справа
№ 22-6246
у 1-й інстанції: Безимеена Н.
доповідач: Наумчук М.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
вересня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого:
Наумчука М.І.

суддів: Карпенко CO., Котули Л.Г.

при
секретарі Голуб К.І.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, третя особа: Київське міське управ­ління юстиції, про визнання
заповіту недійсним та про визнання права власності на 3/4 частини квартири

за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року, -

встановила:

Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року позов задоволе­но
частково. За ОСОБА_1 визнано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1
по праву на обов'язкову частку у спадщині. За ОСОБА_2 визнане право власності
на 5/6 частин цієї квартири.

В
задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення і
ухвалення нового про задоволення заявлених позивачем вимог в пов­ному обсязі.
Апелянт вказує, що суд неправильно застосував норми матеріального права і зро­бив
помилковий висновок про те, що приватизована одним із подружжя в період
перебування в шлюбі квартира не входить до складу спільного сумісного майна
подружжя.

В суді
апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з наве­дених
в ній підстав.

Представник
відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що спір
судом вирішений правильно.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і об­грунтованість
постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як
встановив суд та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 в період перебування в
шлюбі з ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду» в 1998 році приватизувала квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 8,11).

Вказану
квартиру на випадок смерті вона заповіла ОСОБА_2 (а. с 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 померла, спадщину після її смерті на підставі заповіту від­повідач
прийняв (а. с. 9,18).

Квартира
АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_4 на умовах і в порядку, встановлених
Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Як
зазначено в цьому Законі, метою приватизації державного житлового фонду є в т.
ч. створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу
задоволення потреб у. житлі.

2

Таке
право реалізується або ж проведенням приватизації займаного житла або ж шляхом
одержання житлових чеків.

Виходячи
з викладеного, отримане громадянином у власність при проведенні приватиза­ції
житло чи житлові чеки є його особистою власністю, а не спільною
сумісною-власністю по­дружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у
шлюбі, як це передбачено ст. 22 КпШС України, а про одержану громадянином
частку із державного житлового фонду.

За таких
обставин суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні вимог позива­ча
в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири як за
подружжям, оскільки вона не відноситься до спільного майна подружжя.

Тому,
суд зробив обгрунтований висновок, що ОСОБА_4, як власник квартири, могла
розпорядитись нею на випадок смерті шляхом складання заповіту і підстави для
визнання його недійсним відсутні.

При
вирішенні питання про право позивача на обов'язкову частку у спадщині норми ма­теріального
права застосовані правильно, рішення в цій частині ніким не оспорюється.

З
врахуванням викладеного неможливо погодитись з доводами апеляційної скарги про
порушення при вирішенні спору норм матеріального права.

Оскільки
доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в рішенні суду першої
інстанції висновків, то підстави для його скасування і задоволення скарги
відсутні.

Керуючись
ст. ст. 303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Солом'янського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги..