АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22
-2722/2007 рік                                    Головуючий
в 1-й інстанції Самоткан
Категорія   21                                                               Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007
року.                                                                     м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області   в складі:

головуючого   судді - Костюченко Н.Є.

суддів                            - Осіяна О.М.,
Басуєвої Т.А.

при секретарі             - Білоконь Н.В.,

розглянувши
апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.
Тернівці Дніпропетровської області

на рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня
2006 року за позовом ОСОБА_1до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Тернівці
Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, -

Встановила:

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня
2006 року позов ОСОБА_1.
задоволено частково. Стягнуто із відповідача на користь позивача 20 000 гривень
на відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому внаслідок професійного
захворювання.

В апеляційній
скарзі Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м. Тернівці Дніпропетровської області ставить
питання про скасування рішення суду, та постановления
нового рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки суд не врахував
всі обставини у справі, а саме те, що позивач не надав жодного доказу, яким би
підтверджувався факт спричинення моральної шкоди. Суд не врахував, що для
встановлення факту спричинення моральної шкоди необхідні спеціальні медичні
знання, тому стягнув безпідставно грошову суму на відшкодування моральної
шкоди, не звернувши увагу і на те, що п.27 ст.77 Закону України "Про
державний бюджет України на 2006 рік" зупинено дію норм Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", якими передбачається виплата моральної шкоди. Крім того,
10% втрати професійної працездатності позивачу встановлено у зв'язку із
виробничою травмою у 1985 році, тобто до введення в дію Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Перевіривши
матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів, вважає, що
апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду змінити із
наступних підстав.

Приймаючи
рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що професійне
захворювання, отримане позивачем ОСОБА_1.,
пов'язане із виробництвом, оскільки потерпілий працював на підприємстві ВАТ
"Павлоградвугілля", а за висновком МСЕК від 28.08.2003 року йому
встановлено 65% втрати професійної працездатності.

2

Оскільки факт
професійного захворювання сторонами не заперечувався, то суд встановивши, що
позивач постійно відчуває наслідки хвороб, стан його здоров'я є незадовільний,
а це примушує його пристосовуватися та організовувати своє повсякденне життя по
новому, на підставі ст.ст.21 п "е", 28 ч.3, 34 п.3 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача.

Але визначаючи
суму, необхідну на відшкодування моральної шкоди, пропорційно розміру проценту
втрати позивачем професійної працездатності суд першої інстанції не врахував
ступеню та характеру фізичних та душевних страждань, вимог розумності та
справедливості, а також того, що 10% втрати професійної працездатності позивачу
встановлено у зв'язку із виробничою травмою у 1985 році, тобто до введення в
дію Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

А тому із
врахуванням цих обставин у справі, колегія суддів вважає за необхідне зменшити
суму стягнутої на користь позивача моральної шкоди до 17 000 гривень.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги, що наявність моральної
шкоди може бути підтверджена медичним висновком, а також не встановив в чому
полягає вина відповідача та чи є причинний зв'язок між шкодою та неправомірними
діями відповідача, не можуть бути підставою для скасування рішення суду,
оскільки у відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" наявність
спричинення моральної шкоди суд може встановлювати без медичного висновку, а
обов'язок по її відшкодування покладається на відповідача в силу закону, а не
наявності вини в його діях.

Не може бути
підставою для відмови у задоволенні позову і вимоги ч.27 ст.77 Закону України
"Про державний бюджет України на 2006 рік", якою зупинено дію норм
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" про відшкодування моральної шкоди, оскільки факт
професійного захворювання позивачу встановлено у 2003 році, тобто до введення в
дію цієї норми закону.

На підставі
наведеного, керуючись ст. 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.
Тернівці Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня
2006 року змінити, зменшивши стягнуту на користь позивача суму до 17 000
гривень.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Верховного
Суду України протягом двох місяців з моменту проголошення.