Справа № 22-2384- 2007 р.                                                  Головуючий у 1-й інстанції -Кабанова В.В.
Категорія- 19,23                                                                Доповідач - Суровицька Л.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» грудня
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

Головуючої судді - Авраменко Т.М., суддів - Гайсюка О.В., Суровицької Л.В.

При секретарі
-Слюсаренко Н.Л. розглянула у відкритому
судовому засуданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 19 жовтня
2007 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представника відповідачки,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обгрунтування позову зазначали, що 10 січня 2007 року о 8 годині 30
хвилин на вул. Героїв Сталінграда у м. Кіровограді
ОСОБА_4, керуючи автомобілем ГАЗ-2705 держномер НОМЕР_1, власником
якого є ОСОБА_1, при здійсненні розвороту на проїзній частині не пропустив автомобіль Шевролет Нубіра держномер НОМЕР_2
під керуванням ОСОБА_3, власником
якого є ОСОБА_2, який рухався у попутному напрямкута допустив з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Шевролет Нубіра було
пошкоджено, чим завдано ОСОБА_2 матеріальну та
моральну шкоду, а ОСОБА_3 - моральну шкоду.

Просили суд стягнути з відповідачки на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 14 701 грн90 коп., на відшкодування
моральної шкоди - 1700 грн., судових витрат 164
грн., на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи- 30 грн. та за
надання правової допомоги 2000 грн., а на
користь ОСОБА_3 стягнути з відповідачки на відшкодування
моральної шкоди 1700 грн.

Ухвалою суду від 2 липня 2007 року до участі у справі в якості
співвідповідача притягнуто ОСОБА_4.

Рішенням Кіровського райсуду м. Кіровограда від 19 жовтня 2007 року
позов задоволено частково.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди
12 288 грн., моральної шкоди - 500 грн., на відшкодування витрат по оплаті
правової допомоги - 2000 грн. та судові витрати в сумі 546 грн.

На користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 стягнуто на відшкодування моральної шкоди 700 грн.

В задоволенні позову до ОСОБА_4.
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати з підстав
порушення норм матеріального і процесуального
права і направити справу на новий судовий розгляд.

2

Зазначає, що суд неповно з'ясував дійсні обставини справи і прийшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам
справи, а також безпідставно поклав на неї відповідальність за заподіяння шкоди.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, а
позивач ОСОБА_3 заперечив проти скарги і просив
рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили або
умислу потерпілого (ч.1, ч.2, ч.5 ст.1187 ЦК).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог позивачів і покладаючи обов'язок по відшкодуванню завданої в результаті ДТП шкоди на ОСОБА_1, як на власника транспортного засобу,
суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам
справи.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України ці обставини є підставами
для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2007 року о 8 годині 30 хвилин,
ОСОБА_4, керуючи автомобілем ГАЗ-2705 реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить на праві власності
ОСОБА_1, на вул. Г.Сталінграда у м. Кіровограді при здійсненні розвороту на
проїзній частині дороги порушив Правила дорожнього руху України і допустив зіткнення з автомобілем Шевролет Нубіра, що
належить на праві власності ОСОБА_2, яким
керував ОСОБА_3 і який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП
автомобіль ОСОБА_2 було пошкоджено.

Постановою судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області
від 9 березня 2007 року ОСОБА_4. притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.124 КУпАП і накладено
адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.33-34).

Постановою заступника голови апеляційного суду Кіровоградської області від
24 квітня 2007 року постанова судді залишена без змін.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у адміністративній справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені
вони цією особою.

Вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, а
також не з'ясував питання про те, на якій правовій
підставі ОСОБА_4 керував автомобілем, що належить ОСОБА_1 та
прийшов до неправильного висновку про те, що ОСОБА_1
повинна нести відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки.

Як встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції, згідно запису у свідоцтві
про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого 17.07.2003року, ОСОБА_4 має право керування автомобілем ГАЗ-2705 222, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є
ОСОБА_1 (а.с.  ).

2

За таких обставин, та з урахуванням того, що доказів, які б
свідчили, що шкода позивачам була заподіяна внаслідок
непереборної сили або їх умислу, не надано, обов'язок по відшкодуванню шкоди має бути покладено відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України на ОСОБА_4., як на володільця
транспортного засобу, а не на ОСОБА_1.

Виходячи з викладеного, ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 після
дорожньо-транспортної пригоди здійснила відновлювальний
ремонт автомобіля, вартість якого склала 11070 грн.00 коп, що підтверджується розрахунковими квитанціями від
2.04.2007 року (а.с.27-29).

Визначення судом першої інстанції розміру відшкодування матеріальної шкоди
позивачці в сумі 12 288 грн.00 коп. є
неправильним, оскільки факт пошкодження вітрового скла автомобіля Шевролет Нубіра внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
не доведений позивачкою ОСОБА_2

Тому витрати по заміні вітрового скла автомобіля в сумі 1218 грн.40 коп. не
можуть включатись в розмір відшкодування
матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачці.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони понесені
і документально підтверджені судові витрати.

Судом першої інстанції невірно обраховано розмір судових витрат, що
підлягають відшкодуванню відповідачем ОСОБА_2
та не визначено чи підлягають відшкодуванню судові витрати,
понесені ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 понесла витрати по
оплаті державного мита в сумі 164 грн., на
інформаційно-гехнічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. та на оплату експертної оцінки розміру матеріальної
шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу в сумі 437
грн., всього в сумі 631 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.1,2,22).

Тому з ОСОБА_4. на користь ОСОБА_2 підлягає до стягнення на відшкодування судових
витрат 631 грн..

Позивач ОСОБА_3 поніс витрати по оплаті судового збору в сумі 17 грн., тому
з ОСОБА_4. на користь позивача підлягає стягненню ця сума.

Згідно п.2 ч.2 ст.79 ЦПК до судових витрат серед іншого належать і витрати
на правову допомогу.

Відповідно до статті 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі права,
несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу встановлюється законом. Квитанцією
до  прибуткового касового ордера
підтверджено,  що ОСОБА_2  за надання правової допомоги адвокатом
сплатила 2000 грн. (а.с.35).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено
граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у
цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється з
огляду на те, що зазначеній особі виплачується 40 %
розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Суд на зазначене не звернув уваги і
стягнув витрати на правову допомогу у повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що адвокатом в судовому засіданні затрачено
2 години 15 хвилин на надання правової допомоги. Іншого розрахунку часу на
надання правової допомоги у справі немає, тому з урахуванням
положень постанови КМУ від 27.04.2006 року № 590 з відповідача ОСОБА_4. на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат на правову допомогу
адвоката підлягає до стягнення 294 грн.

Таким чином, у частині присудження з відповідача на користь позивача
компенсації понесених судових витрат та витрат
на правову допомогу, суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і
відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення.

4

Розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом визначено правильно, з урахуванням обставин справи, глибини, тяжкості та
тривалості моральних переживань ОСОБА_2, як власника у зв'язку з
пошкодженням автомобіля, необхідністю його
відновлювального ремонту та вимушеності змін у житті, а також моральних переживань ОСОБА_3, як особи, яка безпосередньо керувала
транспортним засобом в момент ДТП, за стан свого здоров'я та за стан автомобіля.

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволенню не підлягають,
оскільки ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі.

На підставі ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1
ст.307, п.2, п.3 ч.1 , ч.3 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія
суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Кіровського райсуду м. Кіровограда від 19 жовтня 2007 року скасувати.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на
відшкодування матеріальної шкоди 11070 грн. (одинадцять тисяч сімдесят грн..) 00 коп., на відшкодування моральної шкоди
500 (п'ятсот грн..), на відшкодування судових витрат 631
грн. (шістсот тридцять одну грн..), витрат на правову допомогу адвоката - 294 грн., всього 12 495 грн. (дванадцять тисяч
чотириста дев'яносто п'ять грн..).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 700
грн. (сімсот грн..) та на відшкодування судових витрат 17 грн.
(сімнадцять грн.), всього 717 грн. (сімсот сімнадцять
грн..).

В задоволенні
позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.