Справа № 22-ц-1232/2007 р.                              Головуючий
- 41                                                       Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
вересня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -
Рибалки В.Г.

суддів -
Криворотенка В.І.,  Хвостика С. Г.

з участю
секретаря судового засідання - Рой
Я.М.

та
осіб,  які приймають участь у справі -
апелянта ОСОБА_1

її
представника ОСОБА_2,

представника
відповідача Гоч В.М.,

представника
третьої особи ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Зарічного районного суду м.  Суми
від 17 серпня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. Фрунзе»,  3-ті особи Сумська обласна профспілкова
організація працівників машинобудування та металообробки,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  про стягнення середньої
заробітної плати за період вимушеного прогулу,
моральної шкоди,  -

встановив:

Рішенням
Зарічного районного суду м.  Суми від 17
серпня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково.

Стягнуто
з ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім.  Фрунзе»
на користь ОСОБА_1 468 грн.
58 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В
задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено в зв'язку з їх не
обгрунтованістью.

25
серпня 2007 року ОСОБА_1оскаржила
вище вказане рішення,  в апеляційному
порядку подавши заяву про апеляційне оскарження,  а 3 вересня 2007 року апеляційну скаргу.

В
апеляційній скарзі апелянт,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального права,
просить оскаржуване рішення в частині стягнення моральної шкоди
скасувати,  та ухвалити нове рішення в
частині стягнення моральної шкоди задовольнивши її позовні вимоги.

Апелянт
вказує, що суд безпідставно не врахував її моральні страждання у зв'язку з
невиконанням рішення Зарічного районного суду м.  Суми від 23 лютого 2007 року.

Судом встановлено,  що наказом відповідача від 11 жовтня 2006
року №2606/ОК ОСОБА_1 була
звільнена з роботи.

Рішенням
Зарічного районного суду м.  Суми від 23
лютого 2007 року ОСОБА_1було
поновлено на роботі на посаді контролера матеріалів,  металів,
напівфабрикатів та виробів 4 розряду Центральної лабораторії ВАТ
«Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім.  Фрунзе».

Стягнуто
з ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім.  Фрунзе»
на користь ОСОБА_1 2453
грн. 04 коп.

Рішення
суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1
та стягнення заробітної плати за один місяць підлягало негайному виконанню.

2

Ухвалою
Зарічного районного суду м.  Суми від 13
березня 2007 року виправлено арифметичну помилку в рішенні Зарічного районного
суду м.  Суми від 23 лютого 2007
року,  остаточно стягнуто з ВАТ «Сумське
машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім.
Фрунзе» на користь ОСОБА_1 1158 грн. 85
коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  200 грн. моральної шкоди,  а всього 1358 грн. 85 коп.

Представник
ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім.  Фрунзе»
звернувся до суду з заявою про роз'яснення рішення суду,  в зв'язку з тим,  що в рішенні не вказано з якої дати необхідно
поновлювати ОСОБА_1  на роботі.

Ухвалою
Зарічного районного суду м.  Суми від 13
березня 2007 року в задоволенні заяви було відмовлено,  оскільки рішення є чітким і зрозумілим.

Фактично
позивачка була поновлена на роботі з 19 березня 2007 року. Вказану обставину не
заперечують обидві сторони у справі.

Заслухавши
пояснення сторін по справі,  дослідивши
матеріали справи,  перевіривши законність
і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційну скаргу потрібно залишити без
задоволення,  а рішення суду - без
зміни,  з таких підстав.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд
першої інстанції вірно з'ясував спірні правовідносини, повно,  всебічно встановив обставини,  що мають значення для справи у відповідності
зі  ст. 212 ч. 1 ЦПК України,  дослідив всі наявні докази в справі та дав їм
оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому
їх дослідженні.

В
апеляційній скарзі не наведенні обставини та докази,  які б ставили під сумнів законність рішення
місцевого суду.

Відповідно
до  ст. 237-1 КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться
у разі,  якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Відповідно
до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,  обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої
шкоди,  протиправність діяння її заподіювача,  наявність причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд,  зокрема,
повинен з'ясувати,  чим
підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру,  за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,  в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній
формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому
виходить,  а також інші обставини,  що мають значення для вирішення спору.

Факт
зволікання відповідача з поновленням на роботі ОСОБА_1 дійсно мав місце,
але зволікання було викликане об'єктивними причинами,  зокрема відповідач у даній справі звертався
до місцевого суду із заявою про роз'яснення рішення суду про поновлення ОСОБА_1на роботі,  оскільки в рішенні не вказано з якої дати
необхідно поновлювати на роботі. Дана заява розглядалась Зарічним районним
судом м.  Суми,  після її розгляду відповідач виконав рішення
суду і поновив апелянтку на роботі.

Враховуючи
дані обставини,  а також не надання
апелянтом в порушення вимог ч. 1  ст. 60
ЦПК України доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди місцевий суд
дійшов до вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Даний
висновок суду належним чином апелянтом не спростований.

3

За таких обставин,  коли суд першої інстанції постановив рішення
з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права,  підстав для його зміни чи скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.303,  307,  308,
313,  314,  315 ЦПК України,  колегія судців,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити,  а рішення Зарічного районного
суду м.  Суми від 17 серпня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили але може бути оскаржена на протязі двох місяців до
Верховного Суду України.