Справа № 2-1507
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

28
грудня 2007 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді      Виниченко Л.М.,

при секретарях
Тищенко І.М., Кулик Т.В., Лисенко Ю.А., Біляр Л.В., Ткач І.М., Артеменко
В.М., Галушко І.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві,
про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в
якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від ІНФОРМАЦІЯ_1, складений на
користь відповідачки, посвідчений  16-ю
Державною нотаріальною конторою м. Києва.

Вимоги мотивує тим, що згідно заповіту ОСОБА_3 від
13.05.1996 року, посвідченого 15-ю Державною нотаріальною конторою
Ватутінського району м. Києва, вона є спадкоємицею однокімнатної квартири
АДРЕСА_1. Заповідач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті звернулась в
15 Державну нотаріальну контору м. Києва із заявою про прийняття спадщини,
проте там її повідомили, що в 16-й нотаріальній конторі є заповіт ОСОБА_3 на
зазначену квартиру на користь сторонньої особи ОСОБА_2 Вважає, що заповіт
квартири на користь відповідачки є недійсним і складений внаслідок обману з
боку відповідачки, виходячи з того, що ОСОБА_3 була її та її матері ОСОБА_4
близькою родичкою, оскільки її мати та мати покійної були двоюрідними сестрами,
народились в одному селі Бондурівка, Немирівського району, Вінницької області.
ОСОБА_3 з дитинства часто хворіла і її мати постійно підтримувала. Коли її мати
вийшла заміж, живучи в Києві, вся їхня сім”я доглядала за ОСОБА_3, допомагали
матеріально, приносили продукти, готували їжу,
так як вона була одинокою та хворою. 23.12.1988 року ОСОБА_3 отримала
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, де стала проживати. В 1991 році ОСОБА_3
захворіла тяжким онкозахворюванням, їй зробили операцію. Весь час постійно
доглядали за нею. В 1995 році ОСОБА_3 приватизувала квартиру, в травні 1996
року склала на її користь заповіт. В лютому 1997 році ОСОБА_3 зламала хребет,
була прикута до ліжка. В цей період вона та її мати доглядали за ОСОБА_3, мати
жила в квартирі останньої. ІНФОРМАЦІЯ_2 раптово помер батько ОСОБА_5. Мати
почала хворіти, їй була зроблена операція та з 03 по 15 березня 1998 року
знаходилась в лікарні. Коли мати виписалась з лікарні та знаходилась дома, її
сестра доглядала за матір”ю, а вона здійснювала догляд за хворою ОСОБА_3 В
середині травня 1998 року відвезла матір в село на оздоровлення, в цей період
просила знайомих здійснювати догляд за ОСОБА_3 Пізніше їй стало відомо, що за
два тижні до смерті ОСОБА_3, коли вона з матір»ю знаходилась в селі, до ОСОБА_3
стала приходити відповідачка, яка працювала інспектором по субсидіям в ЖЕК, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 в день смерті ОСОБА_3, остання склала заповіт на квартиру  на користь відповідачки. Вважає, що ОСОБА_3
не могла скласти заповіт не користь сторонньої особи, до того ж його не
підписувала, підпис на ньому  поставлений
іншою особою.

В подальшому в ході розгляду справи позивачка
неодноразово змінювала підстави позову, врешті просила визнати недійсним
спірний заповіт в зв»язку з тим, що його було посвідчено з порушенням чинного
законодавства, а саме ст. ст. 48, 543 ЦК України (в ред. 1963 р.), ст. ст. 41,
42, 22, 45, 7, 14 Закону України «Про нотаріат», п.п. 8, 9, 10, 13, 18, 19, 26
Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від
18.06.1994 року, п. 1.6 наказу Міністерства юстиції «Про затвердження правил
ведення нотаріального діловодства» від 03.02.1994 року та наказу Міністерства
юстиції «Про затвердження форм реєстрів для реєстрації нотаріальних дій,
нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і засвідчувальних
документах» від 07.02.1994 року № 715. При посвідченні заповіту державний
нотаріус Трапєзнікова З.О. не бачила паспорту ОСОБА_3, оскільки в заповіті
вказана адреса «АДРЕСА_2» замість АДРЕСА_1; посвідчувальний напис на заповіті
не відповідає формі № 36, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від
07.02.1994 року № 715; запис про вчинену нотаріальну дію проведено без
дотримання встановленої форми № 1 реєстру для реєстрації нотаріальних дій,
оскільки в графі 5 «зміст нотаріальних дій» записано дані графи 4 «документ, що
посвідчує особу, яка звернулась за вчиненням нотаріальних дій»; запис про
виклик нотаріуса від ІНФОРМАЦІЯ_1 зроблено в журналі викликів нотаріусів додому
і роз»їздів працівників в робочий час 16 Київської державної нотаріальної
контори записи в якому припинені 28.04.1998 року; державне мито за вчинену
нотаріальну дію сплачене по квитанції від 05.06.1998 року, тобто на наступний
день після посвідчення заповіту.

