Справа № 22ц - 556/07                                  Головуючий у 1 інстанції -
40                                                  Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007 р.
липня 25                                                                                                          місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Шевчук Л.Я.

суддів Свистун
О.В.,  Подолюка В.А.

при секретарі
Матюхіній О.Г.

з участю
позивача ОСОБА_1. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Управління освіти і науки Волинської
обласної державної адміністрації,
Оваднівського професійного ліцею про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,  за апеляційними скаргами Управління освіти і
науки Волинської обласної державної адміністрації,  Оваднівського професійного ліцею на рішення
Луцького міськрайонного суду від 8 травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі Оваднівського професійного ліцею зазначено,  що рішення суду ухвалене з порушенням норм
матеріального права,  неповного
з'ясування судом обставин,  що мають
значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.
Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

В
апеляційній скарзі Управління освіти і науки Волинської обласної державної
адміністрації вказує на незаконність рішення суду із-за неповного з'ясування
судом обставин,  що мають значення для
справи,  невідповідності висновків суду
обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права,  просить рішення скасувати і ухвалити
нове,  відмовивши в позові повністю.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 8 травня 2007 року позов задоволено частковою

Визнано
наказ Управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації від
20 липня 2006 року №173-к про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача
Локачинської філії Оваднівського професійного ліцею на підставі п. 3 ч. 1 ст.40
КЗпП України - незаконним.

Визнано
наказ Оваднівського професійного ліцею від 22 серпня 2006 року за №53-к про
звільненняОСОБА_1 з посади завідувача Локачинської філії Оваднівського
професійного ліцею на підставі ст.40 ч. 1 п. 3 КЗпП України - незаконним.

Зобов'язано
Управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації поновити
ОСОБА_1 на посаді завідувача Локачинської філії Оваднівського професійного
ліцею з 24 липня 2006 року.

Стягнуто
з управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації в
користьОСОБА_1 - 700 грн. моральної шкоди,
12162 грн. 03 коп. - середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,  500 грн. - витрат за надання
правової допомоги.

В решті вимог
відмовлено.

Стягнуто
з управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації,  Оваднівського професійного ліцею в дохід держави
по 25 грн. 50 коп. з кожного,  на р/р
0002 отримувач міський бюджет м.Луцька,  банк отримувача ГУДК у Волинській
області,  МФО 803014 - по 15 грн. з
кожного витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_1. на посаді завідувача Локачинської філії
Оваднівського професійного ліцею та стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за один місяць в розмірі - 1395 грн. 06 коп. допущено до
негайного виконання.

В
апеляційних скаргах відповідачі зазначають,
що суд не врахував,  що позивачка
перебувала в трудових відносинах не з Управлінням освіти і науки Волинської
обласної державної адміністрації,  а з
Оваднівським професійним ліцеєм.

Крім
того,  суд не взяв до уваги,  що при звільненні ОСОБА_1. було
враховано,  що позивач систематично без
поважних причин не виконувала свої посадові обов'язки,  а саме не забезпечила раціонального
використання бюджетних асигнувань,  а
також коштів,  що походили з інших
джерел,  не забезпечила обліку коштів
стосовно матеріально-навчальної бази ліцею,
за що притягувалась до дисциплінарної відповідальності.

Відповідачі
в апеляційних скаргах зазначають,  що
Оваднівський професійний ліцей є юридичною особою до складу якого входить
Локачинська філія. А тому суд порушив норми матеріального права,  зокрема ст.95 ЦК України,  оскільки керівники філій призначаються
юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Вважають,  що Управління освіти і науки не може нести
відповідальності.

Також
зазначають,  що сам факт звільнення ще не
є доказом спричинення моральної шкоди,  а
тому суд безпідставно стягнув в користь позивача моральну шкоду.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
відповідно до п. 10 п.п.6 Положення про управління освіти і науки Волинської
державної адміністрації та п.5.1,  п.5.2
Положення про Локачинську філію Оваднівського професійного ліцею,  затвердженого начальником управління освіти і
науки,  саме Управління

освіти і науки
Волинської обласної державної адміністрації призначає на посаду завідувача
Локачинської філії Оваднівського професійного ліцею за поданням директора
Оваднівського професійного ліцею.

Судом
встановлено,  що Управління освіти і
науки в порушення вимог ч. 3 ст.40 КЗпП в період тимчасової непрацездатності
ОСОБА_1. звільнило останню із займаної посади.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивача
ОСОБА_1.,  перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених в суді першої
інстанції,  колегія суддів приходить до
висновку,  що апеляційні скарги
підлягають відхиленню з наступних підстав.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що відповідно до наказу №42 від 21 серпня
2001 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду завідуючої Локачинської філії
Оваднівського професійного ліцею з 21 серпня 2001 року. 20 липня 2006 року
наказом Управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації
та 22 серпня 2006 року наказом директора Оваднівського професійного ліцею
ОСОБА_1 звільнено з посади завідуючої Локачинської філії на підставі ч. 3 ст.40
КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов'язків.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1. про наказ про
звільнення за №173-к від 20 липня 2006 року дізналась 22 серпня 2006 року. Про
наказ по Оваднівському професійному ліцею за №53-к від 22 серпня 2006 року
дізналася в цей же день. Згідно обох наказів ОСОБА_1 звільнено за п. 3 ч.1
ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадових
обов'язків.

