Справа № 33ц-527/07                                                                                    Категорія
інстанції: Підлісна І.М.  Доповідач:
Завидовська - Марчук О.Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем                                                                      України

26 жовтня  2007 року колегія суддів з
розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Волинської
області в складі :

Завидовської -
Марчук О.Г.,  Мудренко Л.І.,  Русинчук М. М.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Луцьку справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності
на 1/4 частини квартири і встановлення порядку користування квартирою та
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про визнання
права власності на 1/2 частини будинковолодіння,  визнання не­дійсними договорів купівлі
-продажу і дарування квартири,  визнання
права власності на 1/2 частини квартири та поділ майна подружжя за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22
листопада 2005 року,  -

встановила :

ОСОБА_1
звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою на рішення
апеляційного суду Тернопільської області від 22.11.2005 року,  яким скасовано рішення Тер­нопільського
міськрайонного суду від 06.06.2005 року в частині: визнання недійсним дого­вору
купівлі - продажу квартири по АДРЕСА_1,
укладеного 01.02.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і договору дарування
даної квартири,  укладеного 18.03.2002
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3; визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру по
АДРЕСА_1 вартістю 169175 грн.; стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 76157 грн.
50 коп. грошової компенсації за належну йому частку в спільному майні;
стягнення з ОСОБА_2 2904,  75 грн.
держмита в користь держави та постановлено нове рішення,  яким ухвалено відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів
купівлі - продажу і дарування квартири по АДРЕСА_1 та визнання пра­ва власності
на 1/4 частини квартири; стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 29295 грн.
грошової компенсації за належну їй частку в спільному майні подружжя; стягнути
в дохід держави з ОСОБА_1 287 грн. 35 коп. та з ОСОБА_2 547 грн. 87 коп.
недоплаченого держа­вного мита. Ухвалено змінити рішення суду в частині
встановлення вартості будинковоло­діння АДРЕСА_2 з суми «121300» на суму «79570
грн.»,  виключити з резолютивної частини
рішення вказівку суду про вартість виділеного ОСОБА_2 майна на суму «290475
грн.». В решті рішення залише­но без змін.

Ухвалою
судді Верховного Суду України від 31 січня 2006 року касаційну скаргу ОСОБА_1
прийнято до касаційного розгляду колегією суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України.

5 квітня
2007 року справу передано для розгляду і вирішення відповідно до глави 2
розділу V Цивільного процесуального кодексу  України до апеляційного суду Волинської

2

області
відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судо­устрій
України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого
2007 року №697-V.

Ухвалою
судді колегії суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апе­ляційного
суду Волинської області від 19 жовтня 2007 року за касаційною скаргою
ОСОБА_1  відкрито касаційне провадження.

В
обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 покликається на порушення апеляцій­ним
судом норм матеріального права,  в
зв»язку з чим ставить питання про скасування по­становленого цим судом рішення
та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду рішення апеляційного суду відсутні,
виходячи з наступного.

Судами встановлено,  що сторонами по
справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час шлюбу було спільно набуто слідуюче майно:
квартира по АДРЕСА_1 та квартира по АДРЕСА_3 і будинковолодіння АДРЕСА_2.
01.02.2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладаючи договір купівлі -продажу квартири
по АДРЕСА_1,  фактично уклали іншу
угоду,  а саме договір застави вказаної
квартири,  для забезпечення виконання
укладеного між ними дого­вору позики грошей. Після повернення позичених
коштів,  ОСОБА_4 повинен був пове­рнути
дану квартиру у власність ОСОБА_2,  однак
за вказівкою останньої та за згодою ОСОБА_1,
про що він сам зазначив в поданій зустрічній позовній заяві,  квартира по АДРЕСА_1 була подарована
ОСОБА_3,  яка є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Скасовуючи
рішення місцевого суду в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу
квартири по АДРЕСА_1,  укладеного
01.02.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та договору дарування даної
квартири,  укладеного 18.03.2002 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_2 права власності на дану квартиру та
ухвалюючи нове рішення в цій частині позовних вимог про відмову в задо­воленні
цих вимог,  апеляційний суд виходив з
того,  що хоча договір купівлі - продажу
вка­заної квартири,  укладений 01.02.2001
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і був удава­ним,
з метою приховати іншу угоду,  а
саме договір застави даної квартири,  для
забезпечення виконання укладеного між ними договору позики грошей,  однак після повернення позичених коштів і
припинення в зв»язку з цим дії дійсної угоди - застави квартири,  послідуючі дії ОСОБА_2 та ОСОБА_1,  як власників даної квартири,  набутої ними за час шлюбу,  свідчать про дачу ними згоди на відчуження
квартири дочці - ОСОБА_3,  а тому відсу­тні
підстави для визнання договору дарування квартири недійсним і визнання даної
квартири спільним майном подружжя,  що
підлягає поділу.

Відповідно
до ч.2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є непра­вильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що рішення
апеляційного суду ухва­лено з додержанням норм матеріального та процесуального
права,  а підстави для обов»язкового
скасування судового рішення,  передбачені
ч.1  ст. 338 ЦПК України,  відсутні.

Наведені
у касаційній скарзі доводи,  висновок
суду апеляційної інстанції не спросто­вують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України колегія суддів з розгляду
цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Волинської
області,  -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення      апеляційного           суду Тернопільської області від 22 листопада 2005

року залишити
без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.