Справа 22ц - 835/ 2007 p.              Головуючий в
1-ій інстанції Шитченко Н.В.
Категорія цивільна.                       Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 року.                   Апеляційний
суд Чернігівської області

в
складі: головуючого - судді Литвиненко І.В., суддів Смаглюк Р.І., Страшного
М.М.,

при
секретарі Рябчук СВ.,

з участю позивача, його представника, представника
відповідачки, представника прокуратури Чернігівського району,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові апеляційну скаргу
відповідачки ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду від 27 березня
2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Улянівської сільської ради
Чернігівського району, Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації
про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності, -

встановив:

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить
скасувати вказане рішення і постановити нове про відмову в задоволенні позовних
вимог внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В листопаді 2006 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом
до ОСОБА_1, Улянівської сільської ради про визнання недійсною відмови від
спадщини його померлого батька ОСОБА_3, визнання частково недійсним в
зв"язку з цим свідоцтва про право на спадщину та визнання за ним права
власності з таких підстав. Будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 належав на
праві власності по 1/3 частині позивачу ОСОБА_1, його батьку ОСОБА_3 та брату
ОСОБА_4 Після смерті брата спадкоємцями на його 1/3 частину були неповнолітня
донька ОСОБА_5, від імені якої діяла законний представник відповідачка ОСОБА_1,
та батько ОСОБА_3. З вересня 2004 року вона, використавши хворобливий стан
батька, від його імені написала заяву про відмову від спадщин на користь доньки
померлого ОСОБА_5, яку посвідчила секретар Улянівської сільської ради ОСОБА_6
за

2

реєстровим НОМЕР_1. Така відмова від спадщини є недійсною,
оскільки ОСОБА_3 не розумів своїх дій, він не звертався з приводу відмови ні до
нотаріальної контори, ні до секретаря сільської ради. Як особа, що повинна
вчинити нотаріальні дії, вона не приїздила до спадкоємця додому. За таких
обставин його відмова від спадщини на користь онуки ОСОБА_5 є нікчемною.

На підставі цієї відмови частка брата перейшла у спадщину
ОСОБА_5, тому він просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на
спадщину на 1/6 частину і визнати право власності на цю частину за батьком
ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Право власності батька в такому випадку
становить 1/2 частину спірного будинку. Спадкоємцями на цю частину є він,
позивач, онука ОСОБА_5 та мати померлого батька ОСОБА_7, яка від своєї частки
відмовилась на його користь. Таким чином, 1/2 частка батька повинна бути
розподілена між ним та ОСОБА_5 в частках: 1/6 - частка ОСОБА_5, 2/6 або 1/3 -
його. Оскільки на підставі недійсної відмови від спадщини від 3 вересня 2004
року неправильно визначено об"єм спадкового майна батька ОСОБА_3, позивач
просить визнати цю відмову недійсною, визнати частково недійсними свідоцтва про
право на спадщину від 27 квітня 2006 року, визнати за ним право власності на
спадкове майно після смерті батька на 1/3 частину. З врахуванням належної йому
1/3 частини будинку на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно
визнати право власності на спірний будинок за ним - в розмірі 2/3 частин, за
ОСОБА_5 - 1/3 частину.

Ухвалою суду від 9 лютого 2007 року в якості
співвідповідача залучено Чернігівське МБТІ.

Рішенням Чернігівського районного суду від 27 березня
2007 року позов задоволено частково. Визнано недійсною відмову ОСОБА_3 від
належної йому частки спадщини після смерті сина ОСОБА_4 на користь його доньки
ОСОБА_5, посвідчену 3 вересня 2004 року. Визнано недійсними - свідоцтво про
право на спадщину за законом від 27 квітня 2006 року № 2-1619, видане на 1/3
частину домоволодіння на ім"я ОСОБА_5 після смерті батька ОСОБА_4,

·   свідоцтво
про право на спадщину № 2-1625, видане на її ім"я після смерті ОСОБА_3 на
1/3 частку від належної йому 1/3 частини спірного будинку,

·
свідоцтво про право на спадщину № 2-1622, видане на
ім"я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 на 2/3 частки від належної йому 1/3
частини спірного будинку.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини
домоволодіння АДРЕСА_1.

Суд прийшов до висновку про те, що відмова від 3 вересня
2004 року ОСОБА_3 від частки спадщини після смерті сина ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на користь його доньки ОСОБА_5, не відповідає п.п. 8, 10, 13
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами

