Справа № 22-ц-1236/2007                                  Головуючий у
1-й інстанції: Білера П.П.
- 27                                                       Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

іменем     України

25
вересня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -
Смирнової Т.В.

суддів -
Ільченко О.Ю.,  Семеній Л.І.

з участю
секретаря судового засідання - Пархоменко
А.П.

та осіб,  які приймають участь у справі - ОСОБА_1. та
ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області
апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Охтирського міськрайоного суду
Сумської області від 31 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3,  ОСОБА_4 до ОСОБА_1,  ТОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_2 про спростування
недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,  -

встановила:

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю позовних
вимог.

Стягнуто
з позивача ОСОБА_3. судовий збір в сумі 68 грн. в доход держави.

Стягнуто
з позивачаОСОБА_4 судовий збір в сумі 51 грн. в доход держави.

Вказане
рішення ОСОБА_3 таОСОБА_4 оскаржили в апеляційному порядку.

Посилаючись
на невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального
права,  просять рішення скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог в повному обсязі.

При
цьому зазначають, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення окремих
свідків та невірно витлумачив законодавство, крім того не погоджуються із
розміром стягнутого судового збору.

Відмовляючи
в позові суд першої інстанції виходив з того, що звернення особи до суду для
вирішення спору не може розглядатись, як поширення недостовірної
інформації,  а доказів щодо її поширення
серед кола осіб позивачі не надали.

2

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення суду частковій
зміні виходячи з наступного.

Як
вбачається із матеріалів справи підставою для звернення позивачів ОСОБА_3.
та  заява ОСОБА_1. до суду щодо визнання
особи недієздатною,  в якій вона
зазначила,  що її дядько ОСОБА_7  постійно знаходився в стані алкогольного
сп'яніння і що горілку йому привозять ОСОБА_3. та ОСОБА_4(а.с. 5). Саме цю
інформацію,  просили позивачі спростувати
та вважати її недостовірною.

Вірно
встановивши фактичні обставини справи,
суд дійшов правильного висновку,
що звернення особи до суду для вирішення питання щодо захисту своїх прав
та інтересів не може вважатись поширенням відомостей,  які порочать честь,  гідність та ділову репутацію певної особи.

Крім
того,  сама відповідачка ОСОБА_1. в суді
вказала,  що вона в заяві заявляла ті
очевидні факти про які знала зі слів свого дядька ОСОБА_7 і це не було
спростовано апелянтами в доводах апеляційної скарги.

Доводи
апелянтів про те,  що суд безпідставно не
взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_8  та ОСОБА_9. (а.с.  52-53) не є слушними,  оскільки ці свідки взагалі не зазначали факти
про поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивачів,  із їх пояснень вбачається,  що вони про обставини знали зі слів самих
позивачів (а.с.  52,  53).

Одночас
слід зауважити,  що позивачі навіть в
позовній заяві не зазначали, що відповідачі розповсюдили неправдиву інформацію
серед конкретного кола мешканців села.

Таким
чином позивачі відповідно до вимог  ст.60
ЦПК України не довели обставин,  на які
вони посилались як на підставу своїх вимог і за таких умов відсутні правові
підстави для стягнення морального відшкодування.

Однак не
можна погодиться з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з
позивачів судового збору оскільки при зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_3.
повинен був сплатити 34 грн. судового збору (17 грн. за позов не майнового
характеру та 17 грн. за відшкодування моральної шкоди),  однак вказану суму ОСОБА_3. не сплатив,
ОСОБА_4 в свою чергу сплатила 17 грн. судового збору,  а повинна булав сплатити 34 грн. судового
збору (17 грн. за позов не майнового характеру та 17 грн. за відшкодування
моральної шкоди). Ці ставки судового збору встановленні  ст.3 п.«ж» Декрету Кабінету Міністрів України
«Про державне мито».

Враховуючи
вищевикладене з ОСОБА_3. підлягає стягненню на користь держави 34 грн. судового
збору,  замість 68 грн.,  а з ОСОБА_4 17 грн.,  замість 51грн.,  у зв'язку з цим,  рішення суду першої інстанції підлягає
частковій зміні.

3

Керуючись
ст.  ст.
303,  304,  п.3,
п.4 ч.1  ст. 309,  307,
313,  314,  316 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення
Охтирського міськрайоного суду від 31 липня 2007 року в даній справі змінити в
частині вирішених вимог про стягнення судового збору.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь держави 34 грн. судового збору,  а не 68 грн.,
а з ОСОБА_4 17 грн. судового збору,
а не 51 грн.,  як визначив суд
першої інстанції.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двох місяців з цього
часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України.