Справа № 22-1896/07р.                                      Головуючий у 1-й
інстанції - Юрків О.Р.
справи - 27                                         Доповідач
в апеляційній інстанції - Цяцяк Р.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
серпня 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Львівської області у складі:

головуючого -
судді Бермеса І.В.,

суддів Мусіної
Т.Г. і Цяцяка Р.П.,

при секретарі
Дунчюс С. В.,

та за участю
адвоката ОСОБА_2,  ОСОБА_3

і представника
Інформаційної агенції „Західна інформаційна корпорація",

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Франківського районного суду м.  Львова
від 13 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4,  ТзОВ „Львівська газета",  ОСОБА_5,
Дочірнього підприємства „Редакція газети „Поступ" ЗАТ „Видавнича
група „Поступ",  ОСОБА_6,  Інформаційної агенції „Західна інформаційна
корпорація" про захист честі,
гідності,  ділової репутації,  спростування неправдивої інформації та відшкодування
моральної шкоди. Відомості,  поширені
ТзОВ „Львівська газета",  ОСОБА_5 в
черговому номері газети „Львівська газета" від 29.04.-01.05.2005 року (№
78/644) під заголовком „Мерська цензура" та Дочірнім підприємством
„Редакція газети „Поступ" ЗАТ „Видавнича група „Поступ",  ОСОБА_6 у черговому номері газети „Пост
Поступ" від 19.05.-25.05.2005 року (№ 105/1714) під заголовком
„Агентура",  про причетність ОСОБА_1
до агентства КДБ під псевдо „ОСОБА_7" визнано такими,  що не відповідають дійсності та принижують
честь,  гідність та ділову репутацію
ОСОБА_1. Зобов'язано ТзОВ „Львівська газета",  ОСОБА_5,
Дочірнє підприємство „Редакція газети „Поступ" ЗАТ „Видавнича група
„Поступ",  ОСОБА_6 надрукувати у
найближчому після набрання законної сили рішення суду номері газети інформацію
про спростування вищевказаних поширених неправдивих відомостей та вибачитись
перед ОСОБА_1.  Стягнуто з ТзОВ
„Львівська газета",  ОСОБА_5,  Дочірнього підприємства „Редакція газети
„Поступ" ЗАТ „Видавнича група „Поступ",  ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_3 17 грн.
державного мита (судового збору). В решті позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Рішення оскаржив
позивач ОСОБА_1

В
апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та,  розглянувши „позов до гр. ОСОБА_4 Апеляційним
судом як судом першої інстанції",
ухвалити нове рішення „по суті позовних вимог".

Апелянт
покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи та на
порушення судом норм процесуального права.

Стверджує,  що заявляв клопотання про фіксацію судових
засідань по справі технічними засобами,
однак суд зігнорував це клопотання.

Вважає,  що суд безпідставно відхилив його клопотання
про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів інформаційних
агенцій,  які розмістили на своїх сайтах
повідомлення про те,  що позивач „агент КГБ",  а також клопотання про допит в якості свідків інших
осіб,  які виступали на сесії міської
ради,  на якій зі згаданим звинуваченням
виступав ОСОБА_4

Вважає,  що суд безпідставно визнав винними у розповсюдженні
інформації,  що оспорюється,  засоби масової інформації,  які (на думку апелянта) цілком правильно
зрозуміли фактичний зміст виступу ОСОБА_4

Заслухавши
суддю-доповідача,  доводи позивача на
підтримання апеляційної скарги та заперечення її доводів зі сторони
представників відповідачів ОСОБА_4  і
Інформаційної агенції „Західна інформаційна корпорація",  перевіривши матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції,  колегія суддів дійшла
висновку,  що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних підстав.

Пунктом
2-1 „Прикінцевих та перехідних положень" ЦПК України (у редакції Закону №
2875-ІУ від 08.09.2005 року) встановлено,
що до 01.01.2008 року повне фіксування судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу здійснюється судом тільки за вимогою
особи,  яка бере участь у справі,  або за ініціативою суду.

