Апеляційний суд Запорізької області
Справа №
22 - 2414 /2007 р.                              Головуючий
у 1 інстанції: Дубина Л.А.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

_       ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

14
серпня 2007 року                                                                                 м.  Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого                 Денисенко Т.С.

суддів:                            Коваленко А.І.

Кримської О.М.

При
секретарі:              Винник І.С.

розглянула   у
відкритому   судовому   засіданні
апеляційну   скаргу   ОСОБА_1

на рішення
Ленінського районного суду м.  Запоріжжя
від 09 лютого 2007 року по

справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,  треті особи - ОСОБА_4,  ОСОБА_5,

приватний
нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6,  про

визнання
частково недійсним договору купівлі-продажу та визнання покупцем, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні
2006 року ОСОБА_2,  звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1,  треті особи
- ОСОБА_4, ОСОБА_5,  приватний нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та визнання покупцем.

В
позовній заяві зазначав,  що у червні
1997 року він досяг з ОСОБА_1
угоди,  що останній виступить
покупцем у договорі купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1,  а ОСОБА_2,
у повному обсязі сплачує вартість квартири продавцеві,  та ОСОБА_1
на його вимогу переоформлює вказану квартиру на себе,  як на фактичного покупця. Така угода була
укладена з ОСОБА_1 в силу
правового нігілізму,  оскільки він
вважав,  що маючи на праві власності
об'єкт нерухомості не може більше набувати таких.

05.07.1997
року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1
було укладено договір купівлі - продажу зазначеної квартири. До підписання
цього договору купівлі-продажу,  а
саме,  20.06.1997 року позивач передав
ОСОБА_3,  гроші за квартиру в сумі 7500
доларів СІЛА,  яка мала бути придбана у
майбутньому. З моменту придбання вказаної квартири,  позивач відносився до неї як до своєї

особистої
власності,  за власний рахунок здійснив
її переобладнання і реконструкцію,  ніс
витрати по її утриманню. Протягом тривалого часу вказана квартира
використовувалася як офіс ПП „МТЦ - Запоріжжя" генеральним директором
якого є він,  від імені ПП квартира
передавалася в оренду і не використовувалася ОСОБА_1 як власність,  який
до того ж також працював у ПП „МТЦ - Запоріжжя".

Посилаючись
на те,  що укладена угода була
удаваною,  просив визнати її частково
недійсною щодо особи покупця.

У січні
2006 року він забажав від ОСОБА_1,  щоб той вчинив переоформлення квартири на нього,  але ОСОБА_1
відмовся таке вчинити. За договором купівлі-продажу від 13 січня 2006 року ОСОБА_1 продає зазначену
квартиру своєму сину ОСОБА_5.

Оскільки
про порушення свого права ОСОБА_2. дізнався в січні 2006 року,  тому вважає,
що саме з цього часу почав плити строк позовної давності на звернення з
позовом суду.

Позивач
просив суд поновити строк позовної давності на звернення до суду з даним
позовом та визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 05.07.1997
року стосовно покупця,  визнавши права
покупця за ним.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 09 лютого 2007 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано
частково недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Визнано ОСОБА_2
покупцем за договором купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1,  укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення та постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_2,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Заслухавши
доповідача,  пояснення апелянта,  його представника ОСОБА_7 ,  заперечення представників позивача ОСОБА_8,
ОСОБА_9,  дослідивши матеріали справи в
межах доводів скарги,  колегія суддів
прийшла до висновку,  що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Згідно  ст.  58
ЦК України (в
редакції 1963 року,  що діяв на момент
виникнення правовідносин) дійсною є угода,
вчинена лише для виду без наміру створити юридичні наслідки (удавана
угода).

Статтею
59 ЦК України
(в редакції 1963 року) передбачено,  що
угода визнана недійсною, , , вважається недійсною з моменту її вчинення.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
05.07.1997 року укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1,  який було укладено у письмовій формі та
нотаріально посвідчений.

Згідно
цього договору купівлі - продажу покупцем виступив ОСОБА_1,  а продавцем -ОСОБА_5,
яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі доручення. Згідно п. 2 цього
Договору продавець отримав від покупця гроші повністю до підписання цього
договору. Проте,  кошти за придбану
квартиру продавцю були сплачені позивачем ОСОБА_2,  що підтверджується розпискою від 20.06.1997
року та не оспорюється відповідачем.

Спірна
квартира з моменту придбання до грудня 2005 року не використовувалася
відповідачем за її прямим призначенням.
ЗД, 997 року по 2002 рік квартира використовувалася як офіс ПП „МТЦ -
Запоріжжя" генеральним директором якого є позивач,  а з грудня 2003 року в ній розміщувався офіс
ТОВ „Копі Софт".

Суд
першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи,  правильно визначив правовідносини
сторін,  дав належну оцінку наданим
доказам,  та прийшов до

правильного висновку,  що оскаржуваний договір купівлі-продажу є
удаваною угодою стосовно покупця,
оскількиОСОБА_1
не ставився до спірної квартири як до своєї власності,  не вимагав захисту порушеного права,  не здійснював утримання цієї власності та
визнавав,  що покупцем спірної квартири
фактично являється позивач.,  тому
задовольнив позов ОСОБА_2,  визнав
частково недійсним договір купівлі -продажу квартири АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Визнав ОСОБА_2
покупцем за цим договором купівлі - продажу зазначеної квартири.

Доводи апелянта про те,  що ОСОБА_2.
брав у нього в борг 8000 доларів

США,  тому сплативши вартість спірної квартири
повернув йому борг не підтверджені

будь-якими письмовими доказами. Посилання відповідача ОСОБА_1 на те,  що

квартира придбана за гроші,  які він
начеб то у період 1996 - 1997 року вніс у якості

інвестицій у розвиток ПП. „МТЦ-Запоріжжя" і тому виконуючи боргові зобов' язання

ОСОБА_2. сплатив за нього вартість придбаної квартири,  також не найшли

підтвердження у судовому засіданні.

-          Суд також прийшов до
правильного висновку про те,  що
відповідно до  ст.  76 ЦК

України (в редакції 1963 року) та
ст.  261 ЦК України (в
редакції 2004 року) перебіг строку позовної давності починається з дня
виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня коли особа дізналась
або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Так,  судом встановлено,  що досягнута домовленість між сторонами щодо
дійсного власника спірної квартири визнавалася відповідачем до січня 2006
року,  до ставлення вимоги позивачем про
переоформлення цієї квартири на його ім' я та про порушення його права. Тому
суд обгрунтовано прийшов до висновку ,
що саме з цього часу необхідно обчислювати строк позовної давності

Рішення
суду відповідає матеріалам справи та закону. Підстав для його скасування
колегія суддів не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313,  314,  317 ЦПК України,  колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Запоріжжя
від 09 лютого 2007 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.