Справа №
№21(1)                                                                      інстанції
Доповідач - Ляховська І.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 травня 2007 року                                                                                          м.
Кривий Ріг

Колегія судців
судової палати у .цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:

головуючого -
судді БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.,

суддів -
ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,  СОКОЛАН И.О.,

при секретарі -
Бондарі Ю.А.,

за участю -
представника відповідача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Кривому Розі цивільну справу за апеляційною
скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Кривому Розі на рішення Дзержинського районного
суду м.  Кривого Рогу від 08 лютого 2007
року в справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.  Кривому Розі,  третя особа - Закрите акціонерне товариство
«Науково-дослідне виробниче підприємство Криворіжстальконструкція»,  про стягнення заборгованності за щомісячними
виплатами у відшкодування шкоди та перерахунок розміру щомісячних страхових
виплат,

ВСТАНОВИЛА:

Відділення
Фонду в апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення Дзержинського
районного суду м.  Кривого Рогу від 08
лютого 2007 року,  яким задоволено позов
ОСОБА_2 та на користь позивача стягнуто з Відділення Фонду заборгованість за
щомісячними страховими виплатами за період з 01.05.2003 року по 01.05.2006 року
в сумі 46 852, 54 грн.,  а також
щомісячні страхові виплати в сумі 2 373, 47 грн.,  починаючи із 01 травня 2006 року до зміни
обставин,  що є підставою для їх
перерахунку або припинення відповідно до закону.

По
силаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права,  відповідачпросить відмовити в задоволенні
позовних вимог через те,  що вважає себе
неналежним відповідачем; а також наголошує,
що судом невірно застосовано норму пункту 28 Правил відшкодування шкоди;
залишено поза увагою,  що СУ-108 є
самостійною юридичною особою,  яка
перераховувала посадові оклади,  виходячи
із своїх фінансових можливостей,  тому
суд невірно застосував коефіцієнти підвищення заробітної плати,  які застосовувалися ЗАТ КСК.  Крім
того,   на думку  скаржника,
судом  необгрунтовано  задоволено

2

позовні
вимоги в частині перерахування щомісячних страхових виплат відшкодування
шкоди,  не вирішено питання про пропуск
позивачем строку звернення до суду,
невірно обраховано базову заробітну плату.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної
скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга Відділення Фонду не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено та сторонами не оспорюється,
що позивач ОСОБА_2
працював у СУ-108,  структурному
підрозділі в складі тресту «Криворіжстальконструкція» (нині - ЗАТ «НДВП
Криворіжстальконструкція»),  такелажником
6-го розряду з 11.11.1984 року по 03.09.1987 року.

08.05.1987
року з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві,  що підтверджується актом розслідування
нещасного випадку на виробництві від 09.05.1987 року №2.

Згідно
витягів з акту огляду у МСЕК (ЛТЕК) за 1987 - 1997 роки,  позивачеві було встановлено ступінь стійкої
втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом - 70% з 1987
року,  а в 1997 році - безстроково.

Третьою
особою - ЗАТ КСК було призначено щомісячні виплати у відшкодування шкоди
позивачеві,  виходячи із середньої
заробітної плати відповідного працівника за січень - квітень 1992 року в сумі
6483, 18 крб. та ступеню втрати професійної працездатності.

Колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції
правильно встановив фактичні обставини справи,
надав їм вірну оцінку і дійшов правильного висновку про те,  що підприємством ЗАТ КСК було невірно
застосовано коефіцієнти підвищення тарифних ставок і посадових окладів при
перерахунку розміру відшкодування шкоди позивачеві,  внаслідок чого утворилася заборгованість за
щомісячними виплатами у відшкодування шкоди.

Доводи
відділення Фонду про те,  що воно не може
бути відповідачем у цій справі,  є
необгрунтованими,  оскільки з набранням
чинності з 01.04.2001 року Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку та виробництві на професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності»,  обов'язок по провадженню виплат потерпілим
покладено на відділення Фонду.

Також
необгрунтованими є доводи відділення Фонду щодо правомочності суду провадити
або зобов'язувати провадити перерахування сум щомісячних страхових виплат,  оскільки згідно статті 55 зазначеного
Закону,  спори щодо розміру шкоди та з
інших питань вирішуються в судовому порядку.

Безпідставними
вважає колегія суддів і доводи щодо неправильного застосування коефіцієнтів
підвищення заробітної плати з 01 січня 1996 року та з 01 квітня 1997 року,  оскільки відповідно до абзацу 5 пункту 28
Правил відшкодування шкоди,  які діяли на
момент виникнення спірних правовідносин,
розмір відшкодування шкоди перераховувався у випадку кожного підвищення

3

тарифних
ставок (посадових окладів) на підприємстві. Перерахунок провадився шляхом
множення розміру відшкодування шкоди відповідного працівника на фактичні
коефіцієнти підвищення тарифних ставок (посадових окладів) на підприємстві. А
зміни щодо обмеження розміру сум відшкодування втраченого заробітку були
внесені до Правил відшкодування шкоди постановою Кабінету Міністрів України від
27.10.1997 року № 1100.

Доводи
відповідача про те,  що СУ-108 є дочірнім
підприємством З AT KCK з правом юридичної особи,
і це є суттєвою обставиною,  яка
не знайшла оцінки судом першої інстанції,
не можуть бути взятими до уваги,
оскільки із матеріалів справи вбачається,  що СУ-108 набуло статусу юридичної особи з 17
серпня 2001 року,  тобто після того,  як ЗАТ КСК востаннє підвищувало тарифні
ставки і посадові оклади з 01.04.1997 року.

Також
безпідставні твердження апелянта щодо строку позовної давності,  оскільки згідно абзацу 5 пункту 22 Постанови
Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6,  із змінами і доповненнями,  вимоги про перерахунок сум щомісячних
платежів,  раніше визначених судом або
роботодавцем,  підлягають задоволенню за
час,  що не перевищує трьох років.

Доводи
щодо неправильності визначення судом базової заробітної плати спростовуються
письмовими доказами,  що є у матеріалах
справи,  а саме наказом по Криворізькому
спеціалізованому управлінню № 108 від 03.12.1992 року № 119,  згідно якого середній заробіток такелажників
6-го розряду за січень - квітень 1992 року склав 6483, 18 крб.

Інші
доводи апеляційної скарги не грунтуються на законі та спростовуються висновками
суду першої інстанції.

На
підставі вищевикладеного,  колегія суддів
вважає,  що рішення суду першої інстанції*
відповідає нормам матеріального та процесуального права,  у зв'язку з чим його слід залишити без змін.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Кривому Розі відхилити.

Рішення
Дзержинського районного суду м.  Кривого
Рогу від 08 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена у касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.