УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5
вересня 2007 року                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія     суддів
судової    палати    в
цивільних     справах    Апеляційного     суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого            Беркій О.Ю.,

суддів                       Матківського Р.Й.,
Девляшевського В.А.,

секретаря                  Пожар Р.В.,

адвоката                    ОСОБА_1.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу ОСОБА_2, ОСОБА_3 до виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з участю третьої
особи на стороні позивачів - Управління архітектури та містобудування
облдержадміністрації та третьої особи на стороні відповідачів - обласного бюро
технічної інвентаризації про визнання незаконними рішень міськвиконкому №490
від 21 листопада 2003р., №221 від 22 червня 2004 року п.11.9 та рішення №260
від 22 червня 2004 року, визнання недійсним договору дарування №Д0703 від 17
серпня 2004 року та договору купівлі-продажу від 8 квітня 2005 року та
зобов'язання ОСОБА_6 замурувати існуючий самовільно вмонтований вхід та
відшкодування моральної шкоди,-з участю апелянтів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7

встановила:

В квітні 2004 року ОСОБА_2., ОСОБА_3. звернулися в суд з
позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_4,
третьої особи -управління архітектури та містобудування обласної державної
адміністрації про визнання незаконним рішення міськвиконкому в частині надання
ОСОБА_4. дозволу на переобладнання квартири та відшкодування моральної шкоди.

В процесі розгляду справи позивачі доповнили та уточнили
позовні вимоги та звернулися з позовом до виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з участю третьої
особи на стороні позивачів - Управління архітектури та містобудування
облдержадміністрації та третьої особи на стороні відповідачів - обласного бюро
технічної інвентаризації про визнання незаконними рішень міськвиконкому №490
від 21 листопада 2003р., №221 від 22 червня 2004 року п.11.9 та рішення №260
від 22 червня 2004 року, визнання недійсним договору дарування №Д0703 від 17
серпня 2004 року та договору купівлі-продажу від 8 квітня 2005 року та
зобов'язання ОСОБА_6 замурувати існуючий самовільно вмонтований вхід та
відшкодування моральної шкоди.

Справа №
22-ц-745/2007р.                                     Головуючий
у І інстанції Перегінець Л.В.

Категорія
11                                                             Доповідач
Беркій О.Ю.

Позовні вимоги мотивували тим, що міськвиконком без врахування та
погодження переобладнання квартири АДРЕСА_1 з сусідами, без погодження з
органом з охорони культурної спадщини, в порушення будівельних норм та правил
надав дозвіл ОСОБА_4. на переобладнання з використанням існуючого входу.
Пізніше рішенням було надано дозвіл на переобладнання квартири без використання
існуючого входу та згідно рішення №260 від 22.06.2004р. було надано дозвіл на
приватизацію цього приміщення. ОСОБА_4 під час слухання справи судом в
порушення ухвали про забезпечення позову подарував квартируНОМЕР_1 ОСОБА_5., а
той продав її ОСОБА_6

Вважали, що дії відповідачів порушують їх право, оскільки переобладнання
входу створює загрозу їхньому проживанню. Порушення їхніх прав спричинило їм і
моральну шкоду, оскільки порушено їх спокій та рівновага.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2., ОСОБА_3. подали апеляційну скаргу у якій
посилаються на те, що судом не враховано, що оскаржувані рішення міськвиконкому
винесені всупереч їхнім правам на спільну сумісну власність опорних конструкцій
будинку. Зазначають, що оскаржене рішення прийнято з суттєвим порушенням,
зокрема всупереч ЗУ „Про
охорону культурної спадщини", оскільки не було погодження на
переобладнання спеціального уповноваженого органу по охороні культурної
спадщини, - будинок по АДРЕСА_1 є пам"яткою архітектури.

Судом безпідставно не застосовано Положення „Про порядок переобладнання
житлових та не житлових приміщень в житлових будинках під заклади громадського
призначення", затвердженого рішенням міськвиконкому №360 від 5.11.1996
року. Зазначене положення було прийнято органом місцевого самоврядування в
межах своєї компетенції, на даний час є чинним і застосовується саме у
діяльності структурними підрозділами міськвиконкому.

Безпідставним є висновок суду про те, що ними не представлено доказів на
порушення їхніх прав, оскільки оскаржувані рішення винесені всупереч їхнім прав
на спільну сумісну власність опорних конструкцій будинку, механічне, електричне
обладнання, яке обслуговує більше однієї квартири. Переобладнання квартири під
офіс суттєво порушує санітарно-технічні вимоги.

Суд безпідставно дійшов висновку про те, що ними не наведено доказів для
визнання угод недійсними, оскільки ухвалою суду було заборонено ОСОБА_4.
проводити будь-які роботи щодо переобладнання кв.АДРЕСА_1 з житлової у не
житлову, однак ОСОБА_4 відчужив належне йому приміщення уже як не квартиру, а
як офіс.

При переобладнанні квартири під офіс відповідачем було незаконно
облаштовано приміщення окремим входом з торцевої сторони, замість використання
уже існуючого входу, що суперечить рішенню виконавчого комітету від
21.11.2003р. З цього приводу відповідачу було винесено припис. Сам факт
прорубування в несучій стіні будинку іншого входу, без будь-якого дозволу,
погодження, відповідної документації та проведення експертизи на предмет
спроможності стіни витримати усю вагу будинку після розробки цегляної кладки та
встановлення вхідних дверей створює ризик часткового, а можливо і повного
обвалу будинку.

Крім того, значних змін зазнав і фасад будинку, зміни до якого не
погоджувались із відповідними структурами.

Оскільки вони володіють приміщенням, що становить 80% від загальної площі,
то питання погодження проведення реконструкції будинку пов"язані із зміною
вигляду фасаду повинні вирішуватись за їхньою згодою.

Просять
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду апелянти апеляційну скаргу підтримали по
вищенаведених мотивах.

Представник ОСОБА_6. - ОСОБА_7 апеляційну скаргу заперечила посилаючись на
її безпідставність.

ОСОБА_4, ОСОБА_5., представники виконавчого комітету Івано-Франківської
міської ради та обласного бюро технічної інвентаризації в судове засідання не
з"явилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином були
повідомлені.

Управління архітектури та містобудування направило в суд заяву у якій
просять справу слухати в їх відсутності. Вимоги апеляційної скарги підтримують.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 18.06.2002р. №226 (12.13) ОСОБА_4.
дозволено проведення проектно-пошукових робіт згідно висновків міжвідомчої
комісії на переобладнання власної квартири АДРЕСА_1 під офіс з використанням
існуючого входу.

22.06.2004р. в зазначене рішення було внесено зміни та відкладено його було
в новій редакції та дозволено підприємцю ОСОБА_4. переобладнання власної
кв.АДРЕСА_1 під офіс.

На підставі акту державної технічної комісії про
прийняття закінченого будівництвом об"єкта в експлуатацію від 15.06.2004р.
виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення від
22.06.2004р. №252 про введення в експлуатацію офісу на АДРЕСА_1

7 жовтня 2004р. прийнято рішення про реєстрацію права
власності, на підставі якого ОСОБА_4 став власником офісу по АДРЕСА_1 про що
йому видано свідоцтво.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2. та ОСОБА_3. в частині
скасування рішень міськвиконкому, що стосується надання дозволу на
переобладнання квартири під офіс суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку, що оскаржувані рішення не порушують їхніх прав чи інтересів внаслідок
надання дозволів та самого переобладнання.

Зокрема, звертаючись з позовом до суду, про скасування
зазначених рішень міськвиконкому позивачі посилались на те, що переобладнання
квартири під офіс не було погоджено в установленому порядку з відповідними
державними органами, оскільки будинок є пам"яткою архітектури місцевого
значення і влаштовано окремий вхід з торцевої несучої сторони будинку та на
таке переобладнання не було їх письмової згоди.

Однак, як встановлено судом, питання переобладнання
кв.НОМЕР_1 під офіс розглядалося міжвідомчою комісією і позивачі відмовились
давати таку згоду (а.с.27).

Посилання апелянтів на те, що окремий вхід влаштовано незаконно не
заслуговують на увагу, оскільки даний вхід передбачено проектом, який затверджено
в установленому порядку і приміщення після переобладнання здано в експлуатацію.

Твердження позивачів про незаконність рішень у зв"язку з відсутністю
дозволу охорони культурної спадщини на переобладнання квартири є
безпідставними, оскільки 5.04.2004 року за №114/01-8/09 ОСОБА_4. такий дозвіл
надавався відділом державної служби охорони культурної служби управління
культури облдержадміністрації та йому було видано охоронний договір (а.с.74-77,
а.с.215).

Що стосується посилання позивачів на те, що переобладнання квартири та
влаштування окремого входу створює загрозу їхньому проживанню, що
підтверджується висновком ДП „НДІ проектреконструкція", то такі теж не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки дане заключения стосувалося стану
суміжної стіни та виникнення тріщини і наскрізної діри під час проведення
ремонту.

Колегія
суддів вважає, що ОСОБА_6. є добросовісним набувачем і витребувати в нього
нежиле приміщення - офіс можливо би було в тому випадку, коли би воно вибуло
від попереднього власника всупереч його волі.

Крім того, судом не встановлено наявних підстав, передбачених ст. ст. 203,
215 ЦК України,
якими чинне цивільне законодавство пов"язує визнання недійсними правочинів
відчуження спірного приміщення.

А тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що підстав у
визнанні недійсними договору дарування та купівлі-продажу немає.

Посилання апелянтів на те, що зазначені угоди ОСОБА_4. вчинені всупереч
ухвали про забезпечення позову не заслуговують на увагу, оскільки на час
укладення таких угод заборони суду на відчуження спірного приміщення не
існувало.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального
права і підстав для скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня
2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з часу набрання нею законної сили.