АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
червня 2007 року                                                                                        м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого                            Косогор Г.О.

суддів                              Ткачук 0.0.
Ісаєвої Н.В.

при
секретарі                            Зелінського
О. А.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Одесі цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення
Приморського районного суду м.  Одеси від
05 жовтня 2006 року по справі за позовом заступника прокурора Приморського
району м.  Одеси в інтересах ОСОБА_2 до
Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради,  Міської агенції з приватизації житла,  ОМУ УМВС України в Одеській області,  ОСОБА_3, ОСОБА_4,  ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право
власності на житло №180754 від 05 листопада 2003 року і розпорядження орану
приватизації від 05 листопада 2003 року,
заяви про зняття з реєстраційного обліку та договорів купівлі-продажу -
недійсними,

встановила:

У лютому
2005 року заступник прокурора Приморського району м.  Одеси в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Управління житлово-комунального господарства Одеської міської
ради,  Міської агенції з приватизації
житла,  ОМУ УМВС України в Одеській
області,  ОСОБА_3, ОСОБА_4,  ОСОБА_1
про визнання свідоцтва про право власності на житло №180754 від 05 листопада
2003 року і розпорядження орану приватизації від 05 листопада 2003 року,  видані на ім'я ОСОБА_2 недійсними,  визнання недійсною заяви про зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_2,  та
визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  укладеного 15 листопада 2003 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_3,  та договору купівлі-продажу
вищевказаної квартири,  укладеного 01
грудня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Крім того,  позивач просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу даної квартири,
укладений 24 березня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

В
обґрунтування свої вимог позивач посилався на те,  що ОСОБА_2 ніколи не займався приватизацією
своєї квартири та не продавав її,  а
також не подавав заяви про зняття його з реєстраційного обліку в квартирі
АДРЕСА_1.

Справа
№22ц-2731/2007 р.                                  Головуючий
1 - ої інстанції

Загороднюк
В.І.

Категорія: 12                                                   Доповідач: Ткачук
О.О.

2

На момент здійснення
приватизації квартири та зняття ОСОБА_2.3
обліку,  останній взагалі був відсутній
за місцем розташування спірної квартири. Договір купівлі-продажу,  що був укладений 15 листопада 2003 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  на думку заступника
прокурора Приморського району м.
Одеси,  суперечив  ст. . 203 ЦК України,  тобто у
ньому було відсутнє волевиявлення ОСОБА_2.
на його укладання. Таким чином,  інші
договори. що були укладені на підставі цього договору,  слід було визнати недійсними. Відповідачі
позовні вимоги не визнали.

Представники
заступник прокурора Приморського району м.
Одеси та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали.

Рішенням
Приморського районного суду м.  Одеси від
05 жовтня 2006 року позовні вимоги заступника прокурора Приморського району
м.  Одеси в інтересах ОСОБА_2 були
задоволені у повному обсязі.

На дане
рішення принесена апеляційна скарга ОСОБА_1.
в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та
скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 24 березня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Заслухавши
доповідача,  яка доповіла зміст
оскаржуваного рішення,  доводи
апеляційної скарги та заперечення на неї,
вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та обгрунтованність рішення суду,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Недоведеність
обставин,  що мають значення для
справи,  які суд вважав встановленими
згідно п.іч.1  ст.  309 ЦПК України,  є підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції у рішенні
зробив висновок про те,  що ОСОБА_2 як
наймач квартири АДРЕСА_1не бажав приватизувати цю квартиру,  не подавав заяви про це,  у відповідності до вимог  ст. . 8 Закону України,  «Про приватизацію державного житлового
фонду»,  у зв'язку з чим визнав свідоцтво
про право власності на житло від 5 листопада 2003 року,  та розпорядження УЖКГ Одеської міської ради №
180754 від 5 листопада 2003 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Але з таким
висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може. Як
вбачається з заяви про приватизацію квартири АДРЕСА_1,  поданої від імені ОСОБА_2 від 4 листопада
2003 року,  останній звернувся до
керівника органа приватизації про передачу йому квартири у приватну власність.
До заяви були долучені необхідні документи.

Допитана у
якості свідка ОСОБА_5.,  яка працювала паспортисткою в ЖЕД 53
Приморського району м.  Одеси з 1997
року,  пояснила що ОСОБА_2 особисто
з'явився в ЖЕД,  та подав заяву про приватизацію
квартири. Даючи оцінку цим пояснення свідка,
суд послався на висновки почеркознавчої експертизи,  які нібито спростовують пояснення ОСОБА_5.
Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможлива,  оскільки згідно висновку почеркознавчої
експертизи (а. с.  166),  вирішити питання про те,  самим ОСОБА_2,  чи іншою особою виконані підписи від його
імені у заяві про передачу в приватну власність квартири від 4 листопада 2003
року не виявилося можливим у зв'язку з малим обсягом графічного матеріалу у
досліджуваних підписах та обмеженою кількістю зразків підпису та почерку
ОСОБА_2

З таких обставин
у суда першої
інстанції не було підстав посилатися на висновки почеркознавчої
експертизи,  як на доказ,  який спростовує пояснення свідка.

Далі,  визнаючи недійсними: заяву ОСОБА_2 від 18
листопада 2003 року про зняття його з реєстраційного,  обліку в квартирі АДРЕСА_1,  договору купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1,  укладеного 15 листопада 2003
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  та договору
купівлі-продажу вищевказаної квартири,
укладеного 01 грудня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,  договору купівлі-продажу даної квартири,  укладений 24

3

березня
2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1,  суд
першої інстанції також послався як на єдиний доказ - висновки почеркознавчої
експертизи від 30 березня 2006 року (ас.
163 - 166) не надавши цьому доказу в порушення  ст. . 212 ЦПК України,  належної оцінки,  та записавши у рішенні,  що у суда
немає с сумнівів
у достовірності висновків експертизи.

