Справа № 22-ц-1313/2007 р.                            Головуючий
у 1 -й інстанції Бурда Б.В.
- 5                                                        Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого -
Рибалки В.Г.

суддів -
Криворотенка В.І.,  Семеній Л.І.

з участю
секретаря судового засідання - Назарової О.М.

та осіб,  які приймають участь у справі - ОСОБА_1.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області
апеляційну скаргу виконавчого комітету Сумської міської ради на рішення
Зарічного районного суду м.  Суми від 4
вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до Сумської міської ради,  виконавчого комітету Сумської міської ради
про визнання права власності на самовільно збудовані будівлі,  -

встановила:

Рішенням
Зарічного районного суду м.  Суми від 4
вересня 2007 року позов ОСОБА_1.
задоволено.

Визнано
за ОСОБА_1в порядку спадкування право власності на самочинно збудовані в
домоволодінні АДРЕСА_1- душ „З",
туалет „Ж",  сарай
„Б",  сарай „є",  сарай „Е",  сіни „а",  тамбур „аі".

Вказане
рішення представник виконавчого комітету Сумської міської ради оскаржив в
апеляційному порядку.

В
апеляційній скарзі Сумська міська рада просить скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове,  яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1. відмовити,  вказуючи,
що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з'ясуванням
обставин,  що мають значення для справи
та невідповідністю висновків обставинам справи.

Зазначає,  що позивач не звертався до відповідача з
питанням про надання дозволу на будівництво та про узаконення самочинно
зведених будівель. Сумська міська рада не вчиняла будь - яких дій,  які б свідчили про невизнання чи оспорювання
ним права позивача на отримання дозволу на будівельні роботи,  узаконення вже збудованих приміщень та
визнання права власності на них позивача.

Заслухавши
пояснення позивача,  дослідивши матеріали
справи,  перевіривши   законність
і   обґрунтованість   рішення
в    межах   доводів

апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційну скаргу потрібно залишити без
задоволення,  а рішення суду - без
зміни,  з таких підстав.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального
права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом
першої інстанції встановлено,  що позивач
є власником домоволодіння АДРЕСА_1на підставі свідоцтва про право на спадщину
за законом.

Колишніми
власниками даного домоволодіння без попереднього отримання дозволу виконавчого
комітету Сумської міської ради та Сумської міської ради самочинно збудовано душ
„З",  туалет „Ж",  сарай „Б",  сарай „є",  сарай „Е",  сіни „а",  тамбур „а1".

При
проведенні будівельних робіт у своєму домоволодінні не було допущено будь-яких
порушень будівельних норм та правил забудови. Крім того,  виконаними роботами не порушуються будь-чиї
права і охоронювані законом інтереси.

У
зв'язку з здійсненням самочинного будівництва,
позивач позбавлений можливості вирішити питання про оформлення в порядку
спадкування правоустановчих документів на належне йому домоволодіння,  оскільки в даний час технічні характеристики
домоволодіння не відповідають даним КП „Сумське міське бюро технічної
інвентаризації"

Вказані
висновки суду підтверджуються: повідомленням управління МЧС (а.с. П),  повідомлення управління архітектури та
містобудування (а.с.  12),  повідомленням Сумської міської
санітарно-епідеміологічної станції (а.с.
9),  копією свідоцтва про право
власності (а.с.  14),  технічним паспортом на житловий будинок (а.с.  5-8),
витягом з реєстру прав на нерухоме майно (а.с.  13),
письмовою згодою ОСОБА_2(власника будинку АДРЕСА_2) та висновком
спеціаліста з якого вбачається,  що
самовільні будівлі відповідають будівельним нормам і правилам.

Відповідно
до частини 1,  2 статті 376 ЦК України будівля
вважається самочинним будівництвом,  якщо
вона збудована без належного дозволу чи неналежно затвердженого проекту,  або з істотними порушеннями норм та правил.
Особа,  яка здійснила самочинне
будівництво не набуває права власності на нього.

Згідно
ч.5  ст. 376 ЦК України на
вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на
нерухоме майно,  яке самочинно збудоване
на ній,  якщо це не порушує права інших
осіб.

Колегія
суддів погоджується з такими висновками виходячи з наступного.

Посилання
апелянта на проведення позивачем будівельних робіт всупереч порядку,  встановленому діючим законодавством,  у тому числі «Положенню про порядок надання
дозволу на виконання будівельних робіт»,
затвердженого наказом Держбуду України від 5 грудня 2000 року №273,  а також «Порядком вирішення питань,  пов'язаних із самочинним будівництвом»,  затвердженим рішенням Сумської міської ради
від 7 лютого 2007 року №378-МР не спростовують висновків суду про те,  що за позивачем слід визнати право власності
на вказані будівлі,  оскільки підстави
для відмов в цьому,  передбаченні  ст.
ст. 375,  376 ЦК України,  відсутні. Вирішення цього питання відноситься
до компетенції суду на підставі ч.5
ст.  376 ЦК України.

Таким
чином,  визнання судом за позивачем права
власності на об'єкти самочинного будівництва ґрунтуються на вимогах
матеріального права.

Посилання
апелянта на невідповідність рішення суду вимогам ч. 1  ст.  15
ЦК України через відсутність вказівки в рішенні суду на наявність порушення з
боку відповідача прав,  свобод та
інтересів позивача не може бути прийняте колегією суддів до уваги,  оскільки відповідно до ч.1  ст. 15 ЦК України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі його порушення,  невизнання або оспорювання.

Оскільки
між учасниками справи існує спір з приводу наявності чи відсутності у позивача
права власності на самочинне будівництво,
то дані правовідносини є оспорюваними.

За таких
обставин,  коли суд першої інстанції
постановив рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального
права,  підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307,  308,
313,  314,  315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу виконавчого комітету Сумської міської ради відхилити,  а рішення Зарічного районного суду м.  Суми від 4 вересня 2007 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двох місяців з цього
часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України.