Апелянт
у своїй скарзі сам наголошує на великій кількості судових засідань по
справі,  хід яких фіксувався у
протоколах,  однак його клопотання про
фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу
у цих протоколах не зазначено,  зауважень
на протоколи він не подавав,  а відтак його
твердження про заявлені клопотання є нічим не обґрунтованим,  а тому не може прийматись судом до уваги.

Виходячи
зі змісту процесуальних прав сторін,
передбачених  ст.  ст. 27,
31 ЦПК України,  позивач мав право
протягом усього часу розгляду справи доповнити свою позовну заяву - додатково
до викладеного у ній,  в т.ч. - і
клопотанням про залучення до справи співвідповідачів,  зазначивши при цьому (у відповідності до п. 2
ч.2  ст. 119 ЦПК України) їх ім'я
(найменування),  місце проживання або
місцезнаходження,  поштовий індекс,  номер засобів зв'язку.

Як
вбачається з матеріалів справи,
доповнень до позовної заяви про залучення до участі у справі
співвідповідачів (або письмових клопотань з цього приводу) позивач (апелянт) до
суду не подавав.

В той же
час,  як вбачається з протоколу судового
засідання від 18.07.2006 року,  позивач
(апелянт) сам заперечував проти притягнення до участі у справі в якості
співвідповідачів інших інформаційних агентств,
які оприлюднили виступ відповідача ОСОБА_4 ,  зміст якого ним оспорюється (а.с.  70-71).

За вище
наведених обставин колегія суддів вважає необгрунтованим покликання апелянта на
те,  що суд першої інстанції відхилив
його клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів
інформаційних агенцій,  які розмістили на
своїх сайтах повідомлення про те,  що
позивач „агент КГБ".

Статтею
60 ЦПК України встановлено,  що кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1) і
що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.4).

В своїй
позовній заяві позивач стверджує,  що
28.04.2005 року у своєму виступі на сесії Львівської міської ради відповідач
ОСОБА_4 дослівно заявив,  що „ОСОБА_1 є
справжнім агентом КГБ під
псевдо „ОСОБА_7" і згаданий вислів наводить,  як пряму мову ОСОБА_4  (а.с.
3, 12).

В той же
час,  судом (згідно представленого
аудіозапису сесії Львівської міської ради від 28.04.2005 року) встановлено і
апелянт цього не оспорює,  що фактично
виступ ОСОБА_4  в частині предмету даного
спору дослівно звучав наступним чином: „... Два автори цього матеріалу - це
ОСОБА_8 і ОСОБА_9. Один із них,
перший,  ОСОБА_8 - це абсолютно
можу авторитетно сказати дійсно кадровий агент КГБ... під псевдо „ОСОБА_7" ...".

Відповідач
ОСОБА_4 в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції заперечив
будь-яке відношення його вище згаданого висловлювання щодо причетності до
співпраці з „КГБ" до особи
позивача ОСОБА_3,  пояснивши при
цьому,  що у його . виступі йшлося „про
публікацію в інтернеті ОСОБА_10" (а.с.
44,  50).

За вище
наведених обставин колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те,  що висловлені на сесії Львівської міської
ради 28.04.2005 року відповідачем ОСОБА_4
слова про „ОСОБА_8",  як
агента „КГБ під псевдо „ОСОБА_7",
не можна вважати такими,  що
стосуються позивача,  оскільки не
конкретизовані,  не містять фактичних
даних,  які безпосередньо стосуються
особи ОСОБА_3,  висловлені у сатиричній
формі та як власне оціночне судження,  а
тому правомірно відмовив позивачу у задоволенні його позовних вимог до
відповідача ОСОБА_4

В той же
час,  суд своїм рішенням захистив права
позивача на спростування недостовірної інформації,  які передбачені  ст.
277 ЦК України.

Таким
чином,  колегія суддів приходить до
висновку,  що суд першої інстанції дав
вірну оцінку матеріалам справи та ухвалив рішення по справі з додержанням норм
матеріального і процесуального права,  а
тому підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього слід
залишити без задоволення.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.1,
308,  314 ч.1 п.1,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити і залишити рішення Франківського районного суду
м.  Львова від 13 лютого 2007 року без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і Може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання ухвалою
законної сили.