УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5
вересня 2007 року                                                                                    м.
Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого:
Чміля І.Х.

суддів: Одинака
О.О., Перепелюк Л.М.

секретаря:
Брензило В.В.

за
участю: ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, третя
особа без самостійних вимог страхове товариство з додатковою відповідальністю
„Глобус" м.Сторожинець Чернівецької області, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 14
червня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в сумі 3665
грн. 50 коп., моральну шкоду в сумі 1300 грн., судові витрати в сумі 1081 грн.

Посилався на те, що 19 листопада 2005 року ОСОБА_1 керуючи легковим
автомобілем марки „Сіат" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в смт. Путила
Чернівецької області на перехресті вулиць Л. Кобилиці і Базилева, порушуючи
правила дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення
з автомобілем марки „Ауді 100", державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
яким керував на підставі доручення ОСОБА_2

Справа №
22ц-646/ 2007 р.                                                                    Головуючий
у І інстанції

Категорія:                                                                                                          Слободян
Г.М.

Доповідач:
Одинак О.О.

В результаті цієї дорожньо-транспортна пригода був
пошкоджений автомобіль марки „Ауді 100", державний номер НОМЕР_2, яким
керував позивач. Внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_2 була заподіяна
матеріальна шкода пов'язана з ремонтом автомобіля в розмірі 3665 гривень 50
копійок.

ОСОБА_2 також зазначив, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди йому була заподіяна моральна шкода яка виразилась
в тому ,що він зазнав психологічного стресу, були зірвані його життєві плани
пов'язані із зимовим відпочинком, порушений його спосіб життя, позивач втратив
заробіток.

В липні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Просив стягнути з ОСОБА_2
на його користь матеріальну шкоду в сумі 4320 гривень, моральну шкоду в
сумі 5000 гривень і судові витрати в сумі 623 грн. 20 коп.

Посилався на те, що він не визнає своєї вини у вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди яка мала місце 19 листопада 2006 року в смт. Путила Чернівецької
області. На думку ОСОБА_1 дорожньо-транспортна пригоди сталася з вини ОСОБА_2 який допустив
порушення ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений
автомобіль позивача марки „Сіат" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на ремонт якого ним
було витрачено 4120 гривень.

В результаті цієї ДТП
ОСОБА_1 зазнав ушкодження здоров'я і через це звертався за медичною
допомогою в Путильську районну лікарню. На своє лікування позивач витратив 220
гривень.

ОСОБА_1 також зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому
була заподіяна моральна шкода яка виразилась в тому ,що він пережив нервове
напруження та стрес, які вплинули на його сімейні відносини та життя.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2007
року позовна заява ОСОБА_2
задоволена частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в сумі 3665 гривень 50 копійок.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено за
безпідставністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до нього
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди відмовити за безпідставністю, а його зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_2
про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю.

Посилається на
те, що рішення суду є незаконним в зв'язку з порушенням судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб які брали участь у
розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на
користь позивача ОСОБА_2
матеріальної шкоди суд виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода яка
мала місце 19 листопада 2006 року в смт. Путила Чернівецької області під час
якої був пошкоджений автомобіль марки „Ауді 100", державний реєстраційний
номер НОМЕР_2 , сталася відповідно до вимог пунктів 16.1.2 ,16.15 Правил
дорожнього руху України на нерегулюваному перехресті рівнозначних доріг. До та
на час вказаної ДТП водій
ОСОБА_2 діяв
відповідно до вимог ПДР України. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини
водія ОСОБА_1 Зокрема ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки „Сіат" в порушення
пунктів 1.5, 10.4, 10.6, 12.1, 12.3, 13.4, 16.13 Правил дорожнього руху України
перебуваючи на нерегульованому перехресті рівнозначних доріг та виконуючи
маневр об'їзду наявної на його смузі руху перешкоди у вигляді причепу
здійснюючи рух перед виїздом на смугу зустрічного руху не зменшив швидкість
руху автомобіля, аж до його повної зупинки, не переконався у відсутності
зустрічного автомобіля. При неможливості виконання цієї вимоги проїзду
перехрестя ОСОБА_1 повинен був звернутися за допомогою до інших осіб,
пропустити зустрічний автомобіль, а саме автомобіль яким керував ОСОБА_2 який рухався
по рівнозначній дорозі у зусрічному напрямку та здійснював поворот праворуч.
Однак ОСОБА_1 цих вимог теж не виконав.

В результаті цієї дорожньо-транспортна пригода був пошкоджений автомобіль
марки „Ауді 100", державний номер НОМЕР_2, яким керував позивач. Внаслідок
пошкодження автомобіля ОСОБА_2 була заподіяна матеріальна шкода пов'язана з
ремонтом автомобіля в розмірі 3665 гривень 50 копійок.

Такі висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на матеріалах справи
, доказах які були надані сторонами і досліджені судом та нормах матеріального
права.

Зокрема вказані обставини справи стверджуються показаннями свідків
ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. протоколом огляду місця події від 19
листопада 2005 року, плану -схеми до нього та фото таблиць (а.с.94-96,101 т.2),
висновком дослідження спеціаліста - авто товарознавця від 15 березня 2006 року
та фототаблиць до нього ( а.с.12-18 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди суд виходив з того, що водій ОСОБА_2 не вчиняв
винних неправомірних дій якими би заподіяв позивачу матеріальну та моральну
шкоду, оскільки до та на час вказаної ДТП діяв відповідно до вимог ПДР України.

Такі висновки
суду є теж правильними, оскільки ґрунтуються на матеріалах справи ,
вищевказаних доказах які були надані сторонами і досліджені судом та нормах
матеріального права.

ОСОБА_1
відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не подав суду    доказів які би стверджували вину ОСОБА_2 в заподіянні
шкоди яка була завдана   автомобілю   позивача
внаслідок   взаємодії   джерел
підвищеної небезпеки.

Частиною першою статті 1166 передбачено, що шкода ,
завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її
завдала.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується собою яка її завдала, за
наявності її вини.

Згідно статті 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1)
шкода,
завдана    одній    особі
з    вини    іншої
особи, відшкодовується винною особою;

2)
за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй
не відшкодовується.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те. що він не може
бути позивачем по даній справі оскільки користувався автомобілем не на підставі
договору повного господарського відання, а на підставі доручення та застрахував
свою відповідальність.

Так відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки. Відшкодовується особою яка на
відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Суд першої інстанції правильно встановив та зазначив в
своєму рішенні, що ОСОБА_1 як страхувальник в порушення вимог ч.1 ст. 989 ЦК України не
повідомив страховику, а саме страхове товариство з додатковою відповідальністю
„Глобус" м. Сторожинець Чернівецької області про настання страхового
випадку у строк, обумовлений договором та не звертався зразу після ДТП з заявою про
здійснення страхової виплати.

Суд першої інстанції в своєму рішенні помилково послався на статтю 1888 ЦК
України хоча насправді як вбачається зі змісту рішення мав на увазі та
керувався нормами статті 1188 ЦК України. Про те, що в даному випадку допущена
саме помилка вказує та обставина, що ст. 1888 в ЦК України взагалі немає. Вказана помилка не вплинула
правильність та справедливість рішення яке ухвалив суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

За таких обставин суд першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи зазначені в
апеляційній скарзі не дають підстав для його скасування або зміни.

Керуючись
ст.ст., 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області
від 14 червня 2007 року,   залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може
бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з моменту її вступу в законну силу.