АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-301/2007 року                                     Головуючий
Суддя-доповідач: Гасій Ю.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007
року лютого місяця 5 дня                                                                        м.  Полтава

Колегія   суддів
судової  палати   з
цивільних   справ   Апеляційного   суду

Полтавської
області в складі:

Головуючого:
Гасія Ю.В.

Суддів: Макарчука М. А.,  Дорош А.І.

при секретарі:
Буряк С. М.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ленінського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до СТГО
«Південна залізниця»,  начальника
вагонного депо ОСОБА_2 про зобов'язання спростування протоколу оперативної
наради від 09 грудня 2004 року та скасування здачі іспиту,  стягнення моральної шкоди.

Колегія   суддів,
заслухавши  доповідь   судді-доповідача   апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

8 квітня
2005 року ОСОБА_1  звернувся в суд з
позовом до СТГО «Південна залізниця»,
начальника вагонного депо ОСОБА_2 про зобов'язання спростування
протоколу оперативної наради від 09 грудня 2004 року та скасування здачі
іспиту,  стягнення моральної шкоди.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Полтави від 2 лютого 2006 року позов задоволено
частково.

Зобов'язано
начальника вагонного депо ОСОБА_2 спростувати протокол оперативної наради від
09 грудня 2004 року в частині,  яка
стосується ОСОБА_1.

В
частині задоволення вимог про скасування здачі іспитів 11 січня 2005 року та
частині стягнення моральної шкоди відмовлено за безпідставністю та
недоведеністю.

Стягнуто
з СТГО «Південна залізниця» на користь держави державне мито в сумі 8 грн.50
коп.

2

В
апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1
прохає рішення місцевого суду від 02 лютого 2006 року скасувати з тих
підстав,  що воно винесено з порушенням
норм матеріального права і процесуального права,  та постановити нове рішення,  яким вимоги позивача щодо скасування здачі
іспиту 11 січня 2005 року ОСОБА_1  як
безпідставної та стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 5
тисяч грн задовольнити.

Перевіривши
матеріали справи,  доводи апеляційної
скарги,  колегія суддів вважає,  що вона підлягає частковому задоволенню.

Згідно
п.3 ч.1  ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або
зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1  перебуває у трудових
стосунках з відповідачем з 1995 року,  з
підстав укладення безстрокового трудового договору.

8 квітня
2005 року ОСОБА_1  звернувся в суд з
позовом до начальника вагонного депо Полтава Південної залізниці про
зобо'язання спростувати протокол оперативної наради від 9 грудня 2004 року та
скасувати здачу іспиту позивачем 11 січня 2005 року як безпідставну.

З жовтня
2005 року ОСОБА_1  доповнив вимоги
позовною заявою про стягнення з начальника вагонного депо моральної (немайнової
шкоди) в сумі 5000 грн,  завданої йому
порушенням прав,  приниженням честі,  гідності,
ділової репутації як працівника депо так і голови первинної організації
Вільної профспілки машиністів України вагонного депо Полтава.

Позовні
вимоги ОСОБА_1  обґрунтовувалися тими обставинами,  що протокол оперативної наради від 9 грудня
2004 року містить дані присутності позивача на цій нараді,  дачу ним пояснень та за низькі знання його
направлено на позачергові іспити. 11 січня 2005 року під загрозою відсторонення
від роботи він вимушений був скласти відповідний іспит (а.с. 2).

Рішенням суду
першої інстанції позовні вимоги задоволені частково.

Зобов'язано
начальника вагонного депо Полтава спростувати протокол оперативної наради від 9
грудня 2004 року в частині,  яка
стосується ОСОБА_1

В іншій
частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю та недоведеністю.

Відповідно
до вимог  ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним
є рішення суду,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим
є рішення,  ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин,  на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і

з

заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Як
встановлено в суді апеляційної інстанції,
суд першої інстанції,
задовольняючи,  позовні вимоги Паненка частково,  виходив з того,  що позивач на оперативну нараду запрошений не
був,  вона відбулася у вільний від роботи
день позивача,  в порушення колективного
договору та галузевої угоди у випадку браку в роботі працівника на оперативній
нараді необхідна присутність представника профспілки,  що виконано не було.

Між
тим,  на підставі ч.1  ст. П ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ним вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи,
встановлено в судовому засіданні,
протокол оперативної наради при начальнику вагонного депо Полтава
Південної залізниці від 9 грудня 2004 року (а.с. 12) не містить даних при
сутності позивача,  надання ним пояснень.

Крім
того,  даний протокол містить інформацію
про виявлений факт встановлення низьких знань слюсарем ОСОБА_1  посадової інструкції при перевірці
колесно-роликового цеху 8 грудня 2004 року начальником вагонного депо ОСОБА_2
(а.с.  8-9).

Зазначений
факт не був предметом позовних вимог й ОСОБА_1 не оскаржувався.

Таким
чином,  приймаючи до уваги межі заявлених
позивачем вимог,  в зазначеній частині
позову,  суд першої інстанції прийшов до
висновку,  який не грунтується на
обставинах справи,  так як ОСОБА_1  не надано доказів,  які б доводили наявність наведених ним фактів
в протоколі від 9 грудня 2004 року.

Крім
того,  направляючи позивача на
позачерговий іспит,  відповідач керувався
наказом Мінтрансу України «Про порядок вивчення та перевірки знань нормативних
актів з безпеки руху поїздів...» № 49 від 24 січня 2003 року,  який на момент виникнення спірних
правовідносин був обов'язковим для сторін,
ОСОБА_1 виконаний й не оскаржений ним у відповідному порядку.

Відповідно
до норм  ст. 21 КЗпП України,  укладаючи трудовий договір,  позивач зобов'язався виконувати роботу,  визначену цією угодою,  з підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові,  в тому числі положенню про
дисципліну.

Згідно  ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані
чесно і сумлінно,  своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу,  додержуватися трудової і технологічної
дисципліни,  вимог нормативних актів про
охорону праці.

Приймаючи
до уваги зазначене вище,  обставини спору
в цій частині,  колегія суддів
вважає,  що відповідно до норм ч.3  ст. 303 ЦПК України,  не обмежуючись доводами апеляційної
скарги,  рішення суду в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_1  підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення про відмову в
задоволенні частини позовних вимог щодо спростування протоколу оперативної
наради від 9 грудня 2004

4

року,  так як відповідач діяв у відповідності до
вимог трудового законодавства,  статуту і
положення про дисципліну на залізничному транспорті і в межах своїх
повноважень,  а позивач не надав доказів
невірної інформації у протоколі від 9 грудня 2004 року й перевищення
повноважень відповідачем в момент виникнення спірних правовідносин.

Аналізуючи
доводи апеляційної скарги щодо невірності рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог,  колегія
суддів вважає,  що вона підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Згідно
ч.1  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

На
підставі ч.1  ст. П ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,  поданим відповідно до цього
Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

В позовній заяві ОСОБА_1  прохає
скасувати іспит,  так як він вимушено
здавав його під загрозою відсторонення від роботи.

Між тим,
матеріали цивільної справи не містять
будь-яких доказів примусу позивача з боку відповідача на здачу іспиту,  загрози відсторонення від виконання трудових
обов'язків.

Крім
того,  в період подання позову і розгляду
справи по суті,  ОСОБА_1о  продовжує виконувати роботу відповідно до
трудового договору.

При
цьому доводи апеляційної скарги в частині даної вимоги,  що не задоволена рішенням,  не спростовують висновків суду першої
інстанції стосовно необхідності підтвердження мінімуму технологічних знань
працівникові - позивачу,  який при
виконанні трудових обов'язків забезпечує відповідну своїй кваліфікації безпеки
руху рухомого складу поїздів.

Виходячи
з вимог норм  ст. 237-1 КЗпП
України,  яка регулює відшкодування
власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові,  апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної
скарги,  в частині невірності рішення про
відмову в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди з тих
підстав,  що суд першої інстанції не
встановив порушення законних прав ОСОБА_1 ,
обставин,  які б призвели до
моральних страждань,  втрати ним
нормальних життєвих зв'язків як в якості робітника так і голови первинної
організації вільної профспілки.

Позивачем
відповідні докази також не надані.

Доводи
апеляційної скарги з даного приводу не підтверджені матеріалами цивільної
справи,  межами заявлених позовних
вимог,  не спростовують висновків суду
про відсутність доказів порушення прав позивача,  завдання моральної шкоди,  втрати ним нормальних життєвих зв'язків
робітника,  голови профспілки,  необхідності додаткових зусиль для
організації свого життя.

Інші
доводи апеляційної скарги,  в частині
порушення судом норм процесуального законодавства,   не
вплинули  на правильність
вирішення

справи,    а
тому   не   можуть
бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

Керуючись  ст.
ст.  303,  308,
309 п.3 ч.1,  316 ЦПК
України,  колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2006 року,  в частині зобов'язання спростування протоколу
оперативної наради від 9 грудня 2004 року в частині,  яка стосується ОСОБА_1 ,  скасувати.

Відмовити
ОСОБА_1 в
зазначеній частині за безпідставністю.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржене протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.