РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 серпня 2007
року                                                                          м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого              Меленко О.Є.

суддів                          Беркій О .Ю.,
Ясеновенко Л .В.

секретаря                    Юрків І.П.

з участю:       адвоката                        ОСОБА_1

сторін- апелянта
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., що є представниками позивачів, представника
відповідача ОСОБА_5.- ОСОБА_6

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7,ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до ОСОБА_10 та ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача- Тисменицька
Державна нотаріальна контора про скасування свідоцтв про право на спадщину за
законом та визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 25 червня 2006 року,-

встановила:

У січні 2007 року ОСОБА_2. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_10 та ОСОБА_5
про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права
власності на спадкове майно. У лютому 2007 року з аналогічним позовом до суду
звернулися ОСОБА_7., ОСОБА_8.
та ОСОБА_9. Ухвалою Тисменицького районного суду від 15 лютого 2007 року позови
об'єднані в одне провадження.

Вимоги позивачі мотивували тим, що у 1990 році померла
їхня мати та бабуся-ОСОБА_11., якій на праві власності належав житловий будинок
АДРЕСА_2. Після смерті ОСОБА_11. у фактичне володіння спадковим майном вступили
її сини- ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та онука ОСОБА_9., батько якої
ОСОБА_12 помер у 1987 році. У 1997 році помер ОСОБА_7, який не був одруженим та
не мав дітей. Таким чином, право на спадкове майно після цього мали
ОСОБА_2.,ОСОБА_12., ОСОБА_8. та ОСОБА_9. в рівних долях- по % кожний.

Між спадкоємцями ОСОБА_11. існувала домовленість щодо використання
спадкового майна та його розподілу.

10.01.2006 року ОСОБА_12 помер і його спадкоємцями стали ОСОБА_5, ОСОБА_10
( діти від першого шлюбу) та неповнолітній на той час ОСОБА_7 (син від другого
шлюбу).

Справа №
22-ц-1024/2007р.                       Головуючий
у І інстанції Струтинський P.P.

Категорія    26                                                        Доповідач
Меленко О.Є.

Оскільки
при зверненні у січні 2007 року до нотаріальної контори для оформлення спадщини
стало відомо, що на житловий будинок АДРЕСА_2 вже видані свідоцтва про право на
спадщину за законом лише відповідачам в частинах, що їм не належать, позивачі
просили визнати незаконними свідоцтва про право на спадщину за законом, що
видані 17.11.2006 року Тисменицькою Державною нотаріальною контороюОСОБА_5 та
ОСОБА_10 на ¼  житлового будинку АДРЕСА_2 кожному. Просили
визнати за ними право на спадкове майно, а саме, за ОСОБА_2.,ОСОБА_8., ОСОБА_9.
- по V*
та за ОСОБА_7
право на 1/12 будинку АДРЕСА_2.

Рішенням Тисменицького районного суду від 25 червня 2006
року ОСОБА_2., ОСОБА_7.,
ОСОБА_8., ОСОБА_9. в позові до ОСОБА_10 та ОСОБА_5, третя особа на стороні
відповідача- Тисменицька Державна нотаріально контора про скасування свідоцтв
про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2. посилається на те, що суд
неналежно перевірив зібрані по справі докази та дав їм невірну правову оцінку.
Так, суд залишив поза увагою його пояснення щодо фактичного прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_11. та показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про те,
що ОСОБА_5 (батько відповідачів) вселився у будинок АДРЕСА_2 лише у 2002 році.
До того, він впродовж 16 років проживав зі своєю сім"єю по АДРЕСА_1. Разом
з тим, в основу судового рішення покладено супереч.1иві пояснення свідків
ОСОБА_15, ОСОБА_16,ОСОБА_8. Суд також допустив порушення норм матеріального та
процесуального права, зокрема ст. 549 ЦПК України 1963 року. Крім цього, суд не
дав належної оцінки тому , що ОСОБА_5, як і інші спадкоємці після смерті
ОСОБА_11. до нотаріальної контори не звертався, а про фактичне ним прийняття
спадщини нотаріус зробила записи у відповідних свідоцтвах виключно з слів
відповідачів. При цьому відповідачі у своїх заявах про прийняття спадщини
подали нотаріусу недостовірну інформацію щодо відсутності у ОСОБА_5 інших
спадкоємців, не зазначивши серед таких неповнолітнього на той час сина ОСОБА_7.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги.

Позивачі ОСОБА_8., ОСОБА_9. приєдналися до апеляційної
скарги ОСОБА_2. в порядку ст. 299 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2., його представники,
що одночасно є представниками ОСОБА_8, ОСОБА_9. вимоги підтримали з тих же
мотивів, що викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_7.
до суду апеляційної інстанції не з"явився, просив справу розглянути
без його участі, з рішенням суду першої інстанції погодився.

Представник ОСОБА_5.- ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги
не визнала, просить її відхилити.

ОСОБА_10 в надісланій до суду телеграмі доводи
апеляційної скарги не визнав, просив справу розглянути без його участі.

Заслухавши
суддю-доповідача, доводи сторін та їхніх представників, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_2., ОСОБА_7., ОСОБА_8.,
ОСОБА_9. в позові, суд першої інстанції виходив з того, що вони у 1990 році
після смерті ОСОБА_11. у фактичне володіння спадковим майном не вступили, у
встановлений законом строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори заяв
не подавали, а до суду звернулися з порушенням строку позовної давності.

