Справа № 22ц-1049/2006                                                       Головуючий у 1 інстанції Коцюрба М.П.
Категорія   5                                                                           Доповідач у 2 інстанції" Поліщук М.А.
УХВАЛА

Іменем     України.

10   липня   2007 р. колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду

Київської області в-складі:

головуючого - судді Антоненко В.І. судців - Поліщука М.А., Касьяненко Л.І. при секретарі - Чабанюк Т.Г.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду від

11   січня
2007року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на 9/10

частин будинку
та земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення третьої особи,
перевіривши матеріали цивільної справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2006року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом і просив визнати за
ним право власності на 910 частин житлового будинку та земельної
ділянки, розташованих АДРЕСА_1(a).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в 1990 році вони із ОСОБА_2, яка приходиться йому донькою, уклали угоду про
спільне будівництво та створення спільної власності, за умовами якої сторони домовились, що по закінченню будівництва
право власності буде розподілено наступним чином:
90% загальної площі будинку належить позивачу, а 10% -відповідачу. Проте по закінченню будівництва відповідачка умов угоди не
виконала і він дізнався про те, що ОСОБА_3
оформила на своє ім»я свідоцтво про право власності на будинок та отримала Державний акт на право приватної власності на землю.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 11 січня 2007року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з
травня 1988 року по жовтень 2003року.

2

10.09.1990 року наказом директора радгоспу «Плодорозсадницький» АДРЕСА_1 виділено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,10га для будівництва
житлового будинку.

Рішенням виконкому Петровської сільської ради від 4.05.199Іроку узаконено
самовільне розпочате будівництво житлового
будинку ОСОБА_2 в с.Петрівське.

Під час сумісного проживання у шлюбі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 побудували житловий будинокАДРЕСА_1 і 1.08.1997року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на вказаний
будинок на своє ім.»я.

23.10.2000 року ОСОБА_2 отримала Державний акт на право приватної власності
на землю, згідно якого їй передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,132га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування
житлового будинку.

ОСОБА_2 є рідною донькою позивача ОСОБА_1, який зареєстрований та проживає
АДРЕСА_2.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із
недоведеності позивачем позовних вимог, а саме домовленості із відповідачкою
про створення спільної власності.

Вказані висновки ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються із
вимогами закону.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох
або більше осіб(співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності
виникає з підстав не заборонених законом

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Вирішуючи спір, суд прийшов до правильного і обгрунтованого висновку, що
ОСОБА_1 в установленому законом порядку не
довів факту укладення угоди із відповідачкою про створення
спільної власності - житлового будинкуАДРЕСА_1, яка відповідає законодавству.

Колегія суддів погоджується із критичною оцінкою судом та відхиленням як
доказу на підтвердження позовних вимог угоди
про спільне будівництво будинку та створення спільної власності від
10.08.1990 року, укладеної ОСОБА_1 і ОСОБА_2

На час укладення вказаної угоди ОСОБА_2 проживала в зареєстрованому шлюбі з
третьою особою ОСОБА_3

Відповідно до ст.23 Кодексу про шлюб та сім»ю України, який був чинним
станом на 10.08.1990 року, при укладенні угод
одним із подружжя вважається, що* він діє за згодою другого з
подружжя.

Проте ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що про укладення його дружиною вказаної
угоди йому нічого не відомо.

3

Згідно змісту вказаної угоди ОСОБА_2 при оформленні пр'авовстановлюючих документів зобов»язана була зазначити частку ОСОБА_1 у
власності на будинок.

З матеріалів справи вбачається, що при отриманні свідоцтва про право
власності на житловий будинок. 1.08.1997року ОСОБА_2 таких дій не
зробила.

Поскільки з позовом про захист порушеного права ОСОБА_1 звернувся в березні
2006року, тобто по закінченню строку позовної
давності, то відповідно до ст.80 ЦК України ( в редакції
1963року) це також є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи спір, суд прийшов до правильного і обгрунтованого висновку, що
ОСОБА_1 в установленому законом порядку не
довів факту укладення угоди із відповідачкою про створення
спільної власності - житлового будинкуАДРЕСА_1, яка відповідає законодавству.

Участь позивача у будівництві вказаного житлового будинку за встановлених
судом обставин про те, що земельна ділянка для
будівництва житлового будинку була надана ОСОБА_2, яка проживала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, згідно ст.17 ЗК України ( в редакції 1991 року), ст.14 Закону України
«Про власність», чинного на момент закінчення
будівництва житлового будинку в 1997 році, не створює для нього права приватної
власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Позивач вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а
відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо
допомогу забудовнику він надавав не безоплатно.

Доводи апеляційної скарги про неповне з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи не заслуговують на увагу, висновків
суду не спростовують.

Суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив природу спірних
правовідносин і поскільки позивач не довів заявлених вимог, що є його
обов»язком відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, ухвалив рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК
України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду від  11 січня 2007року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.