Разом з
тим,  з таким висновком суду погодитися
не можна.

Висновки
експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами,  встановленими
ст.  212 ЦПК України.

Як
вбачається з матеріалів справи,  ухвалою
Приморського районного суду м.  Одеси від
26 вересня 2005 року по справі було призначено почеркознавську експертизу,  перед якою були поставлені питання про те чи
підписував ОСОБА_2: заяву на приватизацію його житла,  заяву про зняття з реєстраційного
обліку,  та договір купівлі - продажу.

Повідомленням
№ 13806/ 02 від 28 грудня 2005 року Одеській науково -дослідний інститут
судових експертиз повернув матеріали без надання експертного висновку
(а.с.  146 - 147),  у зв'язку з тим,  що запитані вільні зразки почерку,  та підпису ОСОБА_2. до інституту не
надійшли,  і що у ході дослідження
виявилось,  що наданих матеріалів
недостатньо для вирішення поставлених питань по суті.

Але в березні
2006 року експерт Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз
Г.В. Логвина на підставі тих же документів зробила висновок (а.с.  163 - 166) про те,  що підпис у заяві про зняття ОСОБА_2.3
реєстраційного обліку,  та підпис від
імені ОСОБА_2. у двох екземплярах договору купівлі -продажу квартири виконані
не самим ОСОБА_2,  а вирішити питання про
те,  самим ОСОБА_2.,  чи іншою особою виконані підписи від його
імені у заяві про передачу в приватну власність квартири від 4 листопада 2003
року не виявилося можливим у зв'язку з малим обсягом графічного матеріалу у
досліджуваних підписах та обмеженою кількістю зразків підпису та почерку
ОСОБА_2. Слід звернути увагу на те,  що
обсяг графічного матеріалу був однаковий,
але експерт в одному випадку робить категоричний висновок,  а в другому - не може зробити висновок.

Крім того,  висновки експерта знаходяться у протиріччі з
поясненнями свідка ОСОБА_5.,  яка працювала паспортисткою в ЖЕД 53
Приморського району м.  Одеси з 1997
року,  та нотаріуса ОСОБА_6  (а.с.
214),  згідно яких вона наполягала
на тому,  що при укладені правочину вона
перевіряла особи сторін,  їх
волевиявлення. Право чин було укладено з дотриманням вимог Закону. Ніяких
сумлінь ні у відношенні сторін правочину,
їх волевиявлення,  ні у відношенні
наданих документів,  виявлено не
було,  тобто,  не було підстав для винесення постанови у
відмові щодо посвідчення правочину.

З таких обставин
у суда першої інстанції фактично були відсутні докази про протиправність
вибуття із користування ОСОБА_2 спірної квартири,  оскільки протиправні дії з боку
нотаріуса,  та паспортистки можуть
підтверджуватися вироком суду у кримінальній справі і не можуть згідно ч. 2 чт.
59 ЦПК України,  підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Таким
чином,  відсутні підстави для
витребування майна у добросовісного набувача.

Крім того,  позов було заявлено Заступником прокурора
Приморського району м,  Одеси в інтересах
ОСОБА_2.

Відповідно
до  ст. .36 -1 Закону України «Про
прокуратуру» підставою представництво прокуратурою інтересів громадянина є його
неспроможність через фізичний чи матеріальний стан,  похилий вік або з інших поважних причин
самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права,  або реалізувати процесуальні права.

Прокурор повинен
не лише обґрунтовувати підстави для представництва,  але і надавати докази,  які свідчать про наявність таких підстав. У
випадку звернення прокурора з вимогою в інтересах громадянина; якій має таку
можливість суд має право відмовити у прийнятті позовної заяви,  або залишити заяву без розгляду,  як таку,
що подана особою,  яка не має
повноважень на ведення справи у суді (п.2ч. 1
ст.  207 ЦПК України).

Судовою
колегією у судовому засіданні було оглянуто прокурорське наглядне провадження
по справі,  в якому,  як і у матеріалах справи,  відсутні будь які особисті заяви

3

від ОСОБА_2 до
прокуратури з проханням захистити його інтереси у суді і з яких підстав.

Таким
чином,  судова колегія прийшла до
висновку про те,  що суд першої інстанції
ухвалюючи рішення,  вважав встановленими  обставини,
що мають значення для справи,  які
фактично не були встановленими,  що
згідно п. 1ч. 1  ст.  309 ЦПК України,  є підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись  ст. .
ст. . 307 ч.1 п.2,  309
ч.1 п.1,  314,  316 ЦПК України,  судова колегія,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Приморського районного  суду м.   Одеси від 05
жовтня 2006 року скасувати.

Ухвалити нове
рішення.

У позові
заступника прокурора Приморського району м.
Одеси в інтересах ОСОБА_2 до Управління житлово-комунального
господарства Одеської міської ради,
Міської агенції з приватизації житла,
ОМУ УМВС України в Одеській області,
ОСОБА_3, ОСОБА_4,  ОСОБА_1 про
визнання свідоцтва про право власності на житло №180754 від 05 листопада 2003
року і розпорядження орану приватизації від 05 листопада 2003 року,  заяви про зняття з реєстраційного
обліку,  та договорів купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1,  укладених: 15
листопада 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
та 01 грудня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,  24 березня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 -
недійсними - відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення,
та може бути оскаржено на протязі двох місяців до Верховного Суду
України.