3

виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів від 26 жовтня 1994 року № 256/ 466, це підтверджено
показаннями свідка ОСОБА_6. Виходячи з недійсності цієї відмови, суд визначив
об"єм спадкового майна після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
та ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнав недійсними свідоцтва про право
на спадщину після їх смерті, видані 27 квітня 2006 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_2. З
врахуванням належної йому 1/3 частки в спірному будинку визнав в цілому за ним
право власності на 2/3 частини будинку.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1, як законний
представник неповнолітньої ОСОБА_5, просить вказане рішення скасувати і постановити
нове про відмову в позові з таких підстав. Відповідно до п.5 ст. 1274 ЦК
України відмова від прийняття спадщини може бути визнана недійсною з підстав,
передбачених ст.ст. 225, 229-231, 233 ЦК України. Суд визнав відмову недійсною
не на підставі ст. 225 ЦК
України , а на підставі показань свідка ОСОБА_6 про порушення нею
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій при прийнятті заяви ОСОБА_1
про відмову від спадщини. Суд визнав недійсними свідоцтва про право на спадщину
за законом повністю, незважаючи на те, що ОСОБА_5 є законним спадкоємцем як
після смерті батька, так і після смерті діда. Суд безпідставно відмовив
допитати в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яким відомі обставини
щодо відмови від спадщини ОСОБА_3, не дав правильної оцінки показанням свідка
ОСОБА_6, оскільки вказане порушення не впливає на волю спадкоємця щодо відмови
від належної йому частки спадщини. Тому рішення суду не відповідає закону.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1
вимоги про визнання відмови від прийняття спадщини його батьком ОСОБА_3 після
смерті сина ОСОБА_4 на користь його доньки ОСОБА_5 заявлено з підстави,
передбаченої ст. 225 ЦК України, оскільки в момент вчинення такої відмови він
не усвідомлював значення своїх дій та /або/ не міг керувати ними/ л.с. 7-8/. В
обгрунтування цієї підстави він посилається не те, що його батько ОСОБА_3,
померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року, був інвалідом 1 групи, потребував стороннього
догляду, за станом здоров"я не міг звернутися ні до нотаріуса, ні до
секретаря сільської ради, не була посвідчена така відмова з виходом по місцю
проживання ОСОБА_3. Вказані обставини підтверджені показаннями свідка ОСОБА_6 /
л.с. 118-119/, яка пояснила, що, будучи секретарем сільської ради, вона на
прохання ОСОБА_1 написала зразок відмови, щоб вдома на ній поставив підпис
ОСОБА_3, після чого вона посвідчила його підпис на заяві про відмову від
спадщини/ л.с. 21/. Порушення посадовою особою ОСОБА_6 п.п.1,8,10,13 Інструкції
про порядок вчинення   нотаріальних   дій
посадовими   особами   виконавчих
комітетів

4

сільських, селищних, міських рад народних депутатів від
26 жовтня 1994 року обумовило визнання цієї відмови недійсною.

Однак такий висновок суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № З
від 28 квітня 1978 року „Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними" угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова
від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав,
встановлених статтями 225, 229-231 і 233 ЦК
України. Пунктом 10 названої вище постанови Пленуму Верховного Суду України
роз"яснено, що правила ст. 55 ЦК
України / якій відповідає ст. 225 ЦК
України 2004 року/ поширюється на ті випадки, коли нема законних підстав
для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент
укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення
своїх дій або керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення
угоди суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав
вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в
момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

При відсутності висновку судово-психіатричної експертизи
ОСОБА_3 надані позивачем докази: показання свідка ОСОБА_6, медична картка
ОСОБА_3 - не є достатніми доказами того, що він не розумів значення своїх дій
та не міг керувати ними в момент підписання заяви про відмову від спадщини 3
вересня 2004 року. Таким чином, вказана підстава для визнання відмови від
спадщини недійсною позивачем не доведена.

Інші підстави, в тому числі, пояснення позивача ОСОБА_1 в
апеляційній інстанції щодо обману ОСОБА_3 відповідачкою, як підстава,
передбачена ст. 230 ЦК України,
судом першої інстанції не розглядалася і не може бути предметом апеляційного
розгляду, оскільки виходить за межі апеляційної скарги.

Відповідно до ч.З ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.

Встановлення судом першої інстанції факту порушення
посадовою особою виконкому ОСОБА_6 порядку вчинення та посвідчення нотаріальних
дій не є доказом спотворення волевиявлення ОСОБА_3 та невідповідності його
відмови від спадщини внутрішній волі. ОСОБА_3 за життя до ІНФОРМАЦІЯ_1 року не
скористався можливістю визнати свою відмову від спадщини недійсною.

За таких обставин свідоцтва про право на спадщину, видані
27 квітня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5, відповідають вимогам закону, підстав
для визнання їх частково недійсними нема. Тому висновок суду першої інстанції
про визнання їх повністю недійними не відповідає встановленим обставинам
справи, тим більше, що таким рішенням суд

5

фактично позбавив права власності по праву спадкування
законного спадкоємця ОСОБА_5 на належні їй 4/9 частини будинку /л.с11-13,61-76/.

Рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права
власності на 2/3 частини будинку в даному випадку не відповідає фактичному
розміру його 2/9 часток, отриманих як спадщина, і є зайвим відносно визнання
права власності на 1/3 частину, яка належить йому особисто на підставі
свідоцтва про право власності на нерухоме майно / л.с.9,10,15,16/.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності рішення суду вимогам ст. 213 ЦПК України, неправильного
застосування матеріального права, є обгрунтованими.

Тому відповідно до п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4 ст. 309, 313, 314,
316, 317, 10, 60, 212 ЦПК України, ст. 203, ч.5 ст. 1274, 1275 ЦК України,
апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну
скаргу відповідачки ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чернігівського районного суду від 27 березня 2007
року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1,
Улянівської сільської ради Чернігівського району, Чернігівського районного бюро
технічної інвентаризації про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини,
частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в повернення витрат
по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи 30 грн.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржене до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
проголошення.