УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

12 липня   2007 року                                                                                                           м.
Одеса

Колегія судців судової палати в цивільних справах   апеляційного суду

Одеської області  в
складі:

головуючого -                                               Панасенкова
В.О.

судців:                                                             Парапана
В.Ф..,

Драгомерецький М.М.,

при секретарі:                                                Бондаренко
Н.В.,

за участю:
позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на   рішення   Київського районного суду м. Одеси від 08
травня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

встановила:

23 серпня 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним. В заяві позивач ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір
ОСОБА_4. Відповідачка ОСОБА_5, яка є дочкою його брата ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, надала у Третю Одеську державну нотаріальну контору заповіт. За
заповітом його матір ОСОБА_4 07 квітня 1999 року заповідала відповідачці
ОСОБА_2, усе належно їй майно, у тому числі і трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Він переконаний, що його матір ОСОБА_4 не підписувала заповіт, оскільки їй було
85 років і вона була хвора на очі. Зміст заповіту їй не зачитувався і тому, на
його думку, волевиявлення матері не було вільним.

Посилаючись на
ці обставини, та на ст. 1257 ЦК
України, позивач ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити.

Відповідачка
ОСОБА_2 проти позову заперечувала і в своїх поясненнях зазначала, що вона є
онучкою спадкодавця ОСОБА_4, яка 07 квітня 1999 року заповіла їй усе майно.
Заповіт підписаний особисто бабусею та укладений у відповідності до діючого на
той час законодавства.

Рішенням суду
першої інстанції у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Головуючий у
першій інстанції   Домусчі С.Д.                                     Справа № 22ц-3400/07

Доповідач
апеляційної інстанції  Панасенков В.О.                                         Категорія
ЦП: 44

2

В апеляційній
скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати й
ухвалити нове рішення про задоволення його позову, мотивуючи тим, що рішення
суду першої інстанції є незаконним і необгрунтованим.

Відповідачка
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, але про розгляд справи сповіщалася.
Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України її неявка в суд не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1, пояснення на
апеляцію позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з
матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (а.с.
9).

Відповідачка ОСОБА_5 є дочкою його
брата ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті
відкрилася спадщина на майно належне ОСОБА_4, у тому числі і трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1 (ах. 8, 43).

При житті 07
квітня 1999 року спадкодавець ОСОБА_7 уклала заповіт, яким залишила усе належно
їй майно відповідачці ОСОБА_2 Заповіт посвідчений нотаріально приватним
нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с. 11).

Сторони по
справі звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ч.
1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ст.
60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню
підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач ОСОБА_1
не довів в судовому засіданні ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної
інстанції обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, а саме, що
його матір ОСОБА_4 не підписувала заповіт, оскільки у зв'язку з хворобою очей
не розписувалася, і її волевиявлення не було вільним.

3

Навпаки,   в   матеріалах
справи   є   письмові
документи,   підписані   особисто ОСОБА_4 при житті, у тому числі, і
у 1999 році (а.с. 32-36).

За таких
обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку
про те, що спірний заповіт від 07 квітня 1999 року укладений у встановленому
законом порядку і підстав для визнання його недійсним немає.

Висновки суду
першої інстанції відповідають ст.
ст. 534, 541 ЦК УРСР 1963
року, який був чинний на час укладення спірного заповіту, та фактичним
обставинам справи, які доведені у судовому засіданні.

Твердження
позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції
не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в
апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав
для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення справи.

Тому законних
підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення
про задоволення позову немає.

Керуючись ст.
ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 08
травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою.