Справа
№ 22-ц-1108/2007р.                          Головуючий у 1-й
інстанції Білера П.П.
№ 42                                                суддя-доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року вересня 11 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого -
Попруги С. В.

суддів                             - ГагінаМ. В.,  Кононенко О.Ю.

з участю
секретаря судового засідання - Назарової О.М.

та осіб
які приймають участь у справі представника позивача -Приватного підприємства
„Віва Плюс" - ОСОБА_1 ,  відповідача
ОСОБА_2,  розглянула у відкритому
судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційними скаргами Приватного підприємства „Віва Плюс" та ОСОБА_2,  на рішення Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 26 червня 2007 року у справі за позовом Приватного
підприємства „Віва Плюс" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,  заподіяної працівником підприємству,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2007 року Приватне підприємство „Віва Плюс" (далі ПП „Віва
Плюс"),  місцезнаходженням якого є
м.  Охтирка,  звернулось до суду з названим позовом,  обґрунтував свої вимоги тим,  що ОСОБА_2 з 01 лютого 2007 року працював
водієм в ПП „Віва Плюс" (відповідач був фактично допущений керівництвом ПП
„Віва Плюс" до роботи згідно ч. 4
ст.  24 КЗпП України).

7
лютого 2007 року директор підприємства видав ОСОБА_2
подорожній лист,  автомобіль МАЗ - 53371
державний номер НОМЕР_1 для отримання та перевезення з м.  Суми на підприємство скла листового,  яке було оплачено ПП „Віва Плюс".

8
лютого 2007 року ОСОБА_2 в представництві Приватного
підприємства „КСВ",  розташованого в
м.  Суми,
отримав під звіт за разовим документом (видатковою накладною № С-3 від
07 лютого 2007 року) скло листове вартістю 22 292,  09 грн. (969,
22 кв. метрів). Назване скло було погружено
в кузов автомобіля МАЗ - 53371 державний номер НОМЕР_1.  Кріплення скла листового на кузові здійснив
відповідач.

ОСОБА_2 на порушення
своїх обов'язків водія,  перед початком
руху не перевірив надійність розташування і кріплення вантажу (скла
листового),  і вирушив близько 15 години
з м.  Суми до м.  Охтирка. На шляхопроводі в м.  Тростянець з вини відповідача листове скло
випало з кузова автомобіля і розбилось,
чим позивачу було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 53 501, 01
грн.,  визначеному відповідно до п. 2
постанови Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №116 „Про
затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання,  нестачі,
знищення (псування) матеріальних цінностей".

Відповідач
відмовляється добровільно відшкодувати названу шкоду,  заподіяну з його вини ПП „Віва
Плюс",  тому з нього підлягає
стягненню вищезгадана сума в судовому порядку.

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду позов 1111 „Віва Плюс" задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПП „Віва Плюс" 22 292,  09 грн. за спричинену матеріальну шкоду,  223 грн. судового збору,  а також 30 грн. витрат за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційній скарзі ПП „Віва Плюс" просить змінити рішення суду і стягнути
з відповідача 53 501, 01 грн.,
посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права,  зазначаючи,
що для правильного вирішення спору потрібно застосовувати п. 2 постанови
Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку визначення розміру збитків
від розкрадання,  нестачі,  знищення (псування) матеріальних
цінностей".

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду,  а справу надіслати на новий розгляд в зв'язку
з неповним з'ясуванням судом обставин,
що мають значення для справи,
недоведеністю позивачем обставин,
що мають значення для справи,  які
суд вважав встановленими,  порушенням та
неправильним застосуванням норм матеріального права.

При
цьому відповідач посилається на те,  що
позивач не створив йому,  як працівнику
належних умов,  які б забезпечували
збереження матеріальних цінностей (автомобіль був не пристосований та
необладнаний для перевезення скла листового),
названий автомобіль знаходився в управлінні позивача без належно
оформленого договору оренди,  з ним не
укладався договір про повну матеріальну відповідальність,  йому не видавалось доручення на отримання
вантажу,  поряд з ним вантаж закріплював
і інший працівник 1111 „Віва Плюс",
заподіянню шкоди сприяв інший автомобіль,  який зачепив його автомобіль і з місця
пригоди зник,  вирішуючи спір суд
допустив порушення  ст.  ст.
130,  131,  137,
138 КЗпП України.

Судом першої інстанції фактично встановлено,  що ОСОБА_2 працював водієм в ПП „Віва
Плюс",  розташованим в м.  Охтирка.

08 лютого 2007 року ОСОБА_2,  за завданням керівництва ПП „Віва Плюс",  на підставі подорожнього листа,  на автомобілі МАЗ - 53371 д.н. НОМЕР_1 наданому йому
позивачем прибув в м.  Суми,  де в представництві ПП „КСВ" отримав під
звіт за разовим документом (видатковою накладною №С - 3 від 07 лютого 2007
року) скло листове у чотирьох ящиках (969,
22 кв. метри),  яке було погружено в кузов
вищезгаданого автомобіля МАЗ - 53371. Назване скло відповідач самостійно
закріпив в кузові за допомогою спеціальних піраміди і ременів.

