Апеляційний суд
Хмельницької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“21”
грудня 2007 р.
м. Хмельницький

судова
колегія судової палати у цивільних справах апеляційного  суду Хмельницької області в складі:

головуючого
судді     Харчука В.М.,

суддів:                         Гуменюк Н.І.

Бережного С.Д.

при секретарі
:         Гребелюк Т.Б.

з
участю:                  позивача ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому  засіданні   цивільну справу № 22-ц-2186 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 жовтня 2007
року за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про стягнення коштів за договором позики,
заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія,

В  С
Т  А  Н
О  В  И
Л  А :

ОСОБА_2.
звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 березня 2004
року строком на один рік позичив ОСОБА_1 кошти в сумі 10700 та 26750 гривень.

24 серпня 2004 року від позичив ОСОБА_1
строком на один рік ще 10640 гривень.

Строк повернення боргу закінчився,
однак ОСОБА_1 позичених коштів йому не повернув.

Тому просив стягнути із ОСОБА_1 на його
користь 48090 гривень боргу за договорами позики, 3% річних за користування
його коштами в сумі 4231,61 гривень, а всього 52321,61 гривень.

Під час розгляду справи позивач
збільшив позовні вимоги, посилається на те,
_________________________________________________________________________Головуючий
у першій інстанції - Слободян В.С.                     Справа № 22-ц-2186       Доповідач - Харчук В.М.
Категорія № 18

що за
договором позики від 19 квітня 2006 року позичив ОСОБА_1 на один рік 14400
доларів США, що за курсом Національного банку України складає 72259,20 гривень.

Позивач просить стягнути
заборгованість по всіх договорах позики в сумі 120349,20 гривень, 4231,61
гривню процентів за користування коштами відповідно до ст.625 ЦК України та
10111,25 гривень процентів за користування позикою відповідно до ст.1048 ЦК
України.

А тому позивач просив стягнути із
відповідача загальну суму боргу з процентами в сумі 134692,06 гривень.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позову не визнали, посилаючись на те, що  ОСОБА_1 у ОСОБА_2 зазначених  коштів не позичав і розписок не писав. Вони з
позивачем вели спільну підприємницьку діяльність, організували комп'ютерний
клуб. Прибутки ділили порівну. Він позичав у ОСОБА_2 5000 доларів США, які
останньому повернув.

Рішенням Хмельницького міськрайсуду
від 18 жовтня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, стягнуто на
його користь із ОСОБА_1120349,20 гривень боргу за договорами позики, 3% річних
за час прострочення повернення боргу та 553,22 гривень понесених судових
витрат, а всього 123860,52 гривень.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави
679,85 гривень судових витрат за розгляд справи судом та на користь експертної
установи за проведення почеркознавчої експертизи 306 гривень судових витрат.

В апеляційній скарзі на рішення суду
першої інстанції ОСОБА_1 посилається на ті ж обставини, що і в запереченні на
позов, на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм
процесуального права - ст.ст.212-214, 143, 150, 10 , 60 ЦПК України.

Зокрема,  судом призначено почеркознавчу експертизу.
Експерт не дав відповіді щодо часу написання розписки на суму 14400 доларів
США, що впливає на застосування строку позовної давності. Однак суд
безпідставно відхилив його клопотання про призначення додаткової експертизи для
встановлення цього питання. Експертом зроблено лише вірогідний висновок про
виконання розписки „ймовірно ОСОБА_1им”. Однак рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтоване на цьому експертному висновку рішення
є незаконним.

Не відповідають обставинам справи
висновки суду щодо того, що його регулярні виплати ОСОБА_2не мають відношення
до розписок та повернення боргу. Суд не врахував пояснень самого ОСОБА_2, що
він давав на спільний розвиток клубу 9000 доларів США. Якщо порахувати суми
боргу по розписках, то виходить саме 9000 доларів США. Суд без будь-яких
доказів повірив ОСОБА_2про те, що позивач без будь-якого письмового
підтвердження з його боку віддав йому 9000 доларів США. Суд необґрунтовано не
взяв до уваги показів свідків про поступове повернення боргу ОСОБА_2частками.
Частково цей факт визнав і ОСОБА_2.  Суд
необґрунтовано відмовив у допиті в якості свідка його матері.

Тому апелянт просить рішення
Хмельницького міськрайсуду від 18 жовтня 2007 року скасувати, ухвалити нове
рішення, яким у позові ОСОБА_2відмовити.

Судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу апелянта і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за
договором позики  позичив у ОСОБА_2
кошти:

17 березня 2004 року строком на один рік
- 10700 гривень та 26750 гривень, 24 серпня 2004 року строком на один рік -
2000 доларів США, що складало за курсом Національного банку України 10640
гривень,  19 квітня 2006 року строком на
один рік - 14400 доларів США, що складало за курсом Національного банку України
72259,20 гривень.

Строк повернення коштів за договорами
позики закінчився, однак ОСОБА_1 ОСОБА_2боргу не повернув.

Наведені обставини повністю
підтверджуються дослідженими судом письмовими розписками ОСОБА_1 про отримання
коштів у ОСОБА_2 (а. с. 17-19, 84),
висновком почеркознавчої експертизи про те, що розписка від імені ОСОБА_1
від 19.04.2006 року про позику 14400 доларів США, ймовірно виконана самим
ОСОБА_1(а.с.101-107).

Підписи на розписках від 17.03.2004
року про позику 10700 гривень, від 17.03.2004 року про позику 26750 гривень,
від 24.08.2004 року про позику 2000 доларів США, від 19.04.2006 року про позику
14400 доларів США та два підписи на сторінці № 3 обкладинки справи (довідковий
лист до справи) виконані однією і тією ж особою.

Рукописний текст розписки від
19.04.2006 року про позику 14400 доларів США та на сторінці № 3 обкладинки
даної   цивільної справи (довідковий лист
до справи) виконані однією і тією ж особою.

Із сторінки № 3 обкладинки справи
вбачається, що із заочним рішенням суду знайомився та копію цього рішення
отримав сам ОСОБА_1

Відповідно до ст.ст. 509-510,  526, 545, 612, 625, 1046-1049, 1050-1051 ЦК
України 2003 року зобов'язання за договорами позики повинні виконуватись
сторонами належним чином. Одностороння відмова від їх виконання не
допускається.

У випадку прострочення виконання
зобов'язання боржником кредитор вправі вимагати в судовому порядку стягнення
суми позики, процентів за несвоєчасне виконання зобов'язань (3% річних, якщо
інше не встановлено договором) та процентів за користування коштами (позикою),
якщо це встановлено договором.

Позичальник має право оспорити
договір позики за безгрошовістю на тій підставі, що кошти за договором позики
ним не отримувались.

Але при цьому рішення суду не може
ґрунтуватись на показах свідків, якщо до договору позики встановлена письмова
форма.

Це положення не застосовується тільки
в тому випадку, якщо договір укладено під впливом обману, насильства,
зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор на вимогу боржника повинен
видати йому розписку про одержання виконання повністю чи частково.

Якщо боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен
вказати про це у розписці, яку видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним зобов'язання.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ, боржник вправі затримати виконання зобов'язання.

Договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менше, як у десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження
укладання договору позики може бути надана розписка боржника або інший
документ, що підтверджує передання йому позикодавцем коштів.

Судом правильно встановлені обставини
справи, досліджено докази і дана їм належна оцінка.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив
клопотання відповідача про допит свідків, не взяв до уваги показів допитаних
свідків, так як обставини справи не можуть бути підтверджені їх показами, такі
докази недопустимі при вирішенні даного спору.

Обґрунтовано суд першої інстанції відхилив
клопотання про призначення додаткової експертизи, так як у справі достатньо
належних та допустимих доказів на підтвердження позову ОСОБА_2 і клопотання
відповідача направлене на затягування строку розгляду справи.

У наданих позивачем розписках зазначена
дата отримання коштів за договорами позики і позов подано в межах строків
позовної давності.

Висновком почеркознавчої експертизи в
сукупності досліджених зразків підписів та почерку ОСОБА_1а підтверджено, що ці
розписки написані саме ОСОБА_1

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
суд вирішує спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами
довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх доводів чи
заперечень. При цьому докази повинні бути належними та допустимими.

Позивачем ОСОБА_2 надані належні та
допустимі докази - боргові розписки ОСОБА_1 про отримання коштів в позику
строком на один рік. І саме ОСОБА_1 необхідно спростувати ці докази, довести такими
ж належними і допустимими доказами факт безгрошовості боргових розписок та факт
повернення коштів за зазначеними розписками. Таких доказів ОСОБА_1им суду не
надано, хоча суд сприяв цьому, в тому числі і шляхом призначення експертизи.

Обґрунтовано суд відхилив пояснення
ОСОБА_1 про те, що це кошти спільної підприємницької діяльності його з ОСОБА_2,
а не договори позики. Ці твердження заперечуються позивачем та суперечать
дослідженим доказам.

Розрахунки боргу та належних процентів
проведені правильно, перевірені судом, яким ухвалено законне та обґрунтоване
рішення.

Підстави до скасування ухваленого
рішення в межах доводів апеляційної скарги апелянта відсутні.

Обговорюючи питання додержання прав
відповідача під час розгляду його апеляційної скарги судова колегія виходить зі
слідуючого:

Відповідно до ст.ст.74-76, ч.ч.4-5, 9,
77 ЦПК України сторони повідомляються про час та місце судового розгляду
судовими повістками, відправленими рекомендованою поштовою кореспонденцією зі
зворотнім повідомленням.

У разі відсутності адресата особа, що
доставляє повістку, повертає її суду з поміткою про причини невручення.

Вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і
цій особі.

Сторони та інші особи, що беруть участь
у справі, зобов'язані суд повідомляти про зміну свого місця проживання
(перебування, знаходження). У разі відсутності такої заяви повістка
надсилається за останньою відомою адресою місця проживання особи, навіть, якщо
ця особа по цій адресі вже не проживає.

Апеляційним судом двічі направлялась
рекомендованою кореспонденцією повістка ОСОБА_1 про його виклик в засідання
апеляційного суду.

Однак, обидві повістки повернуті поштою
через те, що за вказаною в апеляційній скарзі адресою апелянт не виявлений і по
закінченню терміну зберігання повістки повернуті.

Крім того, повістка направлялась
представнику апелянта ОСОБА_3 (а.с.31), який повістку отримав, однак в судове
засідання не з'явився. Тому апелянт вважається належним чином повідомленим про
час та місце апеляційного розгляду справи і його права судом не порушені.
Зазначені поштові відправлення та розписки знаходяться у справі.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 317,
319  ЦПК України, судова колегія,

У  Х  В
А  Л  И
Л  А  :

апеляційну скаргу
ОСОБА_1відхилити,
рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 жовтня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з моменту набрання чинності.

Головуючий:
/підпис/

Судді: /підписи/

Копія вірна:

Суддя апеляційного суду
Харчук В.М.