Позивачка та її представники в судовому засіданні
підтримали позовну заяву з уточненими вимогами та обставини, вкладні в заявах,
просили задовольнити позов.

Представник
позивачки ОСОБА_6 пояснила, що знала померлу ОСОБА_3 через матір позивачки
ОСОБА_4, десь у 1983-1985 роках ОСОБА_3 була її пацієнткою, так як вона працює
в інституті краси лікарем. Їй відомо, що ОСОБА_3 в 1994 році та в лютому 1997
року ламала хребет, за нею доглядали ОСОБА_4 та її сім»я. В березні 1998 року
ОСОБА_4 зробили операцію. Позивачка, коли відвозила свою матір та дітей в село,
просила її частіше телефонувати ОСОБА_3. Останній телефонувала 2 та 3 червня
1998 року. Вже 03.06.1998 року ОСОБА_3 сказала їй, що погано себе почувала, але
це пройде, на її пропозицію викликати із села позивачку відмовилась, розмовляла
з нею ОСОБА_3 адекватно, з розмови з останньою зрозуміла, що їй було важко
дихати, медичну допомогу за своєю ініціативою надати не намагалась.

Відповідачка та її представник в судовому
засіданні проти задоволення позову заперечували. Відповідачка пояснила що з
ОСОБА_3 познайомилась в травні 1995 року у відділі субсидій, де вона працювала.
З того часу ОСОБА_3 неоднаразово заходила до неї поновлювати субсидії, були
земляками, спілкувались за бажанням ОСОБА_3 Після зміщення в останньої
позвонків хребта в 1997 році ОСОБА_3 їй телефонувала просила зайти, тому відвідувала
її, заносила продукти, возили з чоловіком на консультацію в лікарню, допомагали
з ліками. Ще з 1997 року ОСОБА_3пропонувала їм жити однією сім”єю та залишити
ним квартиру, пояснювала, що їй нікому допомагати, родичам вона не потрібна. В
лютому 1998 року у ОСОБА_3 було погіршення стану здоров”я, з того часу возили
її в поліклініку, лікували, до весни стало їй легше. Весь час в 1998 році
ОСОБА_3 наполягала, щоб вони офіційно погодились оформити догляд за нею, але в
кінці березня сама вона (відповідачка) захворіла, тому відмовилась це зробити,
оскільки думала, що не зможе доглядати. В травні 1998 року ОСОБА_3 просила її з
чоловіком, щоб вони по черзі ночували в неї, так як вона боялась залишатись
саме вночі через стан здоров”я. На пропозицію ОСОБА_3 оформити заповіт все
відкладали. Чоловік поїхав за нотаріусом лише ІНФОРМАЦІЯ_1, так як в перших
числах місяця зайнятий на роботі. В цей день ОСОБА_3 сама снідала, розмовляла,
біля 11 год. приїхала нотаріус, зайшла сусідка ОСОБА_7, остання застала прихід
лікаря, особисто при складанні заповіту вона присутня не була. ОСОБА_3
нормально спілкувалась з лікарем, розповідала йому про самопочуття, її смерть
наступила раптово в присутності лікаря.

Судом було здійснено заміну третіх осіб 15 та 16
Київські державні нотаріальні контори на Головне управління юстиції у м. Києві.

Представник
третьої особи Харченко А.Б. в судовому засіданні при винесенні рішення
поклалась на розсуд суду.

