Справа № 22 - 589 /2007
рік                                            Головуючий
у І інстанції Чаку Є.В.
Категорія  3                                                                                Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем України

05 липня
2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

головуючого:   Ігнатолі Т.Г.

суддів:                                            Кочегарової
Л.М., Козлова О.М.,

при
секретарі   Горбань К.С.,

розглянувши
справу за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Маріупольської міської Ради,
Товариства з обмеженою відповідальністю „Завод „Октябрь", Відділу державної виконавчої служби
Жовтневого районного Управління юстиції, третя особа Четверта Маріупольська
державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право власності
недійсним, визнання особи належним покупцем, визнання права власності на
нерухоме майно про скасування заходів забезпечення позову за апеляційними
скаргами представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Завод
„Октябрь" Шевцова І.В. на ухвалу Жовтневого районного суду М.Маріуполя
Донецької області від 13 лютого 2007 року та на ухвалу Жовтневого районного
суду М.Маріуполя Донецької області від 10 травня 2007 року

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою
Жовтневого районного суду М.Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2007 року
задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, накладено заборону на
„скоєння" будь яких дій по відчуженню нежилого приміщення у вигляді
об'єкту незакінченого будівництва розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (літ.А-3)
яке належить ТОВ „Завод „Октябрь".

Ухвалою
Жовтневого районного суду М.Маріуполя Донецької області від 10 травня 2007 року
задоволена заява ОСОБА_2 про забезпечення позову. Накладено заборону на
відчуження та „скоєння" будь яких дій з нежилим приміщенням під літ.«Б-4»,
розташованим АДРЕСА_1.

В
апеляційних скаргах представник Товариства з обмеженою відповідальністю „Завод „Октябрь" Шевцов І.В.
просить ухвали скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на те, що ухвалу постановлено з порушенням норм
процесуального законодавства.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційні
скарги, заперечення представників позивачів, які просили скаргу відхилити,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню, а ухвали суду підлягають скасуванню
з таких підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що в березні 2004 року товариство з обмеженою
відповідальністю „Завод „Октябрь"
звернулось з позовом до Державної акціонерної компанії „Національна мережа
аукціонних центрів", Жовтневого відділу Державної виконавчої служби,
Маріупольського міського управління юстиції, Державного казначейства України,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особи - приватний нотаріус ОСОБА_3, Четверта
Маріупольська державна нотаріальна контора про визнання недійсними прилюдних торгів
по реалізації об'єктів незавершеного будівництва, актів про виконання робіт по
їх проведенню, свідоцтв про право власності на придбане на прилюдних торгах
майно та про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою
Іллічівського районного суду від 24 березня 2004 року за заявою ТОВ „Завод „Октябрь" накладено арешт
на об'єкти незавершеного будівництва, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням
Іллічівського районного суду М.Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2005
року позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Завод „Октябрь" про визнання
недійсними прилюдних торгів, актів про виконання робіт по їх проведенню,
свідоцтв про право власності на придбане на прилюдних торгах майно та про
витребування-майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 13 вересня 2005 року апеляційні скарги
представника відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_4, Державного казначейства України ,
ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду М.Маріуполя від 28 квітня 2005
року і апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на додаткове рішення Іллічівського
районного суду М.Маріуполя від 22 червня 2005року відхилені.

Рішення
Іллічівського районного суду М.Маріуполя від 28 квітня 2005 року і додаткове
рішення цього ж суду від 22 червня 2005 року залишені без змін.

Відповідно
до ч.1,5,6-8 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває справа. Про вжиття заходів забезпечення
позову суд постановляє ухвалу. Залежно від обставин справи суд може забезпечити
позов повністю або частково. У разі постановления
ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення
позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення
позову, негайно після її виконання. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення
позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її
заявнику, про що постановляє ухвалу.

Згідно з
ч.ч.1,2,3,4,5 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову
повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення
позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За заявою
заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з
метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

У
відповідності з ч. 1ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у
цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в
порядку, встановленому ЦПК України.