Після
цього ОСОБА_2 вирушив до м.  Охтирка. На
шляхопроводі в м.  Тростянець,  внаслідок того,  що водій ОСОБА_2 до початку руху не перевірив
надійність розташування і кріплення вантажу (скла листового),  а під час руху не контролював цього,  щоб запобігти його падінню,  листове скло випало з кузова автомобіля і все
розбилось,  чим позивачу було заподіяно
матеріальну шкоду в розмірі 22 292,  09
грн.,  яка підлягає стягненню з
відповідача в судовому порядку.

Підстав
для стягнення шкоди в кратному розмірі,
на суму 53 501,  01 грн. немає.

Заслухавши
пояснення осіб,  які брали участь у
розгляді справи,  перевіривши матеріали
справи,  законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга ПП „Віва Плюс"
підлягає відхиленню,  а апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково
задовольняючи позовні вимоги ПП „Віва Плюс",  суд першої інстанції правильно встановивши
фактичні обставини справи викладені вище,
та давши належну оцінку всім зібраним по справі доказам,  дійшов обґрунтованого висновку про те,  що саме в результаті винних протиправних дій
працівника ОСОБА_2,  ПП „Віва Плюс"
було заподіяно пряму дійсну шкоду в розмірі 22 292,  09 грн. (вартість розбитого листового скла).
Названа шкода за загальним правилом підлягає відшкодуванню згідно п.2  ст.
134 КЗпП України у повному розмірі,
оскільки майно було одержано працівником під звіт за разовим документом
(видатковою накладною).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам  ст.
ст.  130,  131,
ч. 1  ст.  135-3 КЗпП України,  п. 22.2 Правил дорожнього руху. Позивачем
доведено наявність умов,
передбачених  ст.  130 КЗпП України,  в той час як відповідач не довів,  що матеріальну шкоду заподіяно не з його
вини,  а внаслідок відсутності умов,  що забезпечують збереження матеріальних
цінностей. Відповідач також не довів,  що
він бережливо ставився до майна підприємства і вживав заходів до запобігання
шкоди. Він також не довів,  що за
заподіну шкоду мають нести відповідальність інші особи.

Згідно  ст.  60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Доказуванню
підлягають обставини,  які мають значення
для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі,  виникає спір.

Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких
обставин,  доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 в цій частині до уваги не приймаються.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 про те,  що
автомобіль МАЗ знаходився в управлінні позивача без належно оформленого
договору оренди,  про те,  що з відповідачем не укладався письмовий
договір про повну матеріальну відповідальність,
за встановлених обставин,  не
мають юридичного значення,  і не дають
підстав для перегляду судового рішення.

Переглядаючи
справу,  колегія суддів звернула увагу на
наступне.

Так,  згідно
ст.  213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним
є рішення,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим
є рішення,  ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин,  на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно
до ч.2  ст.  137 КЗпП України суд може зменшити розмір
покриття шкоди,  завданої
працівником,  залежно від його майнового
стану,  за винятком випадків,  коли шкода заподіяна злочинними діями
працівника,  вчиненими з корисливою
метою. Питання щодо майнового стану відповідача суд першої інстанції належним
станом не з'ясував.

Згідно ч.3  ст.  303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги,  якщо під
час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм процесуального права,  які є обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Як убачається з матеріалів справи,
майновий стан ОСОБА_2 є таким,  що
дає підстави для зменшення розміру покриття шкоди. Так,  ОСОБА_2 не має постійної роботи,  утримує малолітню дитину,  його дружина навчається в Охтирському
коледжі. Згідно офіційних документів ОСОБА_2 не має у власності нерухомого
майна.

За таких
обставин,  колегія суддів вважає,  що рішення суду першої інстанції з
вищезгаданих підстав підлягає зміні,
шляхом зменшення розміру покриття шкоди на 5 000 грн. Таким чином з
ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача 22 292,  09 грн. - 5 000 грн. = 17 292,  09 грн.

У
зв'язку з цим підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині розподілу
судових витрат (щодо судового збору).

Вимоги
позивача задоволено частково,  на суму 17
292,  09 грн.,  з яких підлягає поверненню 173 грн. судового
збору. Позивачеві відмовлено в стягненні 5 000 грн.,  з яких відповідачеві підлягає поверненню 50
грн. судового збору.

Таким
чином,  відповідно до ч. 1  ст.  88
ЦПК України,  розподіл судового збору має
здійснюватись таким чином 173 грн. - 50 грн. = 123 грн.,  які підлягають стягненню з відповідача.

Що
стосується апеляційної скарги ПП „Віва Плюс",  то постанова Кабінету Міністрів України від
22 січня 1996 року №116 „Про затвердження Порядку визначення розміру збитків
від розкрадання,  нестачі,  знищення (псування) матеріальних
цінностей" на спірні правовідносини не поширюється,  оскільки врегульовує інші правовідносини і
спрямована на вдосконалення правової бази боротьби з економічною злочинністю.

За таких
обставин,  доводи цієї апеляційної скарги
не дають підстав для перегляду судового рішення.

В іншій
частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На
підставі викладено,  керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  п.п. 3, 4  ст.
309,  313,  316,
319 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Приватного підприємства „Віва Плюс" відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 червня 2007
року змінити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства „Віва Плюс" на відшкодування
шкоди,  заподіяної працівником
підприємству 17 292,  09 грн.,  та на повернення судового збору 123 грн.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено
в касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду
України.