Представник третьої особи Трапєзнікова З.О., яка є
державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори та
посвідчувала спірний заповіт, проти задоволення позову заперечувала, в судовому
засіданні пояснила, що згідно вимог діючого законодавства станом на 1998 рік не
вимагалось встановлювати особу, яка звернулась до нотаріальної контори для
виклику нотаріуса; ОСОБА_3, була інвалід І-групи, в зв”язку з чим від сплати
державного мита була звільнена; щодо обставин оплати мита 05.06.1998 року та з
приводу написання в заповіті вулиці замість бульвар пригадати не може. Заповіт
посвідчувала згідно вимог закону без будь-яких виключень; в квартирі ОСОБА_3
лежала, при бесіді з нею заповідач справила враження освітченої жінки,
прочитати заповіт змогла, але підписати їй було тяжко, тому для уникнення
можливого нечіткого підпису заповідача пояснила останній, що підпис за неї
зможе поставити інша особа. На цю пропозицію ОСОБА_3 просила покликати ОСОБА_7.
ОСОБА_7 прийшла відразу. Порозмовлявши з ОСОБА_3, ОСОБА_7 підписала заповіт.
Заповідачу роз”яснювала, що новий заповіт скасовує дію попереднього. Також у
ОСОБА_3 з”ясовувала про наявність спадкоємців з обов”язковою часткою в
спадкуванні. З відповідачем та ОСОБА_3 не знайома, вперше їх побачила при
посвідченні заповіту. Відповідно розпорядження Міністерства юстиції всі
документи друкуються в нотаріальній конторі, до ОСОБА_3 виїхала з проектом
заповіту, який в разі не погодження з ним спадкодавця посвідченню не підлягав.
Проект заповіту склала зі слів чоловіка відповідачки. Встановлювала особу
ОСОБА_3 по паспорту, розмовляла з останньою, вона мала чітке волевиявлення
написати заповіт і заповісти свою квартиру тим особам, які їй допомагали -
відповідачці. Заповіт також зачитувала в голос, посвідчила його після
з”ясування дійсного волевиявлення ОСОБА_3 Технічні недоліки, допущені нею, не є
суттєвими і не можуть вплинути на волю заповідача. Заповіт скріплювала печаткою
№ 1, яка була закріплена за нею, в зв»язку з тим, що печатка № 5 прийшла в
непридатність, тому її не використовувала.

Свідок з боку позивачки ОСОБА_8 суду засвідчила,
що знала померлу ОСОБА_3 з 1957 року, остання часто хворіла, допомогу їй
надавали мати позивачки ОСОБА_4, ОСОБА_9 - кума, та позивачка. У зв”язку з
виїздом ОСОБА_4 після зробленої їй операції у село, між ними та позивачкою була
домовленість, що вона та ОСОБА_9 будуть здійснювати догляд за ОСОБА_3 Після
від”їзду позивачки ОСОБА_3 щоденно телефонувала. В день смерті остання сама їй
зателефонувала та сказала, що погано
себе почуває; пізніше по телефону повідомила, що до неї прийшли люди та
лікар. Відповідачку з чоловіком на квартирі ОСОБА_3 бачила один раз, остання
говорила, що вони хороші люди.

Свідок ОСОБА_4, мати позивачки, в судовому
засіданні засвідчила, що у 1991 році ОСОБА_3 зробили онкооперацію, в неї стали
ламкі кістки, в зв”язку з чим ламала хребет, за ОСОБА_3 доглядала вона. ОСОБА_3
до того, як зламала хребет, сама ходила оформляти субсидію. У 1998 році їй
самій зробили операцію, після якої відвезли в село, про смерть ОСОБА_3
дізналась в селі. ОСОБА_3 говорила про відповідачку, що та її землячка; те що
остання здійснювала догляд за заповідачем вона не бачила.

Свідок ОСОБА_9, в судовому засіданні засвідчила,
що ОСОБА_3 хрещена її доньки, родину позивачки та померлу ОСОБА_3 вона знає
дуже давно, в травні 1996 року остання склала заповіт на користь позивачки. В
заповіті було зазначено, що квартира АДРЕСА_1 заповідана позивачці, а все
майно, що знаходиться в квартирі - її доньці. Після 20.05.1998 року позивачка
відвезла своїх дітей до своєї матері, яка знаходилась в селі, а її з подругами
попросила доглядати за ОСОБА_3, в зв”язку з чим вини по черзі їздили до
останньої. Востаннє була у ОСОБА_3 за декілька днів до її смерті, відповідачку
вперше побачила на похоронах.

Свідок ОСОБА_10, хрещениця ОСОБА_3, повідомила, що
постійно приходила до останньої, яка весь час скаржилась на погане здоров”я,
хворіла, за ОСОБА_3 доглядали їхня сім”я, позивачка та її родина; ОСОБА_3 в
1994-1995 році свою квартиру пропонувала переписати їй, на що вона відмовилась,
оскільки має житло, тому сказала зробити заповіт позивачці. Відповідачку вперше
побачила на похоронах ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_11 суду засвідчила, що була у спірній
квартирі двічі, вдруге в травні 1998 року, ОСОБА_3 говорила, що вдячна
позивачці та її матері за догляд.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які є подругами
позивачки, в судовому засіданні засвідчили, що кожна із них з позивачкою окремо
відвідували ОСОБА_3, привозили їжу, позивачка в спірній квартирі прибирала,
готувала.

