Справа 22-4093/2007 р.                                                               Головуючий
Категорія 23    Доповідач Прокопчук Л.М
Р І Ш Е Н НЯ

Іменем    України

14
червня 2007 року                                                                           м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі:

Головуючого:
судді Голубинського A.M. Суддів Прокопчук
Л.М. ,  Жданової B.C. При
секретарі  Семенченко С. С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ленінського районного суду м.  Донецька
від 20 лютого 2007 р. у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні
2006 року позивачка звернулась із зазначеним позовом по відповідача. Посилалася
на те,  що 21 серпня 2006 року біля 9 год. 30 хв. її
чоловік ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 2106 державний номер НОМЕР_1,  який належить їй на праві власності. Перед
червоним світлом світлофора він зупинився і в цей час в задню частину
автомобіля відчули удар. З'ясувалося,  що
її автомобіль вдарив автомобіль ВАЗ-2107 державний номер ЕС під керуванням
ОСОБА_4,  який в свою чергу вдарив
автомобіль АУДІ-І00 державний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача.
Постановою суду від 29.09.2006 р. відповідача визнано винним у скоєні ДТП. Просила стягнути
на її користь вартість робіт по відновленню її автомобіля в сумі 924, 52
грн.,  вартість послуг експерта 200
грн.,  за правову допомогу 380 грн.,  вартість довідок МРЕВ та бюро технічної
інвентаризації 42, 48 грн.,  упущену
вигоду 6953, 40 грн.,  на відшкодування
моральної шкоди 10000 грн. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні
вимоги та просила стягнути на її користь упущену вигоду в сумі 16018 грн.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Донецька
від 20 лютого 2007 р. позовні вимоги задоволені частково. З ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2  стягнуто на відшкодування
матеріальної шкоди 924, 52 грн.,  на
проведення товарознавчого дослідження 200 грн.,
на послуги адвоката 380 грн.,  на
отримання довідок 42, 48 грн.,  а всього
1547 грн.,  на відшкодування моральної
шкоди 500 грн.,  судові витрати 81 грн. В
задоволенні позову про стягнення упущеної вигоди в сумі 16018 грн. відмовлено.

Ухвалюючи
таке рішення,  суд першої інстанції
встановив,  що 31 серпня 2006 р. мала
місце дорожньо-транспортна пригода за участю чоловіка позивачки ОСОБА_3,  який керував належним їй на праві власності
автомобілем,  з однієї сторони,  та відповідача - з іншої сторони. Пригода
трапилась внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху. ОСОБА_5
постановою судді від 29.09.2006 р. притягнуто до адміністративної
відповідальності. Витрати позивачки на ремонт в сумі 924, 52 грн. підтверджено
висновком спеціаліста автотоварознавця. Інші витрати - за проведення
обстеження,  правову допомогу,  за отримання довідок підтверджені
квитанціями.

Відповідач
на рішення суду подав апеляційну скаргу,
в якій ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення
нового рішення. Вважає,  що рішення суду
винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає,  що до проведення
автотоварознавчого дослідження автомобіль позивачки був відремонтований за
рахунок відповідача у відповідності із домовленістю між ним та позивачкою. Він
не перефарбував автомобіль,  а всі інші
роботи були виконані. Факт проведення ремонту за його кошти позивачкою не
заперечується,  а її доводи про
неналежний ремонт нічим не підтверджені. Однак суд не звернув на зазначене
уваги. Стверджує,  що на автотоварознавче
дослідження автомобіль позивачки був наданий не в тому вигляді,  в якому він був після проведення ремонту за
його кошти. Тому вважає,  що рішення суду
в частині стягнення матеріальної шкоди та 200 грн. є безпідставним.  Також вважає,
що не відповідає вимогам закону рішення суду про стягнення витрат на
отримання довідок 42, 48 грн. Вважає,  що
безпідставно стягнуто 380 грн. за надання юридичної допомоги,  тому що довідка про сплату зазначеною суми
видана 26.06.2006 р. тобто за 2 місяці до події ДТП. Не згоден з визначеною судом сумою на відшкодування
моральної шкоди та судових витрат.

В
засіданні апеляційного суду відповідач та його представник просили задовольнити
апеляційну скаргу,  рішення суду
скасувати.

Позивачка
просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши
доповідача,  відповідача,  його представника позивачку,  дослідивши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу слід задовольнити
частково,  а рішення суду змінити з
наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1  ст.  309 ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є
порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно
застосованими,  якщо застосовано закон,  який не поширюється на ці
правовідносини,  або не застосовано закон,  який підлягав застосуванню.

Суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку про те,  що дорожньо-транспортна пригода,  внаслідок якої було пошкоджено автомобіль
позивачки,  сталася з вини відповідача.
Зазначений висновок суду не оспорюється сторонами.

