АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД       ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-2984 / 2007                                                 Головуючий
у 1 -й інстанції - Єлисєєва Т.Ю.
- 44                                                                       Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня    2007 року Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого       - Прозорової М. Л.

судців                                         -
Максюти Ж.І.,  Красвітної Т.П.

при
секретарі      - ПанченкоД.Б. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі

ОСОБА_1 на
рішення Бабушкінського   районного суду
м.  Дніпропетровська від 02 лютого   2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до   ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з апеляційною скаргою,  в якій просить скасувати рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 лютого 2007 року та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Зазначеним
рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково і стягнено на її користь з
ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 150 грн.,
моральну шкоду у сумі 1000 грн.,
судові витрати у розмірі 119 грн.50 коп. Також стягнено з ОСОБА_1 на
користь держави витрати на інформаційно-технічний розгляд справи - 30 грн. В
іншої частині вимог відмовлено /а.с. 51-52/.

Як на
підстави апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на те,  що рішення суду ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального закону і що він не є власником автомобіля /а.
с.  57-58/.

Судом
першої інстанції встановлено,  що 02.09.2004
року біля 16 години на вул.
Г.Сталінграду в м.
Дніпропетровську відповідач ОСОБА_1 керуючи на підставі довереності
автомобілем ВАЗ 2104 держномер НОМЕР_1,
який належить на праві власності ОСОБА_3,  здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2,  яка переходила проїжджу частину після виходу
з трамваю на зупинці вул.  Тітова,  після чого с міста пригоди скрився.

Постановою
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 29.09.2004 року ОСОБА_1 був визнаним винним у
вчинення правопорушення,  передбаченого  ст.
ст.  122-2 КУпАП та притягнутий до
адміністративної відповідальності /а.с. 7/.

За таких
обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про те,  що матеріальна шкода у сумі 150 грн. та
моральна шкода у розмірі 1000 грн. спричинена наслідком ДТП повинна бути
відшкодована відповідачем ОСОБА_1   Також
суд відмовив в задоволенні позовних . вимог ОСОБА_2 про стягнення з
відповідача  витрат на лікування в
розмірі 242 грн.

З таким рішенням
ОСОБА_2 погодилася.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог,  колегія судців
приходить до висновку,  що скаргу
необхідно відхилити,  а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

' Вирішуючи
даний спір,  який виник між
сторонами,  суд першої інстанції в
достатньо

повному
об'ємі з'ясував права і обов'язки сторін,
обставини справи,  перевірив
доводи сторін та дав їм належну правову оцінку,
постановив рішення,  яке
відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обгрунтовані і підтверджені наявними
в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

При вище
наведених обставинах справи,  суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про те,
що матеріальна шкода у сумі 150 грн. та моральна шкода у розмірі 1000
грн. спричинена наслідком ДТП
повинна бути відшкодована відповідачем ОСОБА_1

Доводи
відповідача в апеляційній скарзі про те,
що він не є власником автомобіля,
не можуть бути підставою для скасування рішення суду,  оскільки з матеріалів справи вбачається,  що відповідач керував автомобілем ВАЗ 2104
держномер НОМЕР_1 на підставі довіреності /а.с.  48, 19, 7/.

Посилання
відповідача в апеляційній скарзі на те,
що ОСОБА_2 не довела факту лікування,
та не надала суду документи на його підтвердження спростовуються випискою
з амбулаторної картки /а.с.  10,  13/.

Приведені
в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду що їх оцінці.

Відповідно ж до  ст. 212 ЦПК України
виключне право доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням,  що грунтується на всебічному,  повному та об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Крім
того,  приведені в апеляційній скарзі
доводи не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм
права,  що протирічить діючому
законодавству. Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення
спірного питання.

Порушень
матеріального чи процесуального закону,
які могли б призвести до скасування судового рішення,  судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтовані,  а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307, 308 ЦПК України,  колегія судів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1    відхилити.

Рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала набуває
законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з цього часу.