Свідок
ОСОБА_14, яка є невісткою куми ОСОБА_3, суду засвідчила, що перевідувала
ОСОБА_3 близько один раз на місяць, востаннє була в неї 1 чи 2 червня 1998
року, при цьому ОСОБА_3 повідомляла, що їй роблять уколи, стан її був
нормальний, на погане самопочуття не скаржилась.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні засвідчив, що
проживає в будинку де мешкала ОСОБА_3 з 1989 року, спілкувався з останньою біля
під”їзду на лавці, часто бачив позивачку та її матір.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що двічі бачила ОСОБА_3
в 1993-1994 рр., спілкувалась з нею по телефону, про позивачку вона відзивалась
добре, говорилп, що квартиру оформить на неї.

Свідок з боку відповідачки ОСОБА_17 в судовому
засіданні засвідчила, що була подругою померлої ОСОБА_3, з 1971 року разом
працювали, в 1997 році остання в зв”язку з травмою не ходила, тому вона
приїзжала їй допомагати. В 1997 році 3-4 рази бачила у ОСОБА_3 матір позивачки,
а в 1998 році до неї вже ніхто не приходив. ОСОБА_3 П.П. розповідала їй, що
написала заповіт на доньку ОСОБА_4, але після того як вони в 1998 році
посварились з ОСОБА_4 через те, що вона не могла до неї їздити, хотіла заповіт
анулювати, так як квартиру позивачці залишати не хотіла, була на них сердита,
говорила, що в неї є надійні люди і заповіт складе на відповідачку, так як
остання їй допомагала. ОСОБА_3 їй пропонувала жити з нею на що вона
відмовилась, позивачку жодного разу в спірній квартирі не бачила, відповідачку
там зустрічала декілька разів.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що
ОСОБА_3 була її сусідкою, її квартира навпроти спірної, живе в ній з 1993 року,
позивачку не пам”ятає, відповідачку зустрічала декілька раз в обідню пору.

Свідок ОСОБА_19 - соціальний працівник
територіального центру по обслуговуванню одиноких пенсіонерів та інвалідів
Деснянського району м. Києва суду засвідчила, що знає відповідачку по роботі,
так як оформляла ОСОБА_3 субсидію, як соціальний працівник останньої,
зустрічала відповідачку також вдома у ОСОБА_3; знає, що вони спілкувались також
по телефону. Перший час ОСОБА_3 оформляла субсидію сама. Обслуговувала ОСОБА_3
з 1996 року по березень 1998 року. Остання їй розповідала, що відповідачка її
землячка, в лютому-березні 1998 року говорила, що родичам вона не потрібна і
тому вона нікого не хоче знати, казала, що її відвідує відповідачка, яка їй
допомагає, ночує. Вона прибирати до ОСОБА_3 приходила раз на тиждень, матір
позивачки бачила в спірній квартирі двічі: взимку 1996 року та в 1997 році.
Відповідачка з чоловіком відвозили ОСОБА_3 в лікарню.

Свідок ОСОБА_7, сусідка заповідача, засвідчила, що
з останньою спілкувались майже щодня, ходили один до одного додому, в 1996 році
ОСОБА_3 зламала хребет і її чоловік викликав швидку допомогу. В лікарню до
ОСОБА_3 ходила відповідачка. ОСОБА_3 хворіла, не хотіла залишатись на самоті і
завжди її запрошувала до себе, дала їй ключ від квартири. Позивачку у спірній
квартирі жодного разу не бачила, її матір зустрічала тричі, родичі перестали
відвідувати померлу з 1996 року. В день складання спірного заповіту їй
зателефонувала ОСОБА_3 і попросила зайти. Прийшла в квартиру останньої з
паспортом. Нотаріус їй розповіла, що ОСОБА_3 хоче скласти заповіт на користь відповідачки,
текст заповіту нотаріус зачитала, вона його особисто теж сама уважно прочитала.
Після цього на її запитання ОСОБА_3 повідомила, що хоче написати заповіт на
ім”я відповідачки, оскільки остання її добре доглядає і тому для неї нічого не
шкода, а позивачка не хоче її доглядати, її покинули. Потім розписалась в
заповіті замість ОСОБА_3 Після того як пішла нотаріус, прийшов лікар і вона їх
залишила. В той день ОСОБА_3 себе почувала добре, лише скаржилась на біль в
ногах, про її смерть дізналась вечором. За життя ОСОБА_3 відповідачку в спірній
квартирі бачила дуже часто, її сім”я возили ОСОБА_3 до лікаря на огляд,
купували їй ліки, приносили їжу, останній час постійно ночували у спадкодавця,
похорони відбулись за їхні кошти. Заповіт на користь відповідачки ОСОБА_3
склала з власної волі, при цьому попередній її заповіт на користь позивачки
просила нотаріуса анулювати.

