт посилається на те, що суд
безпідставно відмовив йому у поновлені строку звернення до суду, оскільки його
матір від його імені зверталася до різних установ з вимогою розібратися у
незаконному звільненні. Також, на думку апелянта, суд не прийняв до уваги того
факту, що заява про звільнення була написана під тиском адміністрації під
диктовку зав. кадрами і він був звільнений без відпрацювання двотижневого терміну.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що
апеляційна скарга підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню з
постановлянням нового рішення, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При постановлені рішення, суд у вступній та резолютивній
частинах зазначив відповідачем тільки ПЧ-1 Конотопської дистанції колії
Південно-Західної залізниці, що не має статусу юридичної особи, а належного
відповідача - юридичну особу - Державне територіально-галузеве об'єднання
„Південно-Західна залізниця" не вказав, хоча відповідна ухвала про
притягнення належного відповідача у справі винесена судом на попередньому
засіданні 18.01.2007 р. (а.с.28).

Судом встановлено,
що згідно наказу №167 від 13.07.2006 року ОСОБА_1 прийнятий безстроково на
роботу з 14 липня 2006 року на посаду монтера колії 1 розряду Конотопської
дистанції колії Південно-Західної залізниці (а.с.71).

22.09.2006 р. позивачем була написана заява про звільнення із займаної
посади за власним бажанням з 22.09.2006 р. Заява завізована керівником ПЧ-1
26.09.2006 р. (а.с.22).

Поданню цієї заяви передувала 22.09.2006 р. конфліктна ситуація між
позивачем та дорожнім майстром ПЧ-1 ОСОБА_3 через нібито знаходження ОСОБА_1 в
нетверезому стані на робочому місці. Це в судовому засіданні підтвердив свідок
ОСОБА_3 (а.с.83-84). Наявність конфлікту між сторонами також підтверджується
актом від 21.09.2006 р. та тією обставиною, що події 22.09.2006 р. були
предметом розгляду оперативної наради 26.09.2006 р.

Позивач стверджує, що 26.09.2006 р. він подав заяву про відклик заяви про
звільнення (а.с.25), проте в її прийомі йому було відмовлено на тій підставі,
що трудовий договір з ним розірвано.

Наказом №248/ос від 27.09.2006 р. ОСОБА_1 було звільнено з 22.09.2006 р. за
власним бажанням, ст.38 КЗпП України (а.с.23).

Відповідно до ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк, письмово попередивши про це власника або
уповноважений ним орган за два тижні. Якщо після закінчення строку попередження
про звільнення працівник не залишив роботу і не вимагає розірвання трудового
договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за
поданою раніше заявою. Він також не вправі звільнити працівника до закінчення
строку попередження, якщо той цього не просить, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може
бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Як видно із заяви ОСОБА_1 про звільнення з роботи за власним бажанням та
наказу про його звільнення, він був звільнений до закінчення строку
попередження про розірвання трудового договору, хоча позивач не зазначив
будь-яких підстав, які надали б відповідачеві відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП
України право звільнити ОСОБА_1 без дотримання двотижневого строку.

Судом також встановлено, що відповідач примусив ОСОБА_1 написати заяву про
розірвання трудового договору за власним бажанням. Ці обставини підтвердив
позивач. Це також підтверджується документами, що зазначені вище.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 р. № 9 „Про практику розгляду судами трудових
спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно
з'ясовувати, з яких

підстав
проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти
їх відповідність законові.

Апеляційний суд вважає, що наказ про звільнення ОСОБА_1 з
роботи від 22.09.2006 р. № 248/ос є таким, що не відповідає закону, зокрема
статті 38 ч. 1 КЗпП України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про
те, що надані відповідачем матеріали повністю підтверджують правомірність
звільнення позивача за власним бажанням, тому апеляційний суд вважає позовні
вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Наведені в рішенні суду першої інстанції доводи про те, що позивач
пропустив строк звернення до суду, оскільки скарги в різні інстанції подавала
матір позивача, також є помилковими.

Відповідно до ст.
ст. 233, 234 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи
міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен
був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в
місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених
статтею 233 КЗпП України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний
суд може поновити ці строки.

Суд вважає, що звернення матері позивача, з відому та дозволу останнього,
зі скаргами на незаконне його звільнення відразу після винесення наказу про
розірвання трудового договору, є поважною причиною пропуску строків звернення
до суду з позовною заявою, оскільки зміст цих скарг, судячи з відповідей
(а.с.6-9), направлений на відновлення порушеного права позивача. Єдина
відповідь, що містить рекомендацію звернутися з позовом до суду датована
22.11.2006 р. (а.с.7). Таким чином строк звернення до суду позивачеві слід
поновити як такий що пропущений з поважних причин.

При вирішення питання про виплату заробітної плати, суд, на підставі ч.2
ст.235 КЗпП України, виходить з розміру середньомісячного заробітку, що
зазначений у довідці на а.с.24, а саме - 1 352,69 грн. Розмір середньоденної
заробітної плати позивача складає 64,71 грн., що слідує з довідки від
27.06.2007 р. На час постановления даного рішення стягненню підлягає сума 12
756,60 грн. (за 9 місяців та 9 днів - з часу звільнення по час постановления рішення
апеляційним судом).

З відповідача Державного територіально-галузевого
об'єднання „Південно-Західна залізниця" на користь позивача слід стягнути
понесені ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду цивільної справи в апеляційному порядку - 30 грн., що
підтверджено квитанцією на а.с.110.

На користь держави з відповідача Державного
територіально-галузевого об'єднання „Південно-Західна залізниця" слід
стягнути судовий збір 127,57 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст. 38, 233,
234, 237 КЗпП , суд-

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської
області від 27 квітня 2007 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об'єднання
„Південно-Західна залізниця" та ПЧ-1 Конотопської дистанції колії
Південно-Західної залізниці про поновлення строку для звернення до суду,
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу
задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про захист трудових
прав.

Поновити ОСОБА_1 на посаді монтера колії 3 р.
Конотопської дистанції колії Державного територіально-галузевого об'єднання
„Південно-Західна залізниця" з 22 вересня 2006 року.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання „Південно-Західна
залізниця" на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного
прогулу в сумі 12 756 (дванадцять тисяч сімсот п'ятдесят шість) грн. 60 коп. з
відрахуванням відповідних податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання „Південно-Західна
залізниця" на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 30 (тридцять)
грн.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання „Південно-Західна
залізниця" на користь держави судові витрати в сумі 127 (сто двадцять сім)
грн. 57 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, але воно може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним законної сили.