Однак погодитися
з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, оскільки вони
не відповідають фактичним обставинам справи.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11, яка була власником житлового
будинку АДРЕСА_2. Спадкоємцями ОСОБА_11. були її сини- ОСОБА_7, ОСОБА_2,
ОСОБА_8, ОСОБА_5 та онука ОСОБА_9., батько якої ОСОБА_12 помер у 1987 році
(а.с, а.с. - 13-15, 39,46, 78).

За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року ( що діяв на час
смерті ОСОБА_11.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично
вступив управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Встановлено, що ніхто з спадкоємців до нотаріальної контори протягом шести
місяців з часу смерті ОСОБА_11. не звертався.

Разом з тим, пояснення позивачів, показання свідків та письмові матеріали
справи вказують на те, що спадщину після смерті ОСОБА_11. шляхом вступу у
фактичне володіння майном прийняли її сини ОСОБА_7., ОСОБА_2., ОСОБА_8.,
ОСОБА_17. та онука
ОСОБА_9., батько якоїОСОБА_12. помер ще до відкриття спадщини. Так, ОСОБА_2.,
ОСОБА_7., ОСОБА_17., як і
покійна ОСОБА_11. проживали та були прописані у будинку АДРЕСА_2 ( а.с. 40-44).
ОСОБА_7. з 1990 року і по 1997 рік ( до часу своєї смерті) був абонентом по
використанню природного газу в будинку АДРЕСА_2 (а.с. 145), а ОСОБА_2.
сплачував земельний податок ( а.с. 48). Крім цього усі спадкоємці доглядали за
будинком, користувалися майном та досягли домовленості з приводу розпорядження
ним, про що вказували як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Зважаючи на те, що після смерті ОСОБА_7 у 1997 році
спадкоємців першої черги не було, то належна йому частка у спадковому майні
була розподілена між іншими братами та племінницею- ОСОБА_9. Таким чином, на
час смерті у 2006 році ОСОБА_17.
йому на праві власності мала б належати 1А будинку АДРЕСА_2, як його частка
у спадковому майні. Доказом цього служить також об"єм заявлених ОСОБА_7, позовних вимог -
такий претендує на 1/12 будинку АДРЕСА_2 ( як 1/3 від частки батька у
спадковому майні). По 1А будинку АДРЕСА_2 також належало ОСОБА_2., ОСОБА_8.,
ОСОБА_9.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_5. є троє його
дітей-ОСОБА_5, ОСОБА_10 та Володимир, який на час смерті батька був ще
неповнолітнім ( а.с. 75, 47, 77). Таким чином, кожен з спадкоємців ОСОБА_5
вправі вимагати визнання за ним права власності на ( 1А : 3) 1/12 будинку
АДРЕСА_2, як його частку у спадковому майні.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, як і того, що
свідоцтва про право на спадщину за законом були видані за відсутності
правовстановлюючих документів на майно ОСОБА_17. , а ОСОБА_5. приховала від нотаріуса наявність ще одного
спадкоємця- неповнолітнього на той час ОСОБА_7.

У зв"язку з цим постановлене судом рішення не може вважатися законним
і обгрунтованим і підлягає до скасування .

По суті позовних
вимог слід ухвалити нове рішення.

Враховуючи те,
що Тисменицькою Державною нотаріальною конторою 17.11.2006 року за реєстровими
номерами 2559 та 2561 на ім"я ОСОБА_5 та ОСОБА_10 були видані свідоцтва
про право на спадщину за законом на частки , які їм не належать то зазначені
свідоцтва слід визнати недійсними та визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 право
власності на % будинку АДРЕСА_2 за кожним , а за ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_5-
право власності на 1/12 будинку АДРЕСА_2 , як їх частки у спадковому майні.

На
підставі наведеного та керуючись ст.ст.
529, 549 ЦК України
в редакції 1963 року, 1261 ЦК
України, ст.ст. 307, 309,313,314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Тисменицького районного суду від 25 червня 2006 року скасувати,
ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9 - задовольнити.

Визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, що видані
17.11.2006 року Тисменицькою Державною нотаріальною конторою на ім"я
ОСОБА_5 та ОСОБА_10 за реєстровими номерами 2559 та 2561.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1А будинку АДРЕСА_2, як його частку у
спадковому майні.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1А будинку АДРЕСА_2, як його частку у
спадковому майні.

Визнати за ОСОБА_9 право власності на 1А будинку АДРЕСА_2, як її частку у
спадковому майні.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/12 будинку
АДРЕСА_2, як його частку у спадковому майні.

Визнати за ОСОБА_10 право власності на 1/12 будинку АДРЕСА_2, як його
частку у спадковому майні.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/12 будинку АДРЕСА_2, як її частку у
спадковому майні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 58 грн. 48 коп.
державного мита.

Стягнути зОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь держави по 116 грн. 98 коп.
державного мита з кожного.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 на користь держави по 51 грн.
державного мита з кожного.

Стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_5 по 15 гривень судових витрат з кожного на
користь ОСОБА_2.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців після набрання ним законної сили.