Свідок ОСОБА_20, яка мешкає в будинку навпроти
будинку ОСОБА_3 засвідчила, що познайомилась з останньою в 1996 році,
спілкувались досить часто аж по день смерті по телефону, на прогулянці, кілька
разів на місяць заходила в спірну квартиру. ОСОБА_3 розповідала, що родичі
обіцяли їй допомагати і доглядати за нею за умови, якщо вона заповість свою
квартиру позивачці. Після складання першого заповіту спочатку родичі
відвідували ОСОБА_3 та приносили харчі, але постійного догляду за нею не було;
пізніше такі відвідини були рідкими, мати позивачки хворіла. ОСОБА_3 плакала та
ображалась на родичів, які її залишили саму, тому говорила, що хоче змінити заповіт,
розмови про це були в 1997-1998 році. Були пропозиції від декількох людей
доглядати за нею, але ОСОБА_3 відносилась до цього з недовірою, довіряла лише
відповідачці,  яка турбувалась за нею,
возила її в лікарню, на рентген, на консультації до спеціалістів, приносила
харчі, ліки, з травня 1998 року ночувала в спірній квартирі, в той час як
родичі нею не цікавились. Заповіт ОСОБА_3 на користь відповідачки склала з
власної волі; позивачку в квартирі ОСОБА_3 ніколи не бачила, її матір бачила
один раз.

Свідок ОСОБА_21, який з 1991 року був дільничим
лікарем ОСОБА_3, суду засвідчив, що остання хворіла на серце, скаржилась на
болі в хребті після травми, наглядалась, як диспансерна хвора; за домашньою
адресою відвідував її планово, інколи за власною ініціативою коли знаходився на
своїй дільниці, в останній час в зв”язку з погіршенням стану здоров”я ОСОБА_3
заходив до неї частіше, часто надавав консультації на її дзвінки по телефону. В
день смерті до ОСОБА_3 з”явився за викликом, вона, як і завжди до цього,
просила їй допомогти, з ним розмовляла, поводилась, як і раніше, назвала його
по імені. Хвору обстежив, в квартирі були присутня відповідачка, дав випити
ОСОБА_3 ліки, так як вона під час огляду почала важко дихати, будь-яких
психічних відхилень не спостерігалось, поводилась адекватно, померла раптово в
його присутності. Зі слів медсестри йому відомо, що родичів у ОСОБА_3 не має,
до неї ніхто не приходив і доглядала за нею лише відповідачка. Останню декілька
разів зустрічав в квартирі ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторін, їх представників,
представників третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив
наступне.

Заповідач ОСОБА_3 проживала в однокімнатній
квартирі АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності (ордер від 28.12.1998
року - а.с. 10 т. 1). Позивачка була її двоюрідною племінницею. ОСОБА_1, та її
родина ще до отримання ОСОБА_3 спірної квартири постійно підтримували зв”язки з
останньою. В 1991 році ОСОБА_3 захворіла на онкологічне захворювання, була
прооперована, догляд за нею здійснювала мати позивачки. 13.05.1996 року ОСОБА_3
склала заповіт на користь позивачки за яким заповіла їй квартиру АДРЕСА_1.
Заповіт був посвідчений державним нотаріусом 15-ї Київської державної
нотаріальної контори. (а.с. 8 т. 1). Батько позивачки раптово помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, пізніше почала хворіти її матір. В 1997 році ОСОБА_3 травмувала
хребет, не могла рухатись. З цього ж часу допомогу ОСОБА_3 почала надавати
ОСОБА_2 В березні 1998 року матері позивачки ОСОБА_4 була зроблена операція; в
травні 1998 року позивачка свою матір відвезла в село. З пояснень ОСОБА_1 та
свідків позивачка на той час домовилась зі своїми знайомими та подругами
ОСОБА_3, що вони будуть доглядати за нею.

З пояснень матері позивачки ОСОБА_3 познайомилась
з відповідачкою ще до травмування хребта, розповідала про неї, що вона є їхня
землячка. Свідок з боку позивачки ОСОБА_8 суду також засвідчила, що
відповідачку бачила на спірній квартирі і ОСОБА_3 про неї говорила, що вона
хороша людина.