Визначаючи
суму,  що підлягає стягненню на
відшкодування витрат,  пов'язаних з
ремонтом автомобіля позивачки,  суд
першої інстанції обґрунтовано виходив з висновку автотоварознавчого
дослідження. Експерт ОСОБА_6 ,  що
проводив дослідження,  в судовому
засіданні апеляційного суду попереджений про кримінальну відповідальність за
дачу завідомо неправдивого висновку,
підтвердив,  що вартість робіт по
відновленню автомобіля складають 924, 52 грн. Доводи апеляційної скарги про
те,  що відповідач передав позивачці
автомобіль у відремонтованому стані,
нічим не підтверджені. Позивачка заперечує факт належного ремонту
автомобіля. її заперечення підтверджуються актом дослідження автомобіля,  з якого вбачається,  що автомобіль ремонтувався,  але ремонт не закінчено (а.с.  18-26,
27). За наведених обставин немає підстав погодитись з доводами
апеляційної скарги про те,  що відповідач
повернув позивачці автомобіль у відремонтованому стані,  що розмір відшкодування витрат за ремонт
автомобіля менший,  ніж зазначено у
висновку експерта.

Розмір
стягнутої судом суми на відшкодування моральної шкоди відповідає обставинам
справи,  засадам розумності,  виваженості та справедливості,  підстави для зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції в зазначеній частині відсутні

Відповідно
до  ст.
79 ЦПК України до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
належать: втрати на правову допомогу; витрати на інформаційно-технічне
забезпечення; витрати сторін та їх представників,  що пов'язані з явкою до суду; витрати,  пов'язані із залученням свідків,  спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати,  пов'язані з проведенням огляду доказів за
місцем їх знаходження та вчиненням інших дій,
необхідних для розгляду справи.

Факт
сплати витрат за проведення судової експертизи в сумі 200 грн. підтверджені
квитанцією (а.с.  12),  тому суд обґрунтовано стягнув зазначену суму
з відповідача.

Стягнуті
судом першої інстанції витрати за отримання довідок з бюро технічної
інвентаризації та МРЕВ на загальну суму 42, 48 грн. не входять до передбачених
законом судових витрат,  тому підстав для
їх стягнення немає. Рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає
вимогам закону,  підлягає
скасуванню,  а в задоволенні позову про
стягнення вказаної суму слід відмовити.

Органічний
розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 „Про граничні розміри
компенсації витрат,  пов'язаних з
розглядом цивільних та адміністративних справ,
і порядок їх компенсації за рахунок держави". Відповідно до додатку
до вказаної постанови,  якщо компенсація
сплачується іншою стороною,  граничний
розмір не перевищує суму,  що
обчислюється виходячи з того,  що
зазначеній особі,  виплачується 40
відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Правова
допомога позивачі була надана у жовтні 2006 року у вигляді складання позовної
заяви та запитів до МРЄВ та бюро технічної інвентаризації (а.с.  6-7, 10,
14). В судовому засіданні адвокат участі не приймав. У відповідності з
ч. 1  ст.
79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати,  пов'язані з розглядом справи. Оскільки
адвокат не приймав участі у судовому засіданні,
суд безпідставно стягнув з відповідача витрати на правову допомогу,  рішення суду в зазначеній частині слід
скасувати,  в задоволенні зазначених
позовних вимог відмовити.

В судове
засідання апеляційного суду відповідач надав документ,  який свідчить про те,  що він є інвалідом 2 групи.

Відповідно
до п.18  ст.  4 Декрету Кабінету Міністрів України від
21.01.1993 р. №7-93 „Про державне мито" інваліди 2 групи звільнені від
сплати державного мита.

Таким
чином,  підстав для покладання на
відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 51 грн.,  немає.

З
урахуванням наведеного,  рішення суду
першої інстанції в частині задоволення позову слід змінити,  відмовивши позивачці в задоволенні позовних
вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 380 грн.,  на отримання довідок в сумі 42, 48 грн.,  на сплату судового збору в сумі 51 грн. з
підстав,  зазначених виїде.

Керуючись   ст. 307,
309,  316 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково

Рішення
Ленінського районного суду від 20 лютого 2007 р. в частині задоволення позову змінити.

Позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
задовольнити частково,  стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 924, 52 грн.,  моральної шкоди 500 грн.,  за проведення судової експертизи 200
грн.,  витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи 30 грн.

В
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення послуг на правову допомогу
в сумі 380 грн.,  на отримання довідок
42, 48 грн.,  судового збору 51 грн.
відмовити.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  касаційна скарга на нього може,  бути подана до Верховного Суду України
протягом двох місяців г
дня набрання законної сили.