Як
роз'яснено в п.п.2,3,4,7,9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про
практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року №9, згідно з
п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати
шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві
і знаходяться у нього. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у
ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення
суду. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових
рішень, що набрали законної сили. Розглядаючи заяву про забезпечення позову,
суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення
суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу
відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить
застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При
встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не
повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи
питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості
господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків. Ухвала про забезпечення позову
постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК України, і повинна включати
мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя)
дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів
забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання
судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при
постановлені ухвали. Оскільки ухвала про забезпечення позову або про його
скасування не перешкоджає подальшому провадженню у справі, ця ухвала відповідно
до ч.1 ст.324 ЦПК України у касаційному порядку оскаржена бути не може.

Задовольняючи
ухвалою від 13 лютого 2007 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову від 19
лютого 2007 року, суд виходив з того, що на попередньому судовому засіданні
позивачем заявлено клопотання про накладення заборони на скоєння будь яких дій
по відчуженню нежилого приміщенням у вигляді об'єкту незакінченого будівництва
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А-3).

Однак, з
матеріалів справи вбачається, що позовна заява від ОСОБА_1 (а.с.З-7), підписана
ним 19 лютого 2007 року, надійшла до суду 22 лютого 2007 року, з доданими
квитанціями про сплату судового збору і оплатою інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи датованими 16 лютого 2007 року (а.с.2,3), але,
заздалегідь, тобто за 10 днів до надходження позову до суду, без дотримання
вимог ч.1 ст.122 ЦПК України, ухвалою суду від 12 лютого 2007 року (а.с.1) цей
позов прийнято до провадження суду.

Заява
ОСОБА_1 про забезпечення позову (а.с.22,23) підписана ним 19 лютого 2007 року,
але ухвалою суду від 13 лютого 2007 року (а.с.24,25) вжито заходів забезпечення
позову ще до підписання позивачем вказаної заяви, до надходження позову до суду
і до проведення попереднього розгляду справи, який було призначено на 13
березня 2007 року.

Таким
чином, суд(суддя) не міг пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, урахувати докази, на підтвердження позовних вимог,
а також визначитись у відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

З тексту
ж ухвали від 13 лютого 2007 року виходить, що позивачем ОСОБА_1 клопотання про
забезпечення позову заявлено на попередньому слуханні справи. При цьому попередній
розгляд справи вказаною ухвалою від 12 лютого 2003 року призначено на 13
березня 2007 року про що листом (а.с.26) повідомлені сторони, і відповідно до
матеріалів справи попередній розгляд справи відбувся лише 13 березня 2007 року
(а.с.42), тобто через місяць після постановления
ухвали від 13 лютого 2007 року про забезпечення позову.

Крім
того, матеріали справи не містять протоколів, ні за 13 лютого 2007 року, ні за
13 березня 2007 року, в зв'язку з чим зробити висновок про те, коли заявлялось
це клопотання і чи заявлялось воно взагалі, і чи дотримувались вимоги ст.209
ЦПК України, не надається можливим.

Тому
колегія суддів вважає, що ухвала про забезпечення позову від 13 лютого 2007
року, в порушення вимог ст.ст.151,153 ЦПК України, постановлена суддею
одноособово, у відсутність позову і самої заяви про забезпечення позову, тобто
у відсутність в провадженні суду справи тому, що до надходження позову до суду
така заява про забезпечення позову не могла розглядатись судею, оскільки позов
в данній справі не стосується прав інтелектуальної власності.

Задовольняючи
ухвалою від 10 травня 2007 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд
виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення суду, але не зазначив мотиви, із яких суд
(суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття
заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим
виконання  судового  рішення.

Разом з
тим матеріали справи не містять протоколу судового засідання від 10 травня 2007
року, в зв'язку з чим колегія судців вважає, що ухвала від 10 травня 2007 року
також постановлена суддею одноособово, в порушення вимог ст.ст. 151,153,209 ЦПК
України.

Відповідно
до п.2 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє
ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з
порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було
помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

На
підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд, вирішуючи питання про
застосування   засобів   забезпечення   позову,
постановив   ухвали   з
порушенням   норм

процесуального
права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а в заявах про забезпечення
позову треба відмовити.

Керуючись ст.ст.
303,307,312 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Завод „Октябрь" Шевцова І.В.
задовольнити.

Ухвалу
Жовтневого районного суду М.Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2007 року
скасувати.

Ухвалу
Жовтневого районного суду М.Маріуполя Донецької області від 10 травня 2007 року
скасувати.

Відмовити в
задоволенні заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвала
касаційному оскарженню не підлягає.