Свідки ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_19 суду
засвідчили, що бачили, як ОСОБА_2 приходила до ОСОБА_3, остання розповідала, що
відповідачка їй допомагає, турбується за неї, ночує, возить в лікарню.

З пояснень ОСОБА_2 ОСОБА_3 ще з 1997 року
пропонувала їм жити однією сім”єю, а в 1998 році хотіла оформити заповіт, проте
вона (відповідачка) все відкладала і лише ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік поїхав за
нотаріусом.

Заповіт посвідчувала ІНФОРМАЦІЯ_1 на спірній
квартирі державний нотаріус 16-ї Київської державної нотаріальної контори
Трапєзнікова З.О.

Лікар ОСОБА_21, який бачив заповідача через годину
після складення заповіту, суду засвідчив, що на той час ОСОБА_3 була адекватна,
поводилась як і завжди, будь-яких психічних відхилень в неї не спостерігалось,
розмовляла з ним, потім їй стало гіршати, він намагався їй допомогти, померла
раптово за лічені секунди, запис в її медичній картці про термінальний стан
зробив для можливості оформлення документів після смерті.

Виходячи з пояснень представника позивачки
ОСОБА_6, яка пояснила, що за день до смерті розмовляла з ОСОБА_3 по телефону,
та свідчень свідка з боку позивачки ОСОБА_8, якій ОСОБА_3 особисто телефонувала
в день смерті, вбачається, що остання скаржилась на стан здоров”я, проте
розмовляла адекватно, а ОСОБА_8 в день смерті повідомляла, що до неї прийшли
люди, лікар, отже була при свідомості.

Дієздатність заповідача в день підписання заповіту
і до моменту смерті підтверджується складеним висновком посмертної
судово-психіатричної експертизи, згідно якого ОСОБА_3 в період складення
заповіту ІНФОРМАЦІЯ_1 ознак будь-якого психічного захворювання не виявляла, за
своїм психічним станом могла розуміти значення своїх дій та керуватися ними
(акт від 13.12.2005 року № 1328 - а.с. 463-468 т. 2).

Суд вважає, що покази свідків щодо надання
допомоги ОСОБА_3 як з боку позивачки та її родичів, так і від відповідачки
відношення до справи не мають, оскільки предметом спору по даній справі є
визнання угоди недійсною з причин, зазначених позивачкою у змінених позовних
вимогах, а не спір про довічне утримання померлої ОСОБА_3

Як встановлено в судовому засіданні зі свідчень
свідків ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_7, ОСОБА_20, взаємовідносини у ОСОБА_3 з
родиною позивачки  погіршились, ОСОБА_1
та її матір допомогу ОСОБА_3 надавати перестали, тому вона мала намір змінити
заповіт, складений на користь позивачки.

Позивачка просить визнати недійсним спірний
заповіт від 04.06.1998 р. з тих підстав, що його було посвідчено з порушенням
законодавства, а саме ст. ст. 48, 543 ЦК України (в ред. 1963 р.), ст. ст. 41,
42, 22, 45, 7, 14 Закону України «Про нотаріат», п.п. 8, 9, 10, 13, 18, 19, 26
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від
18.06.1994 року, п. 1.6 наказу Міністерства юстиції «Про затвердження правил
ведення нотаріального діловодства» від 03.02.1994 року та наказу Міністерства юстиції
«Про затвердження форм реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних
свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і засвідчу вальних документах» від
07.02.1994 року № 75.

Згідно вимог Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України 2003 року до даних правовідносин слід застосовувати
норми ЦК України у редакції від 18.07.1963 року.

Відповідно ст. 534 ЦК України кожний громадянин
може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за
законом.

Згідно ст. 541 ЦК України заповіт повинен бути
укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладання,
підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений, а відповідно ст. 543
ЦК України, якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких
інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його
присутності і в присутності нотаріуса, заповіт може підписати інший громадянин.
При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт
власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено.

Відповідно ч. 1 ст. 48 ЦК України недійсною є та
угода, що не відповідає вимогам закону.

Зміст ст. 543 ЦК України також викладено в ст. 45
Закону України «Про нотаріат» та в п. 13 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції
України від 18.06.1994 року № 185 (далі по тексту Інструкція).

Відповідно ст. 41 Закону України «Про нотаріат» та
п. 8 Інструкції нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної
контори. В окремих випадках, коли громадянин не може з»явитися в зазначене
приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо
нотаріальна дія вчиняються поза приміщенням державної нотаріальної контори, в
посвідчувальному написі і в реєстрі нотаріальних дій записується місце вчинення
нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія
була вчинена поза вказаним приміщенням.

Як вбачається із тексту спірного заповіту, він
складений з дотриманням вищевказаних вимог діючого на той час законодавства, а
саме складений у письмовій формі із зазначенням часу, місця, адреси його
укладення, підписаний за дорученням ОСОБА_3 громадянкою ОСОБА_7 в присутності
заповідача та нотаріуса.  При цьому також
зазначена причина за якої ОСОБА_3 не мала можливості власноручно підписати
заповіт, а саме хвороба заповідача (а.с. 41 т. 1).

Згідно положень п. 19 Інструкції, усі нотаріальні
дії, вчинені нотаріусами, реєструються в реєстрах нотаріальних дій.

Спірний заповіт був зареєстрований у реєстрі
нотаріальних дій ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 5-1974 із заповненням граф «номер
нотаріальної дії», «дата вчинення нотаріальної дії»,  із зазначенням найменування особи, для якої
вчинено нотаріальну дію - ОСОБА_3 в особі ОСОБА_7; в графі «документ, що
встановлює особу громадянина, який звернувся для вчинення нотаріальної дії»
міститься запис даних паспорту ОСОБА_3; в графі «зміст нотаріальних дій»
внесено запис «заповіт посв. за адресою АДРЕСА_1, паспорт ОСОБА_7 НОМЕР_1 вид.
ІНФОРМАЦІЯ_3) (а.с. 324, 325 т. 2). Суд не може прийняти до уваги пояснення
позивачки, як суттєві порушення при заповненні
реєстру в зв»язку з не зазначенням повного імені та по батькові ОСОБА_7
та внесення даних її паспорту в графу 5, а не 4 реєстру з тих підстав, що зі
змісту граф реєстру не вимагається вносити в реєстр дані про повне найменування
громадян та відомості щодо документу особи, яка підписала заповіт за заповідача.

Позивачка також посилається на те, що державним
нотаріусом Трапєзніковою З.О. посвідчувальний напис на спірному заповіті
зроблений по формі № 35, а не по формі № 36, як це передбачено наказом
Міністерства юстиції України «Про затвердження форм реєстрів для реєстрації
нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і
засвідчувальних документах» від 07.02.1994 року № 75.

По змісту посвідчувального напису по формі № 36
має зазначатися дата, місяць рік посвідчення заповіту, прізвище та ініціали
нотаріуса, найменування державної нотаріальної контори, причину, з якої
заповідач не зміг підписатись власноручно, прізвище, ім»я та по батькові
заповідача; із зазначенням «на його (її) особисте прохання і в моїй присутності
заповіт підписано» з вказанням яким громадянином, а також зазначенням «особу
заповідача встановлено, дієздатність перевірено», зазначенням особи, яка
підписала заповіт (її прізвища та ініціалів); номеру реєстрації в реєстрі, суму
стягнутого державного мита, підпису нотаріуса та печатки.

Зі змісту та форми спірного заповіту вбачається,
що державним нотаріусом виконані вимоги форми № 36 посвідчувального напису на
заповіті від імені особи, яка не може підписатись власноручно внаслідок
фізичної вади, хвороби або з якихось інших причин, лише при цьому частково
порушена встановлена зазначеною формою послідовність розміщення речень і тому
суд вважає, що такі окремі структурні неузгодженості не можуть вплинути на
легітимність заповіту (а.с. 41 зв., т. 1).

При вчиненні нотаріальної дії були дотримані
вимоги п. 10 Інструкції, що підтверджено свідком ОСОБА_7, особа останньої та
заповідача були встановлені за паспортом, про що, як зазначено вище, мається
запис в реєстрі нотаріальних дій, містяться всі паспортні дані.

Суд не приймає до уваги пояснення позивачки та її
представників про те, що державний нотаріус Трапєзнікова З.О. не бачила
паспорту ОСОБА_3, оскільки в заповіті невірно вказана адреса «АДРЕСА_2» замість
АДРЕСА_1, так як дані обставини суду доведені не були, до того ж, в довідці ЖЕК
№ 1312 від 22.07.1998 року, в технічному паспорті БТІ та в поквартирній картці
зазначається, що заповідач мешкала саме на АДРЕСА_2 (а.с. 11 т. 1; а.с. 107-109
т. 3).

Внесення помилково запису за № 31 в книгу виклику
нотаріуса, в якій закінчилась реєстрація записів після № 30 від 20.05.1998 р. в
зв»язку з веденням нової книги, не може також вплинути на недійсність заповіту,
оскільки це не передбачено діючим законодавством (а.с. 326 т.2).

Розбіжності в записах на двох оригіналах заповіту,
а саме дописані тексти, які застережені,
«у зв»язку з хворобою заповідача на його прохання, в його та моїй,
нотаріуса, присутності підписано ОСОБА_7, що мешкає АДРЕСА_2» та «підписано на
прохання заповідача в моїй та його присутності в зв»язку з хворобою з ОСОБА_7
АДРЕСА_3», не впливають на легітимність заповіту і носять формальний характер,
так як їх зміст не суперечить один одному (а.с. 41, 174, т. 1).

Сплата державного мита на наступний день після
вчинення нотаріальної дії в порушення вимог ст. 42 Закону України «Про
нотаріат» та п. 9 Інструкції також не може бути причиною для визнання заповіту
недійсним, до того ж заповідач була інвалідом 1 групи, в зв»язку з чим
звільнена від сплати державного мита. Дані обставини ніяким чином не впливають
на волевиявлення ОСОБА_3

В судовому засіданні встановлено, що спірний
заповіт був виготовлений на бланку серії ААО № 288539, при цьому також на ньому
поставлений відтиск гербової печатки 16 Київської державної нотаріальної
контори № 1.

Правомірність використання даної печатки державним
нотаріусом Трапєзніковою З.О. та реєстру для реєстрації нотаріальних дій за № 5
підтверджується наказами від 03.01.1998 року № 1 та від 06.01.1998 року № 2
(а.с. 235, 236, т. 3).

Як пояснили в судовому засіданні представник
третьої особи Трапєзнікова З.О. та свідок ОСОБА_22, яка є завідуюча 16
Київської державної нотаріальної контори, печатка № 5 не використовувалась, в
зв»язку з тим, що прийшла в непридатність.

За повідомленнями 16-ї Київської державної
нотаріальної контори від 02.03.2007 року та Державного підприємства
«Інформаційний центр» від 11.05.2007 року, згідно книги обліку видачі бланків
нотаріальних документів державними нотаріусами 02.06.1998 року державним
нотаріусом Трапєзніковою З.О. були отримані бланки в кількості 50 штук серії ААО
№ 50; за даними Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних
документів, бланк серії ААО № 288539 було видано 19.05.98 р. Київському
міському управлінню юстиції; 19.05.98 р. було передано 16 Київській державній
нотаріальній конторі та 04.06.98 р. було використано державним нотаріусом 16-ї
Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О. для викладення
тексту заповіту (а.с. 200, 243, т. 3).

Отже, за вищевикладених обставин судом
встановлено, що спірний заповіт було посвідчено з дотриманням вимог ст. 543 ЦК
України, ст. ст. 43, 45 Закону України «Про нотаріат» та п. п. 8, 10, 13
Інструкції, оскільки з пояснень свідка ОСОБА_7 для підписання заповіту її по
телефону попросила зайти ОСОБА_3, в квартиру останньої вона прийшла з паспортом,
текст заповіту нотаріус їй прочитала, після чого вона ще особисто його
прочитала, поговорила про заповіт з ОСОБА_3 і вже потім його підписала. Заповіт
укладений в письмовій формі, в ньому зазначено час, місце вчинення нотаріальної
дії, а також причини з яких за заповідача підписалась інша особа, заповіт
внесений до реєстру нотаріальних дій.

Вищезазначені процедурні похибки в роботі
нотаріуса не можна розцінювати, як недотримання норм матеріального права, як
наслідок чого є визнання заповіту недійсним, а також, як такі, що могли
призвести до зміни волевиявлення особи,
яка склала заповіт.

За наведених обставин заявлені вимоги не знайшли
свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що складення спірного заповіту
від ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь відповідачки було дійсне волевиявлення ОСОБА_3,
спрямоване на реальне настання наслідків щодо успадкування її квартири, на той
час заповідач була при свідомості, розуміла значення своїх дій, правильно
висловлювала свою волю, що доведено при розгляді справи.

Керуючись ст. ст. 48, 534,
541, 543 ЦК України у ред. 1963 р.,  ст.
ст. 5, 41, 43, 45 Закону України «Про нотаріат», п. п. 8, 10, 13, 19 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 185, ст. ст. 10, 11, 57-64,
79, 88, 208, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В
И Р І Ш И В:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції у
м. Києві, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний
суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя