УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 травня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді     Олексієнка М. М. ,

суддів:                              Косигіної Л.М.
,  Павицької Т.М .,

при
секретарі судового

засідання:                        Хоменко Р.В.,

з участю:
Федоренка C.O.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Коростенського міськрайонного суду від 15
березня 2007 року у
справі за позовом Закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією
«Запорізький автомобілебудівний завод» (надалі - ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод») до
ОСОБА_1,  третя особа - Закрите
акціонерне товариство Українська Акціонерна страхова компанія «АСКА» (надалі - ЗАТ «АСКА») про
стягнення заборгованості та пені за договором купівлі-продажу автомобіля,

встановила

У квітні
2005 року ЗАТ
«Запорізький автомобілебудівний завод» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1.
про стягнення заборгованості та пені за договором купівлі-продажу у розстрочку
автомобіля. Вимоги ґрунтувались на тому,
що відповідач,  в порушення умов
договору № 20-А від
17.06.1999 року,  укладеного між ним та позивачем,  неналежно виконував грошові зобов'язання,  що привело до заборгованості. Зокрема,  ОСОБА_1 мав внести 36 платежів,  а вніс лише 18,  із них 15 з порушенням
графіку,  що,  в свою чергу,
призвело до збільшення заборгованості по відсотках та кредиту.
Заборгованість виникла і тому,  що
відповідач,  в порушенні додаткової
угоди,  при внесенні коштів,  не враховував застосування коефіцієнта по
відношенню офіційного курсу гривні до долара США,  встановленого НБУ на дату платежу .

Таким
чином,  за підрахунками позивача,  відповідачем не сплачено 3802.50 грн.,  із них 3546.10
грн. по чергових платежах,  9.53 грн. відсотки за
користування кредитом та 246.87
грн. пені.

Рішенням
Коростенського міськрайонного суду від 15.03.2007
року позовні вимоги задоволено.

Справа №22 - ц /1059                                 Головуючий
у 1 інстанції
суддя Ольшевська Н.В

Категорія
12                                                 Доповідач
- суддя Олексієнко
М. М.

2

При ухваленні
рішення,  суд виходив з того,  що відповідачем порушені умови договору №
20-А від 17.06.1999 року в частині своєчасності внесення платежів та їх
розміру.

ОСОБА_1
із рішенням не погодився,  в апеляційній
скарзі,  посилаючись на необґрунтованість
та незаконність судового рішення,  просив
його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Скаржник
зазначив,  що виплатив всю суму,  передбачену договором,  про що свідчать квитанції та меморіальні
ордери. Платежі вносились за графіком.
Позивач,  на переконання
апелянта,  безпідставно розраховував заборгованість,  виходячи із курсу національної валюти до
долара США. В даному випадку,  суд мав
керуватись п. п. 5,  14 Правил торгівлі у розстрочку,  затверджених постановою Кабінету Міністрів
України № 997 від 01.07.1998 року,  за яким,
на час укладення договору,  не
передбачалось при виплаті коштів враховувати зміну курсу долара.

Вислухавши
доводи осіб,  які з'явились в судове
засідання,  з'ясувавши обставини справи в
межах апеляційної скарги,  колегія суддів
приходить до висновку про безпідставність вимог,  викладених в ній.

Підстави
для скасування рішення суд першої інстанції і ухвалення нового рішення або його
зміни передбачені  ст.  309 ЦПК України.

Зібрані
та досліджені докази не дають підстав вважати,
що оспорюване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального чи
процесуального права,  які б давали
підстави до його скасування чи зміни.

Зокрема,  як свідчать матеріали справи,  між сторонами укладено договір
купівлі-продажу в розстрочку №
20А від 17.06.99р. (надалі -
договір) (а.с.  12-13) та додаткова
угода до нього (а.с.  14-зворот). Колегія
суддів не знаходить підстав вважати,  що
дані правочини протирічать актам цивільного законодавства чи порушують права та
інтереси сторін. Вони укладені на вільному волевиявленні за спільною
домовленістю.

Відповідно
до п. 3.8.2 договору
відповідач зобов'язався щомісячно,  до 10 числа кожного
місяця,  починаючи з 10.07.99р.,  вносити платежі та відсотки за придбаний
автомобіль. Проте,  як вірно зазначив
позивач,  відповідач платежі у визначені
строки не вносив. Зокрема,  згідно
розрахункової відомості (а.с.  9),  картки платежів (а.с.  10),  ОСОБА_2. вносив оплату значно пізніше 10 числа,  а то й не кожний місяць. Ним не вносились
кошти у серпні 1999р.,  жовтні та грудні
2000р.,  вересні,  листопаді 2001р.,  січні 2002р. У жовтні 1999р. відповідачем
внесені кошти 20.10.99р.,  в той
час,  коли потрібно було до 10.10.99р.; у
листопаді 1999р. внесено 22
числа,  у січні 2000р. - 24,
у березні -13,  у серпні -
18,  у вересні - 13,
у листопаді -
23,  тобто з
порушенням строків. Відповідач не надав доказів,  які б спростовували доводи позивача в цій
частині.

Окрім
того,  покупцем не дотримані вимоги п. 2 додаткової
угоди,  за якою він брав на себе
зобов'язання вносити кошти відповідно до курсу долара на день внесення платежу.
Ним внесено коштів у відповідних розмірах лише у липні,  вересні-грудні 1999р.,  липні,
листопаді 2000р.

Порушення
умов правочину з боку покупця привело до заборгованості в сумі 3802, 50 грн.,  в тому числі по чергових платежах - 3546, 10 грн.,  відсотках за користування кредитом - 9, 53 грн.,  пені -
246, 87 грн.

3

Отже,  наведені докази свідчать про обґрунтованість
позову,  законність оспорюваного судового
рішення.

Щодо
доводів,  наведених в апеляційній
скарзі,  то вони безпідставні.

Позивач,  як це передбачено п. 11.3.6  ст.  11 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997 року (з подальшими змінами та доповненнями),  при наявності простроченої заборгованості по
відсотках при надходженні від дебітора коштів на погашення заборгованості за
кретином,  вірно,  у першу чергу погашав заборгованість по
відсотках.

Не
порушені позивачем і вимоги,  викладені в
п.п. 5,  14 Правил торгівлі у розстрочку,  затверджених постановою Кабінету Міністрів
України № 997 від 01.07.1999 року. Продавець
після укладення договору на проданий автомобіль ціну не змінював,  перерахунок не проводив. При укладенні договору
сторони домовились про порядок погашення заборгованості,  за яким розмір чергового платежу,  що вноситься покупцем,  буде визначатись шляхом множення на
коефіцієнт зміни курсу гривні до долара США. Таким чином,  позивач застеріг себе від інфляції,  проте,
це не свідчить про збільшення ціни товару чи внесення коштів у більших
розмірах.

Суд
першої інстанції,  виходячи із зібраних
та досліджених доказів,  прийшов до
правильного висновку,  що договір та
доповнення до нього підписані з боку покупця відповідачем,  оскільки останній не міг би отримати
автомобіль.

На
підставі наведеного,  керуючись  ст.
ст.  303,
304,  307,  308,
309,  313,  314,
315, 317,  324,  325 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 березня 2007 року - без змін.

Ухвала
набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.