Справа  22-777                                                Головуючий
в 1 інстанції: Тростянчук
Доповідач: Хилевич СВ.
УХВАЛА

іменем України

24 липня 2007
року                                                                                                       м.  Рівне

Колегія суддів
апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого -
судді: Василевича B.C.

Суддів:
Григоренка М. П.,  Хилевича С. В.,

при секретарі
судового засідання Сеньків Т.Б.

за участю
представників сторін

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 на рішення Лубенського
міськрайонного суду від 3 травня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  треті особи на стороні
відповідача,  які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору: Привільненська сільська рада Лубенського
району Рівненської області,  Перша
Лубенська державна нотаріальна контора; про визнання заповітів,  договору дарування квартири недійсними та
визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

заслухавши
доповідача,  пояснення осіб,  які з'явились в судове засідання,  перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,  колегія суддів

встановила:

Рішенням
Лубенського міськрайонного суду від 3 травня 2007 року в позові ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 ,  треті
особи на стороні відповідача,  які не
заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Привільненська сільська рада
Лубенського району Рівненської області,
Перша Лубенська державна нотаріальна контора; про визнання
заповітів,  договору дарування квартири
недійсними та визнання права власності на майно в порядку спадкування за
законом - відмовлено за безпідставністю.

У
поданій апеляційній скарзі позивачі зазначають,
що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального
права,  що призвело до неправильного
вирішення спору.

Вважають,  що суд не застосував норми ЦК Української РСР
1963 року,  які повинен був
застосувати,  зокрема покликався на
недосліджену судом обставину неприйняття спадщини Полов"ян р-.'Д, ."
- ані-,  шляхом фактичного володіння
майном,  ані в передбачений законом
шестимісячний строк із.заявою до державної нотаріальної контори.

Судом
першої інстанції порушено вимоги ч.3
ст.  143. ЦПК,  України,  а саме порядок призначення експертизи,  не враховано положення-щро те,  що висновок експерта не має наперед
встановленої "сили і, переваги над іншими доказами.

В
доповненнях до апеляційної скарги вказують,
що суд припустився помилки щодо оцінки доказів про те,  що єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_6
була його дочка
ОСОБА_7 . На їхню думку,   стосовно неї діяли правила   ст.   563 ЦК Української РСР
1963 року,   згідно чого спадщина на
майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена і
поширюється на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 1 липня
1990 року.

Будучи
переконаними у правильності та обґрунтованості своїх доводів,   просили апеляційний суд скасувати рішення
Лубенського міськрайонного суду від 3 травня 2007 року та ухвалити нове,   яким повністю задовольнити позов.

В
запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі просили апеляційну скаргу
відхилити,   а рішення - залишити без
змін.

В
апеляційному суді представники позивачів підтримали апеляційну скаргу в повному
обсязі,   просили рішення суду першої
інстанції скасувати,   ухвалити нове
рішення,   яким задовольнити позов.

Представник
відповідачів в судовому засіданні,
заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги,   покликалася на законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції. Просила апеляційну скаргу відхилити,   а рішення Лубенського міськрайонного суду
від З травня 2007 року - залишити без змін.

Представник
Привільненської сільської ради Лубенського району в судове засідання не
з'явився,   надав суду письмову
заяву,   де просить справу розглянути за
їхньої відсутності,   апеляційну скаргу
позивачів підтримає в повному обсязі.

Перша
Лубенська державна нотаріальна контора про час і місце судового засідання
повідомлена належним чином,   свого
представника до суду не надала.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню,   виходячи з
таких підстав.

Відмовляючи
в позові,   суд першої інстанції виходив
з того,   що доводи позивачів про
складання ОСОБА_8 заповіту під час перебування у хворобливому стані,   який позбавляв її можливості усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними,   не
знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Обставиною,   яка слугувала підставою для відмови в
позові,   став висновок
судово-психіатричної експертизи (посмертної),
згідно чого встановлено,   що
волевиявлення ОСОБА_8 при складанні заповіту було вільним і відповідало її
волі.

Зазначена
обставина збігається із сукупністю перевірених колегією суддів доказів,   зокрема підтверджена показаннями свідків
ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (а.с.  а.с 88,   зворот,
- 89).

Крім
того,   із змісту заповіту на
користьОСОБА_3 вбачається,   що спадковою
масою,   визначеною заповітом,   є все належне ОСОБА_8 майно,   яке знаходиться в с.   Привільному Лубенського району (а.с.   12). Вказівки про конкретно визначене майно
чи на його родову приналежність в заповіті не міститься,   а тому позивачі прийшли до висновку про
порушення їхнього інтересу явно безпідставно і ґрунтуючись на припущеннях.

За
змістом ч. 1   ст.   З ЦПК України кожна особа має право на
захист судом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За таких обставин колегія суддів вважає,
що інтерес позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спорі про визнання заповіту недайс;ним захисту не
потребує.

Виходячи
з наведених обставин,   похідні вимоги
про визнання договору дарування квартири недійсним та про визнання права
власності на майно в порядку спадкування за законом,   які пов'язані із первісною вимогою і
випливають із неї,   також є
необгрунтованими.

Доводи
апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції матеріального права і
незастосування норми закону про колгоспний двір,

яка підлягала
застосуванню,  колегія суддів не бере до
уваги,  позаяк вказані обставини не були
предметом розгляду суду першої інстанції.

Відповідно
до ч. 1  ст.  11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь в справі.

Відповідно
до ч. 2  ст.  308 ЦПК України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже,  суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив обставини справи,  перевірив
доводи й заперечення сторін,  дав належну
оцінку зібраним доказам.  Ухвалене в
справі рішення відповідає її матеріалам та вимогам закону,  а тому підстав для його скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись
п. 1 ч. 1  ст.  307,
ст.  308,   ст.
ст.  313-315 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2 на рішення
Лубенського міськрайонного суду від 3 травня 2007 року відхилити,  а рішення - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.