Справа № 22ц-895/07                                        Головуючий у
суді 1 інстанції: Мазниця А.А.
Категорія     5                                                     Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
квітня 2007 року                    Апеляційний
суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого
судді: Перцової В.А.

Суддів:                          Козлова С.П., Повєткіна
В.В.

При
секретарі:               Білоус A.M.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті
Дніпропетровську ради, ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного
володіння та усунення перешкод у користуванні ним, визнання недійсними рішення
виконкому, свідоцтва про право власності, договору дарування, договору
купівлі-продажу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2006 року, яким витребувано з
володіння ОСОБА_2 на його користь ½  частину теплиці Д
і в цілому вхід до теплиці Е у домоволодінні АДРЕСА_1 та усунено перешкоди в
користуванні йому цим майном, а в решті його позовних вимог до Виконавчого
комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_2 про
витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у
користуванні ним, визнання недійсними рішення виконкому, свідоцтва про право
власності, договору дарування, договору купівлі-продажу, відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

В обгрунтування скарги позивач посилається на те, що суд
не врахував, що теплиці та входу до неї вже фактично немає, а також, дійсні
обставини, пов'язані з оформленням будинку, зробив безпідставний висновок про
порушення ним строку позовної давності, порушив при розгляді справи вимоги норм
процесуального права.

При розгляді справи суд першої інстанції встановив, що
домоволодіння АДРЕСА_1 належало, згідно свідоцтва про право особистої власності
від 25 березня 1980 року і рішення Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська
від 26 лютого 1980 року №264, ОСОБА_3. На момент прийняття рішення виконкому
зазначене домоволодіння складалось з будинку А-1 з сінями а-1, сінями а' та
ґанком а2, а також, сараю Б, сараю В, льоху під сараєм В, входу до льоху Г,
теплиці Д, входу до теплиці Е, вбиральні Ж, огорож №1-4; будинок А-1 складався
з жилих кімнат 1-3, 1-4 площею, відповідно, 8,6 і 5,3 кв. м., кімнати 1-5
площею 16,3 кв. м., приміщення 1-2 (сіни а-1) площею 6,5 кв. м., приміщення 1-1
(сіни а') площею 6,0 кв. м.

5 вересня 1980 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено
договір дарування, згідно якому ОСОБА_3 подарував відповідачці 54/100 частини
зазначеного домоволодіння, а саме: в жилому будинку А-1 кімнати 1-3, 1-4
загальною площею 14,6 кв. м., сіни а-1, ½  частина сараю Б,
сарай В з льохом, ½  частина теплиці Д, ½
частина огорожі №1-4, водопровід №5. Решта домоволодіння: в будинку А-1
житлова кімната 1-5 (згодом в технічному плані значиться як 2-2) площею 16,3
кв. м., сіні а', ґанок а2, ½  частина сараю Б, ½
частина теплиці Д, вхід до теплиці Е, ½
частина вбиральні Ж, ½

частина огорожі № 1-4 та водопроводу № 5, залишилась у власності ОСОБА_3 і
після його смерті, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від
16 травня 1981 року, належить позивачу.

Згодом, ОСОБА_2 на місці належних їй сараю В та входу до льоху Г зробила жилу
прибудову АЧ, яка складається із кімнат 1-1 та 1-5, у зв'язку з чим льох став
значиться в технічній документації, як льох під АЧ, а сарай В та вхід до льоху Г були виключені з
неї.

Рішенням Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська від 15 травня 1981
року № 553, частково зміненим рішенням від 14 грудня 1990 року № 1309 в частині
узаконення переобладнання кухні в житлову кімнату, зазначені перебудови були
узаконені; а рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16
листопада 1981 року були змінені ідеальні частки по домоволодінню і частка ОСОБА_2
склала 67/100.

