Справа № 22ц-772/07                                                                       Головуючий
в 1 інстанції Чишій С. С.
Категорія-40                                                                                         Доповідач
Завидовська-Марчук О.Г.
______________ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ_____________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                                                           .       УКРАЇНИ

12
вересня 2007 року                                                                                                  місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської облас­ті
в складі:

головуючого -
судді Завидовської-Марчук О.Г,

суддів -
Мудренко Л.І.,  Сівчука Є.І.,

при секретарі -
Тарасюк Ю.А.

з участю
представника позивача ОСОБА_1.,

представника
відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_3 до відкритого
акціонерного товариства «Волиньзооветпромпостач» про поновлення на роботі,  стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
та моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача відкритого акціонерного
товариства «Волиньзо­оветпромпостач» на рішення Любомльського районного суду
Волинської області від 17 лип­ня 2007 року,
-

встановила:

У травні
2007 року ОСОБА_3. звернувся в суд з позовом до відкритого акціонерного то­вариства
«Волиньзооветпромпостач» про поновлення на роботі,  стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
та моральної шкоди.

Свої
вимоги позивач мотивував тим,  що він
працював на посаді завідуючого Любомль-ської ветеринарної аптеки № 5 ВАТ
«Волиньзооветпромпостач». Наказом № 77-ос від 6 груд­ня 2006 року його було
притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення
трудової дисципліни у зв'язку з відсутністю без поважних причин на робочому
місці протягом робочого дня 5 грудня 2006 року,
а наказом № 16-ос від 11 квітня 2007 року його було звільнено з
зазначеної посади на підставі п.3 ч.1
ст.  40 КЗпП України у зв'язку з
систематичним невиконанням без поважних причин покладених на нього трудовим
догово­ром обов'язків. Вважаючи дані накази і звільнення з роботи
незаконними,  просив поновити його на
роботі на посаді завідуючого Любомльською ветеринарною аптекою № 5 ВАТ «Во­линьзооветпромпостач»,  стягнути з відповідача в його користь
середній заробіток за час ви­мушеного прогулу,
а також моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Рішенням
Любомльського районного суду Волинської області від 17 липня 2007 року позов
задоволено,  постановлено поновити
ОСОБА_3 на посаді завідуючого Любомльською ветеринарною аптекою № 5 ВАТ
«Волиньзооветпромпостач» з 11 квітня 2007 року,
присту­пивши до роботи з 18 липня 2007 року. Крім того,  стягнуто з відповідача в користь ОСОБА_3
2721, 84 грн. заробітку за час вимушеного прогулу та 2000 грн. моральної
шкоди,  а також в користь держави 76, 50
грн. судового збору та 30 грн. витрат за інформаційно-технічне за­безпечення
розгляду справи.

В
поданій на рішення суду апеляційній скарзі відповідач ВАТ «Волиньзооветпромпо­стач»,  посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи,  порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення місцевого суду скасувати і ух­валити нове рішення про
відмову в позові.

2

В судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_2. апеляційну скаргу під­тримав з наведених у ній
підстав та просив відмовити у задоволені позову ОСОБА_3

Представник
позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив і просив рі­шення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши
пояснення осіб,  які беруть участь у
справі,  з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами,  колегія судців
приходить до висновку,  що апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення,
а оскаржуване рішення в частині стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди зміні з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги і поновлюючи позивача на посаді завідуючого Любо-мльською
ветеринарною аптекою № 5 ВАТ «Волиньзооветпромпостач» суд виходив з того,  що наказом № 77-ос від 6 грудня 2006 року
його безпідставно було притягнуто до дисциплі­нарної відповідальності у вигляді
догани через відсутність на робочому місці протягом робо­чого дня,  а наказом № 16-ос від 11 квітня 2007 року
незаконно звільнено з зазначеної посади на підставі п.3 ч. 1  ст.  40
КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням без поваж­них причин
покладених на нього трудовим договором обов'язків.

Висновки
суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах,  перевірених належними доказами.

За
передбаченими п.3 ч. 1  ст.  40 КЗпП України підставами працівник може
бути зві­льнений з роботи лише за проступок,
вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за
невиконання без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку.

При
цьому адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невико­нання
вказаних обов'язків,  зазначити,  коли саме вони мали місце,  які і коли проступки вчи­нив працівник після
застосування до нього стягнень.

Перевіряючи
законність і підставність звільнення позивача з роботи на підставі даної
норми,  судом встановлено,  що попереднє стягнення у вигляді догани
накладено на позивача незаконно,
оскільки 5 грудня 2006 року він перебував на робочому місці і виконував
свої по­садові обов'язки,  що
підтверджується стрічкою касового апарата ветаптеки за 5 грудня 2006 року про
відпуск препаратів з 8.51 год.
по 11.06 год. і з
15.03 год. по 16.30 год.,
рахунками-фактурами від 5 грудня 2006 року про прийняття
та видачу ветпрепаратів (а.с. 9-12),  а
також товарно-матеріальним звітом ветаптеки № 5 за грудень 2006 року,  з якого вбачається,  що 5 грудня 2006 року по рахунку-фактурі №
43,  підписаному позивачем було відпущено
медика­ментів на 597 грн.

В наказі
№ 16-ос від 11 квітня 2007 року про звільнення позивача (а.с. 4) не зазначено
конкретних фактів допущеного ним невиконання покладених на нього
обов'язків,  не зазна­чено коли саме вони
мали місце,  які і коли проступки він
вчинив після застосування до нього стягнень.

В ході
розгляду справи відповідач не довів належними,
допустимими і достовірними доказами факту порушення позивачем трудових
обов'язків,  яке стало приводом для звіль­нення
останнього на підставі п.3 ч. 1  ст.  40 КЗпП України.

За таких
обставин справи,  суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про не­законність звільнення позивача з роботи на
підставі п.3 ч. 1  ст.  40 КЗпП України і поновив його на посаді
завідуючого Любомльською ветеринарною аптекою № 5 ВАТ «Волиньзоове­тпромпостач».

Доводи
апеляційної скарги щодо підставності звільнення позивача з роботи були
предметом дослідження суду першої інстанції і суд дав їм правильну юридичну
оцінку.

Рішення
суду в цій частині позовних вимог поставлено
з додержанням норм матері­ального та процесуального права.

Разом з
тим,  місцевий суд при визначені розміру
середнього заробітку за час вимуше­ного прогулу,  який у відповідності до ч. 2  ст.
235 КЗпП України підлягає стягненню з відпо­відача в користь
ОСОБА_3,  не вірно визначив кількість
відпрацьованих ним протягом двох

з

місяців робочих
днів,  розмір середньоденної заробітної
плати та період вимушеного прогулу позивача,
а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Згідно
п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати,  затвердженого постано­вою Кабінету Міністрів
України від 8 лютого 1995 року № 100,
середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за
фактично відпрацьовані протягом двох мі­сяців робочі дні на число
відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи
час вимушеного прогулу ОСОБА_3 з 11 квітня 2007 року по 17 липня 2007
року,  день ухвалення рішення місцевим
судом про поновлення його на роботі,  що
ста­новить 65 робочих днів,  та приймаючи
до уваги те,  що середньоденний заробіток
позивача становить 22 грн.13 коп. (407, 60 грн. + 499,  73 грн. : 41 день),  з ВАТ «Волиньзооветпромпос-тач» в користь ОСОБА_3
слід стягнути 1438 грн.45 коп. (22, 13 грн. х 65 днів).

Крім
того,  суд першої інстанції,  визначаючи розмір моральної шкоди,  не врахував ха­рактер і ступінь моральних
страждань та вимоги розумності і справедливості,  а тому колегія суддів приходить до
висновку,  що в цій частині рішення суду
також слід змінити,  зменшив­ши розмір
стягнення моральної шкоди до 1000 грн.

Керуючись  ст.
ст.  309,  313,
316,  319 ЦПК України,  колегія судців

.вирішила:

Апеляційну
скаргу відповідача відкритого акціонерного товариства «Волиньзооветп-ромпостач»
задовольнити частково.

Рішення
Любомльського районного суду від 17 липня 2007 року в частині стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди змінити.

Стягнути
з відкритого акціонерного товариства «Волиньзооветпромпостач» в користьОСОБА_3
1438 грн. 45 коп. (одну тисячу чотириста тридцять вісім гривень 45 копійок)
заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. (одну тисячу гривень)
моральної шкоди.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.