Справа № 22-5664                                    Головуючий у
1 Інстанції : Шкорина О.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року жовтня місяця 02 дня                       Колегія
суддів судової палати в цивільних

справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Лесько А.О.,  суддів: Кравець В.А.,
Усика Г.І.,  при секретарі: Шаховніній М. О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1,  діючого по довіреності,  подану в інтересах ОСОБА_2,  про поновлення строку апеляційного оскарження
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 02 квітня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_4 про захист честі,  гідності та ділової репутації,  визнання недостовірною та спростування
інформації,  стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Дарницького районного суду м.  Києва від
2 квітня 2007 року позов ОСОБА_3. задоволено частково.

Визнано
недостовірною та такою,  що порочить
честь,  гідність та ділову репутацію
ОСОБА_3. інформацію,  поширену
відповідачами ОСОБА_2. та ОСОБА_4 шляхом направлення ними листа від 13 грудня
2006 року до Народного депутата України,
голови комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою
злочинністю та корупцією Стретовича В.М. ,
а саме:

«На
сьогоднішній день стало відомо про створення і функціонування організованої
корумпованої злочинної групи з розкрадання державних ( бюджетних ) коштів,  до якої входять голова правління ВАТ
«Київметробуд» і президент Української державної корпорації по будівництву
метрополітенів і тунелів ОСОБА_3 ,
директор Київської дирекції з будівництва метрополітену Охотніков O.K. і
голова правління ЗАТ «Метробуд» Яромоленко В.І.

Так,  у червні 2004 року,  злочинно привласнивши повноваження,  ОСОБА_3,
видаючи себе за керівника центрального органу виконавчої влади (посада
президента корпорації «Укрметротунельбуд» ),
наказом по корпорації від 15 червня 2004 року №15 незаконно затверджує і
згодом шляхом введення в оману погоджує у Держбуді України відомчі кошторисні
нормативи (ВБН) на будівництво метрополітену,  відповідно до яких вартість будівництва зросла
майже на половину. Незаконне затвердження ОСОБА_3. відомчих кошторисних
нормативів дозволило ОСОБА_3. вилучити з бюджету десятки мільйонів державних
коштів».

«Проте,  незважаючи на те,  що корпорація ніколи не була центральним
органом виконавчої влади ( а лише була державною,  згодом фактично перестає бути державною)-її
президент ОСОБА_3 видає себе за керівника органу державної влади і при цьому
бере участь ( чи виступає організатором) в реалізації схем зі збагачення за
рахунок державних коштів».

« 3
викладеного вище бачимо,  що процес
створення ЗАТ «Метробуд» і незаконне затвердження відомчих будівельних норм та
інші кримінальні дії невипадково збігаються у часі. Це свідчить про сплановані
і чітко організовані злочинні діяння ОСОБА_3.,

Охотнікова
та ін. У результаті таких злочинних дій,
лише на будівництві Сирецько-Печерської лінії метрополітену в м. Києві
на Харківському масиві з електродено метрополітену Харківське за період
будівництва з початку 2003 року до березня 2005 року,  бюджету міста завдано збитків на суму більше
вісімдесяти мільйонів гривень».

Зобов'язано
ОСОБА_2. та ОСОБА_4 спростувати зазначену інформацію шляхом направлення на ім'я
народного депутата України Стретовича В.Н. копії рішення суду негайно після
набрання ним законної сили.

Стягнуто
з ОСОБА_2. та ОСОБА_4 по 357 грн.50 коп.3 кожного на користь ОСОБА_3. в рахунок
відшкодування судових витрат за подачу позову до суду.

В
апеляційній скарзі представник ОСОБА_2. по довіреності ОСОБА_5.  просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,  яким
в позові ОСОБА_3. відмовити. Вказує на те,
що позивачем не доведено факту порушення його особистих немайнових
прав,  доказів нанесення моральної
шкоди,  зокрема,  акту експертизи. Суд безпідставно
вважав,  що оспорений лист є поширенням
відомостей,  оскільки такий лист є
фактично зверненням осіб до правоохоронного органу ,  яким є Комітет Верховної Ради України з
питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією.

ОСОБА_2.
та ОСОБА_4,  не будучи юристами за
фахом,  звертаючись до Комітету Верховної
ради України,  вважали,  що звертаються до компетентного державного
органу,  який уповноважений державою на
вирішення питань,  подібних до викладених
у зверненні.

Заслухавши
пояснення осіб,  які приймали участь у
справі,  дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги ,
судова колегія приходить до висновку,
що така не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

З
матеріалів справи вбачається,  що членами
наглядової ради ВАТ «Київметробуд» ОСОБА_4. та ОСОБА_2. було направлено лист на
адресу народного депутата України Стретовича В.М. ,  в якому викладена вищезазначена інформація
(а.с.  11-12).

Відповідно
до  ст. 277 ЦПК України фізична
особа,  особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації,  має право на відповідь,  а також на спростування цієї інформації.

Вважається,  що негативна інформація,  поширена про особу,  є недостовірною.

Спростування
недостовірної інформації здійснюється особою,
яка поширила інформацію.

За
змістом зазначеної норми закону доведення достовірності негативної
інформації,  поширеної про особу,  є обов'язком сторони,  яка поширила цю інформацію.

Оскільки
поширена про ОСОБА_3. інформація містить дані про вчинення ним діянь,  які мають ознаки кримінально-карних,  а матеріали справи не містять належних і
допустимих доказів ,  що ця інформація
відповідає дійсності,  суд першої
інстанції вірно вважав цю інформацію негативною ,  а достовірність її не доведеною.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що звернення
ОСОБА_4. та ОСОБА_2. не можна вважати поширенням неправдивих відомостей,  оскільки звернення громадян до правоохоронних
органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб,  не може вважатися поширенням неправдивих
відомостей,  не можуть бути взяті до
уваги з наступних підстав.

Відповідно
до  ст. 2 Закону України «Про державний
захист працівників суду і правоохоронних органів» ,  введеного в дію Постановою Верховної Ради
України N 3925-XII ( 3925-12 ) від 04.02.94,
ВВР,  1994,  N 18,
ст. 104 ) ( із наступними змінами і доповненнями) правоохоронними
органами є органи прокуратури,
внутрішніх справ,  служби
безпеки,  Військової служби правопорядку
у Збройних Силах України,  митні
органи,  органи охорони державного
кордону,  органи державної податкової
служби,  органи   і
установи   виконання   покарань,
державної
контрольно-ревізійної   служби,

рибоохорони,  державної лісової охорони,  інші органи,
які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким
чином,  органами,  які згідно чинного законодавства
України,  є повноважними приймати рішення
за заявами про вчинення злочинів,  є
суд,  прокурор,  слідчий або орган дізнання та звернення до
них із заявами про вчинення злочину супроводжується попередженням про
кримінальну відповідальність за  ст.  383 КК України за завідомо неправдиве
повідомлення про вчинення злочину.

За таких
обставин не можна вважати,  що лист
ОСОБА_4 і ОСОБА_2. на ім'я Голови Комітету Верховної Ради України з питань
боротьби з організованою злочинністю і корупцією Стретовича В.М.  є зверненням громадян до правоохоронного
органу про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб.

Не
можуть бути взяті до уваги і доводи апеляційної скарги про відсутність доказів
щодо заподіяння моральної шкоди,  як такі
,  що не ґрунтуються на законі,  оскільки згідно  ст.  23
ЦК України моральна
шкода полягає у приниженні честі,
гідності,  а також ділової
репутації фізичної особи.

Не можна
погодитись із доводами апеляційної скарги про те,  що відповідачі повинні нести солідарну
відповідальність перед позивачем за заподіяну моральну шкоду,  оскільки частина 2  ст.
1190 ЦК України передбачає можливість визначення судом відповідальності
осіб,  які спільно завдали шкоди,  у частці відповідно до ступеня їхньої вини
,  а позивач не оспорює рішення суду в
цій частині.

Рішення
суду першої інстанції законне і обґрунтоване,
доводами апеляційної скарги не спростовується,  тому підстав для його зміни чи скасування не
має.

На
підставі наведеного та керуючись
ст.  ст.  303,
307,  308,  314
ЦПК  України,  судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  діючого по довіреності в
інтересах ОСОБА_2,  відхилити.

Рішення
Дарницького районного суду м.  Києва від
02 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.