Трудову
книжку та розрахункові кошти позивач отримала 22 серпня 2006 року.

Відповідно
до ст.40 ч. 1 п. 3 КЗпП України - трудовий договір,  укладений на невизначений строк,  а також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у випадках - систематичного невиконання
працівником без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку,  якщо до працівника
раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Із
матеріалів справи вбачається,  що до
позивача протягом 2005 року застосовані два дисциплінарні стягнення,  а саме - догана за порушення вимог КЗпП
України застосована директором Оваднівського професійного ліцею від 11 липня
2005 року №99 та догана за грубі порушення фінансової дисципліни застосована
Управлінням освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації від 14
листопада 2005 року №669.

Згідно
із п.5.1,  п.5.2 Положення про
Локачинську філію Оваднівського професійного ліцею,  затвердженого начальником Управління освіти і
науки від 1 червня 2004 року,  управління
філією здійснюється саме Управлінням освіти і науки Волинської обласної
державної адміністрації.

Судом встановлено,  що дисциплінарне стягнення від 14 листопада
2005 року застосовано з дотриманням вимог ст.ст.148,  148 КЗпП України,  а тому суд прийшов до правильного
висновку,  що підстав для визнання його
незаконним не встановлено. Крім того,
позивач пропустила трьохмісячний строк звернення до суду,  встановлений ст.233 КЗпП України.

Отже,  суд відмовив у задоволенні позову в цій
частині на підставі чинного трудового законодавства.

Судом
під час розгляду справи встановлено,  що
позивач ОСОБА_1. перебувала на стаціонарному лікуванні з 20 липня 2006 року по
4 серпня 2006 року,  (а.с.7,  15)

Отже,  відповідач - Управління освіти і науки
Волинської обласної державної адміністрації в період тимчасової
непрацездатності позивача наказом від 20 липня 2006 року №173-к звільнив
останню із займаної посади з порушенням вимог ст.40 ч. 3 КЗпП України.

Директор
Оваднівського професійного ліцею звільняючи ОСОБА_1 із займаної посади наказом
від 22 серпня 2006 року №53-к покликався на наказ Управління освіти і науки.

Відповідно
до п.10 пп.6 Положення про управління освіти і науки Волинської обласної
державної адміністрації та п.5.1,  п.5.2
Положення про Локачинську філію Оваднівського професійного ліцею,  затвердженого начальником Управління освіти і
науки від 1.06.2004 року ,  - саме
Управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації призначає
на посаду (а також і звільняє) завідувача Локачинської філії Оваднівського
професійного ліцею.

Таким
чином,  відповідно до вимог ст. 147-1
КЗпП України,  застосовувати
дисциплінарне стягнення має право Управління освіти і науки за поданням
директора ліцею.

Отже,  наказ директора Оваднівського професійного
ліцею за №53-к від 22 серпня 2006 року про звільнення ОСОБА_1. із займаної
посади,  правильно суд визнав незаконним,  оскільки дисциплінарне стягнення - звільнення
з роботи - застосоване неправомочним органом.

Проаналізувавши
зібрані докази,  суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку,  що
позивача ОСОБА_1 незаконно звільнено із займаної посади і вона підлягає
поновленню.

Вирішуючи
питання про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,  суд керувався Порядком обчислення середньої
заробітної плати,  затвердженого
Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 та правильно визначив
розмір середньої заробітної плати і стягнув із відповідача - Управління освіти
і науки,  який уповноважений приймати
(звільняти) завідувача філії.

Відповідно
до ст.237-1 КЗпП України,  якою
передбачено відшкодування моральної шкоди працівнику,  суд,
визначаючи розмір шкоди,  виходив
із засад розумності,  виваженості та справедливості,  врахував всі обставини справи,  визначив та стягнув моральну шкоду.

Стягуючи
в користь позивача судові витрати судом враховано складність справи і
відповідно до вимог ст.ст.84,  88 ЦПК
України задоволено позовну вимогу позивача.

Отже,  доводи апеляційних скарг не спростовують
висновків суду,  рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись
ст.ст.307,  308,  314,
315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги Управління освіти і науки Волинської обласної державної
адміністрації,  Оваднівського
професійного ліцею - відхилити.

Рішення
Луцького міськрайонного суду від 8 травня 2007 року в даній справі залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.