Справа №22-ц-2396/2006р.                                  Головуючий
в 1 інстанції Харченко І.О.
Доповідач Берзіньш B.C.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 травня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,  судді: Дралло І.Г.

Суддів: Берзіньш
B.C.

М"ясоєдової
Т.М.  при секретарі Галіч Ю.Є.,  Розглянувши у відкритому судовому засіданні в
М. Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 доОСОБА_2,  треті особи - ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ДВС Київського району М. Сімферополя про
визнання недійсним п.8 договору позики від 01.11.2002 року та визнання частково
недійсним виконавчого надпису від 10.09.2003 року за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду М. Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 31 жовтня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

12.08.2005
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доОСОБА_2,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  3-ті особи ОСОБА_3. і
ДВС Київського району М. Сімферополя,
про визнання недійсним на підставі
ст.  ст. 48, 56 ЦК України 1963р.
п.8 договору позики від 01.11.2002 року та визнання частково недійсним
виконавчого надпису від 10.09.2003 року. Свої вимоги позивачка мотивувала
тим,  що 01.11.2002 року між нею,  ОСОБА_3. та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено договір позики на 4176 грн. кожному строком до 01.12.2002 року,  який посвідчено нотаріусом.  Однак,
в умови договору були включені санкції (п.8),  які не передбачені діючим
законодавством.  Крім того,  при укладенні цього договору позики були
порушені вимоги  ст.  ст.
4,  151, 153 ЦК України
(1963р.),  згідно до яких зобов'язання
виникають з угод,  передбачених
законодавством,  проте закон не
передбачає виплату 3% від загальної суми позики за кожний день прострочення і
це зобов'язання суперечить положенням
ст. 170 ЦК України
1963р. Згідно  ст.  48 ЦК
України (1963р.) угода,  яка не
відповідає вимогам закону,  є недійсною
(2003р.) Посвідчуючи договір,  нотаріус
не роз"яснив норми і правові наслідки зобов'язань,  зазначених у п.8 договору,  та ввів позичальників в оману,  що є підставою для визнання угоди недійсною
за  ст. 56 ЦК України 1963р. Вчинивши
виконавчий надпис,  приватний нотаріус
неправильно визначила суму,  яка підлягає
стягненню,  оскільки виконавчий надпис
міг бути вчинений тільки на основну суму боргу. Крім того,  не було враховано відсутність вини
боржників,  оскільки відповідач ухилявся
від одержання сум боргу. Просила визнати частково недійсним договір позики від
01.11.2002 року,  який посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_4,  між
ОСОБА_2, ОСОБА_1,  ОСОБА_3. в частині
виплати 3% від загальної суми позики за кожний день прострочення,  а саме п. 8 цього договору; також,  просила визнати частково недійсним виконавчий
надпис приватного нотаріуса ОСОБА_5від
10.09.2003 року в частині стягнення 43428 грн. 84 коп. пені - в розмірі 3% за
кожний день прострочення (182 дня).

2

В ході
розгляду справи ухвалою суду від 14.08.2006 р. приватні нотаріуси ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з відповідачів
за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 переведені у треті особи.

Рішенням
Київського районного суду М. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 31
жовтня 2006 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Додатковим рішенням
від 08.02.2007р. з ОСОБА_1 стягнено витрати на інформаційно-технічне
забезпечення.

Не
погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу,  в якій ставить
питання про скасування рішення суду та направлення справи на новий судовий
розгляд,  j посилаючись
на те,  що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального права,
справа розглянута у відсутності третіх осіб,  судом не повно з'ясовані обставини,  що мають значення для справи,  висновки суду не відповідають обставинам
справи.

В
засіданні апеляційного суду  ОСОБА_1. та
її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Обговоривши
доводи апеляційної скарги,  перевіривши
матеріали справи,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню,  а рішення суду -скасуванню
з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з таких
підстав.

Відповідно
до  ст.
ст. 309ч.1п, 4,  311ч.1пп..3, 5
ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є порушення
або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права,  рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції,  якщо суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції,  справу розглянуто за
відсутності будь-кого з осіб,  які беруть
участь у справі,  належним чином не
повідомлених про час і місце судового засідання..

Ухвалюючи
рішення про відмову в позові,  суд
виходив із необгрунтованності заявлених вимог. Такі висновки суду зроблено по
неповно з»ясованим обставинам справи. з порушенням норм процесуального прана.

Так статтями 11, 214, 215 ЦПК України передбачено,  що суд розглядає цивільні

справи в межах заявлених вимог,  при
ухваленні рішення суд вирішує питання щодо

наявності обставин(фактів),  якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими

доказами вони підтверджуються; правовідносин,  зумовленних встановленними фактами: у

рішенні суду зазначаються встановлені судом обставини і відповідні їм
правовідносини,

наявність порушення прав і свобод,
за захистом яких спрямоване звернення до суду,  чи

невиконання зобов»язань.

Як свідчать
матеріали справи,  суд першої
інстанції,  в порушення вищевказанних
процесуальних норм,  в рішенні суду не
вказав,  які факти ним встановлено за
вимогами про визнання угоди недійсною за
ст. 56 ЦК України
1963р.,  які правовідносини виникли між
сторонами за зазначеними вимогами і якими нормами права вони регулюються.
Вищевказані вимоги фактично судом не розглянуті,  висновків суду за ними немає і цей недолік не
був і не міг бути усунений ухваленним додаткового
рішення судом першої інстанції.

Не дав суд
оцінки і доводам позивачки про відсутність вини боржників,  оскільки відповідач ухилявся від одержання
сум боргу,  та показанням свідків ОСОБА_6..ОСОБА_7(а.с. 56-57).

Крім того,  із матеріалів справи
слідує,  що позов було заявлено до
відповідачівОСОБА_2,  ОСОБА_4 і ОСОБА_5,  процесуальним законодавством,  зокрема
ст. 31 ЦПК України,  передбачено
право позивача змінити підставу або предмет позову,  збільшити або зменшити розмір позовних
вимог,  відмовитися від позову та не
передбачено перевід відповідачів у треті особи. Вимоги до ОСОБА_4 і ОСОБА_5
судом не розглянуті,  відмова Заклинської
від позову в цій частині відсутня і ухвала судом про прийняття відмови від
позову в цій частині і закриття провадження по справі не постановлювалась.
Судом також розглянуто вимоги про визнання недійсним виконавчого надпису,  вчиненого нотаріусом Казак,  який обґрунтовувався неправомірністю дій
нотаріуса,  за участю цього нотаріуса в
якості третьої особи,  а не відповідача
по справі,  чим порушено його
процесуальні права.

Справа
судом першої інстанції розглянута за відсутності 3-ї особи ОСОБА_3. і в
матеріалах справи відсутні дані про те,
що він викликався в судові засідання та належним чином сповіщений про
час та місце розгляду справи.

Виходячи
з наведенного,  рішення суду підлягають скасуванню з направленням справи
на новий розгляд до суду першої інстанції.

На
підставі наведеного,  керуючись  ст.
ст.  303, 309, 311 Цивільного
процесуального кодексу України,  колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1   задовольнити.

Рішення
Київського районного суду М. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 31
жовтня 2006 року та додаткове рішення цього ж суду від 08 лютого 2007 року -
скасувати,  справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців.