УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді: Курської А.Г.

Суддів:                                           Горбань
В.В.

Шаповалової
О.А.

При
секретарі:                               Іванові
O.K.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сімферопольського районного суду АР Крим
від 16.11.2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

28.03.2006
року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку та
моральної шкоди.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що в жовтні 2002 року вона домовилась з відповідачем про
продаж автомобіля „ЗАЗ-968 М", власником якого вона стала згідно з
заповітом після смерті її чоловіка. Відповідач повинен був передати їй за
автомобіль 300 доларів США,
але оглянувши його у її гаражу, послався на його несправність, вказану суму
не заплатив, а крім того, попросив у неї ключі від гаражу для здійснення
ремонту автомобіля. Після переоформлення автомобіля в ДАІ вона передала йому
ключі від гаражу, однак після ремонту він вивіз із гаражу не тільки автомобіль,
а і без її відома запасні частині для автомобілю на загальну суму 1409 грн. Відповідач
в добровільному порядку відмовляється оплатити вартість автомобіля та повернути
запасні частині. У зв'язку з такими діями відповідача вона перенесла моральні
страждання. Позивачка просила стягнути з відповідача матеріальний збиток в сумі
2999 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та судовий збір - 68 грн.

Рішенням суду у
задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1
просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на те, що суд неправильно визначив спірні правовідносини та не дав
належної оцінки наданим сторонами доказам. Апелянт вважає, що суд, встановивши
факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу, необгрунтовано не
витребував належних письмових доказів, підтверджуючих передання позивачці плати
за автомобіль. Крім того, на її думку, висновки суду ґрунтуються на
недостовірних показаннях свідка ОСОБА_3 який підтвердив факт розрахунку
відповідача з позивачкою на момент переоформлення автомобілю.

Судова
колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися,
розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає
їх необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд в
межах заявлених вимог повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну
оцінку доказам, які надали сторони, і дійшов вірного висновку про те, що

№22-ц-3507/2007                                  Головуючий у
суді першої інстанції: Сафонов В.В.

Доповідач:
Курська А.Г.

позивачка не
довела порушення її прав відповідачем ОСОБА_2 У зв'язку з чим суд обґрунтовано
відмовив у стягненні з відповідача на користь позивачки матеріальної та
моральної шкоди.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини
справи та не дав оцінки доказам, а тому необгрунтовано відмовив позивачці в
задоволенні вимог про відшкодування матеріального збитку у розмірі 2999 грн. та
моральної ( немайнової) шкоди в грошовому виразі у розмірі 3000 грн. на
підставі СТ..СТ.23,1166, 1167 ЦК
України 2003 року, є безпідставними.

Суд
повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім наявним в справі
доказам згідно зі ст.ст.10, 11, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів
переконливі доводи на обгрунтування своїх висновків.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 продала свій автомобіль ЗАЗ-968-М 1992 року випуску за
1488 грн. на підставі ксерокопії технічного паспорту НОМЕР_1 ( а.с.28), що
підтверджується довідкою-рахунком НОМЕР_2 від 01.10.2002 року, яку видано
фірмою „Локіс" на ім'я відповідача ОСОБА_2(а.с.27). Ксерокопії вказаних
документів надійшли з МРЄВ ДАІ Сімферопольського району з роз'ясненнями, що
документи про оформлення довідки-рахунку знаходяться у фірмі „Локіс" (
а.с.25), і на день розгляду справи в суді автомобіль ЗАЗ-968, який належав ОСОБА_2,
знято з реєстрації для продажу на території України.

При
розгляді справи в суді першої інстанції позивачка ОСОБА_1 не заперечувала
проти того, що купівля-продаж автомобіля відбулася в 2002 році, що вона
передала автомобіль ОСОБА_2 у його розпорядження, але наполягала на тому, що
він не передав їй грошей за куплену річ.

Між тим,
на засадах змагальності вона не довела, що ОСОБА_2 не розплатився з нею за
спірний автомобіль.

Для
угоди купівлі-продажу автомобілю нотаріальна форма оформлення за нормами ЦК України 1963
року не вимагалась.

Невиконання
договору могло бути відповідно до ст.ст.161, 162 ЦК України 1963 року підставою для вимоги про примусове
виконання зобов'язання у разі відмови продавця передати річ або покупця
сплатити її ціну.

Як
убачається з матеріалів справи, позивачка передала автомашину покупцеві в 2002
році, яку було зареєстровано за новим власником ОСОБА_2 в МРЕВ в тому ж 2002 році.

З
пояснень сторін убачається, що вони, хоча і не укладали розписки про продаж
автомашини за конкретну ціну, але обоє стверджували, що ціна складала 300
доларів США.

Відповідно
до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх доводів та заперечень.

Позивачка
не надала суду розписки про неодержання за майно грошей, тобто про наявність
боргу, який випливає з договору про продаж автомашини, у розмірі 300 доларів США.

Твердження
позивачки про те, що відповідач не заплатив їй гроші за продану автомашину
нічим, крім особистих пояснень та посилання на свідків, не підтверджено. А
відповідач ОСОБА_2 заперечував проти цього і наполягав на тому, що договір
купівлі-продажу був виконаний обома сторонами: він одержав автомашину, а
відповідачка отримала від нього гроші ще в 2002 році. При цьому він послався на
пояснення свідка, який підтвердив передачу грошей за автомашину.

За
нормами ЦК України
1963 року, який діяв під час виникнення правовідносин сторін, було передбачено,
що недодержання передбаченої законом простої письмової форми угоди про
наявність боргу виключало можливість доказування сторонами наявність угоди про
борг показаннями свідків.

Між тим,
повернення грошей може підтверджуватися показаннями свідків, оскільки мова йде
про виконання зобов'язання.

За
клопотанням відповідача суд допросив
свідка ОСОБА_3 який підтвердив факт розрахунку відповідача з позивачкою на
момент переоформлення автомобілю у МРЕВ ДАІ Сімферопольського району.

Крім
того, судом першої інстанції досліджувався матеріал №3892 про відмову у
порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 від 12.02.2002 року, з якої
убачається, що на той час ОСОБА_1 писала заяву у міліцію лише з приводу
вилучення у неї запасних частин і не зверталась з питання про несплату вартості
автомобіля ОСОБА_2 З її пояснень від 25.12.2002 року убачається, що вона одержала
гроші за автомобіль і що угоди про продаж запчастин не було.

Вищенаведені
обставини підтверджуються і постановами органу дізнання від 24.11.2003 року та
24.11.2004 року про відмову у порушенні кримінальної справи проти ОСОБА_2

Зважаючи
на те, що позивачка знала про порушення своїх прав у продовж 2002-2006 років,
до суду вперше звернулась з позовною заявою про стягнення суми боргу за
договором купівлі-продажу тільки 28.03.2006 року (а.с.4-7) і на засадах
змагальності не довела того, що відповідач не розрахувався за автомобіль, суд
першої інстанції обґрунтовано відмовив їй як в цій частині позову, так і в
решті вимог, оскільки її посилання на те, що ОСОБА_2 автомобіль забрав з її
згоди, а запчастини до автомобілю - без її згоди, що склало для неї матеріальний
збиток загальною сумою 2999 грн., нічим крім її пояснень не підтверджується.

Інші
доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин норм ЦК
України 2003 року не заслуговують на увагу і не підлягають задоволенню за таких
підстав.

Відповідно
до п.4 „Прикінцевих та перехідних положень" ЦК 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним чинності, а щодо тих, які виникли дог
цього моменту, то положення Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що
виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому доводи
представника позивача в засіданні апеляційного суду про застосування до
правовідносин сторін ЦК України
2003 року, є безпідставними.

Судова
колегія вважає, що правовідносини сторін виникли і закінчились до набрання
чинності новим Кодексом і підлягають аналізу і перевірці за нормами ЦК України 1963
року, а саме за ст.ст. 71, 76, 161,162,440,440-1.

Оскільки
угодою про купівлю-продаж автомобілю сторонами не було передбачено моральну
шкоду за невиконання умов договору, то судова колегія вважає, що позовні вимоги
про відшкодування моральної шкоди за нормами ЦК України 1963 року є безпідставними. € обгрунтованою і
відмова суду першої інстанції в позові ОСОБА_1 на підставі ст.ст.23, 1166, 1167
ЦК України 2003 року, оскільки на спірні правовідносини цей Кодекс не
розповсюджується.

Згідно
зі ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись
ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Сімферопольського районного суду АР Крим від
16.11.2006 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.