11 лютого 1982 року між нею та ОСОБА_4 було укладено
договір купівлі-продажу зазначеної частини спірного домоволодіння, а після
смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ця частина домоволодіння знову перейшла на підставі
свідоцтва про право на спадщину від 13 листопада 1992 року у власність ОСОБА_2

Вищезазначене рішення районного суду про зміну ідеальних часток було
скасовано постановою президії Дніпропетровського обласного суду від 25 липня
1990 року і справа направлена на новий розгляд. При новому розгляді ОСОБА_1
звернувся із позовом про визнання недійсним рішень виконкому від 15 травня 1981
року і від 14 грудня 1992 року. 17 лютого 1998 року його позов було задоволено,
а позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зміни ідеальних часток - виділені в окреме
провадження і судом розглянуті не були.

ОСОБА_1 також звертався до суду із позовом про визнання недійсними договору
дарування від 25 вересня 1980 року та договору купівлі-продажу від 11 лютого
1982 року з підстав відсутності на дарування волевиявлення ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 1 грудня 1994
року, яке набрало законної сили, в задоволенні цього позову було відмовлено.

Враховуючи наведені обставини, те, що позивач має право користуватись
належними йому на праві власності ½  частини теплиці Д
і входом до теплиці Е, а приміщення в будинку А-1, які просить витребувати
позивач, і сарай В з льохом належать на праві власності відповідачці;
відсутність будь-яких підстав для скасування рішення виконкому від 26 лютого
1980 року про визнання права власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_3, а,
відповідно, і визнання незаконними виданих та оформлених на підставі цього
рішення свідоцтва та договорів; пропуск позивачем строку позовної давності на
пред'явлення позову щодо скасування рішення виконкому і визнання незаконними
послідуючих правовстановлюючих документів на домоволодіння, з яким він
звернувся лише у травні 2000 року, а також відсутність доказів про спричинення
позивачеві незаконними діями відповідачів моральної шкоди і час введення в дію
норми права щодо можливості відшкодування такої шкоди, апеляційний суд вважає,
що районний суд обґрунтовано, керуючись ст. ст. 48, 50 Закону України "Про
власність", ст. ст. 71, 74, 76, 80,440' ЦК України (в ред.
1963 року), частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 лише в частині
витребування і усунення перешкод в користуванні теплиці і входу до неї, а в
задоволенні решти його позовних вимог відмовив.

в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про
фактичну відсутність теплиці і входу до неї, які прибрала відповідачка і
необхідність відшкодування понесених ним у зв'язку з цим збитків, не можуть
бути підставою для скасування рішення суду, оскільки ніяких доказів на
підтвердження наведених обставин позивач не надавав, позовні вимоги не змінював,
він не позбавлений (можливості звернутись із відповідними позовними вимогами до
суду.

Посилання в скарзі на те, що суд неповно з'ясував
обставини справи, не врахував надані ним докази щодо протиріч і
невідповідностей в технічній документації на спірне домоволодіння, те, що
документи на право власності на будинок ОСОБА_3 оформляв не він, а ОСОБА_2, є
безпідставними, так як суд дослідив всі докази надані

учасниками
процесу, інвентарну справу на спірне домоволодіння і зробив висновки, які
відповідають матеріалам справи і встановленим судом на підставі досліджених
доказів обставинам справи; сам позивач не заперечував початкову належність
права власності на спірне домоволодіння його батькові - ОСОБА_3

Необгрунтованими є і доводи в скарзі щодо безпідставності висновку суду про
пропуск позивачем строку позовної давності з урахуванням того, що попереднє
рішення суду було скасовано в 1998 році, оскільки, зазначене рішення було
постановлене відносно позовних вимог ОСОБА_2, а ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами про
скасування і незаконність правовстановлюючих документів лише у травні 2000 року
(т. 1 а. с. 90-98).

Не можуть бути прийняті до уваги посилання в апеляційній скарзі на
порушення судом норм процесуального права, які не є підставою для скасування правильного
по суті рішення.

Тому, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.
307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2006
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення; може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з цього часу.