Справа
№ 22 ц-1153/07                  Головуючий суду  1
інстанції Андроїду к
32                                           Доповідач
апеляційного суду   Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

5 липня   2007 року колегія суддів   судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Шолох
З.Л.,  Данилової О.О.,

при секретарі
судового засідання - Негрун І.О.,  за
участю:

·
позивачки
ОСОБА_2.,

·
відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому   судовому   засіданні
у м.  Миколаєві   цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1на     рішення Заводського   районного
суду м.  Миколаєва   від
19 березня 2007 року у справі за

позовом
ОСОБА_2до   ОСОБА_1 про визнання особи
такою,  що втратила право користування
жилим приміщенням,

встановила:

В грудні
2006 рокуОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи
такою,  що втратила право користування
жилим приміщенням.

Позивачка
зазначала,  що в грудні 2004 року спірна
двокімнатна квартира АДРЕСА_1 була надана їй на сім'ю із трьох осіб,  а саме,
на неї,  відповідача і їхнього
сина ОСОБА_3,  1994 року народження.

ОСОБА_2.
вказувала,  що відповідач в спірній
квартирі не проживає з січня 2005 року,
оскільки добровільно вибув на інше постійне місце проживання - АДРЕСА_2

Посилаючись
на викладене та вимоги  ст.  107 ЖК України,  просила задовольнити її вимоги.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 19 березня 2007 року позов задоволено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на незаконність та необґрунтованість рішення районного суду,  просив його скасувати та ухвалити нове,  яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення осіб,  які беруть участь у справі,  перевіривши законність та обгрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2.,  районний суд виходив з
того,  що ОСОБА_1,  в січні 2005 року у зв'язку з припиненням
сімейних стосунків     з нею   добровільно вибув   зі спірної квартири   на інше постійне

місце проживання. Тому,  визнав його
таким,  що втратив право на проживання в
спірній квартирі на підставі  ст.  107 ЖК України.

Між тим,  такі висновки районного суду не відповідають
фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Так,  із матеріалів справи вбачається,  що спірна двокімнатна квартира у грудні 2004
року надана на сім'ю із трьох осіб: позивачку,
відповідача та їхнього сина ОСОБА_3,
1994 року народження,  де вони всі
зареєстровані з третього лютого 2005 року по теперішній час.  В травні 2005 року шлюб між сторонами
розірвано в суді,  дитина проживає з
позивачкою та з відповідача на її утримання
стягнуті аліменти.

В липні
2005 року ОСОБА_1,  посилаючись на
те,  що йому чиняться перешкоди для
проживання у спірній квартирі,  а іншого
житла він не має,  звернувся до суду з
позовом про його вселення.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 8 листопада 2005 року,  залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 2 березня 2006
року,  позов ОСОБА_13адоволено.
Поновлюючи порушене житлове право ОСОБА_1,
районний суд встановив,  що
ОСОБА_1 у встановленому законом порядку придбав право на користування спірною
квартирою,  аОСОБА_2 чинить йому
перешкоди у її користуванні.

З цього
ж часу виконавчий лист про вселення ОСОБА_1 в спірну квартиру знаходиться на
примусовому виконанні в державній виконавчій службі,  а виконавче провадження неодноразово зупинялося
та за клопотаннями ОСОБА_2. надавалася відстрочка щодо виконання вищевказаного
судового рішення.

З лютого
2005 року в спірній квартирі з дозволу позивачки проживає її донька від першого
шлюбу.

Зазначені
фактичні обставини спору   сторонами не
оспорюються.

Цим
обставинам районний суд не надав належної правової оцінки та в порушення
вимог  ст.  61 ЦПК України не врахував преюдиційні
факти,  встановлені вищезазначеним
судовим рішенням,  які не підлягали
доказуванню при розгляді іншої справи,  у
якій беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлено ці обставини.

До того
ж,  рішенням Заводського районного суду
м.  Миколаєва від 20 вересня 2006
року,  залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської області від 8 грудня 2006 року,  відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2. до
ОСОБА_1 про визнання його таким,  що
втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі з підстав,  передбачених
ст.  71 ЖК України.

Доводи
ОСОБА_2. про те,  що відповідач створив
нову сім'ю і має місце для проживання,  а
також про те,  що він може проживати у
своєї матері,  не мають правового
значення для вирішення спірного питання.

За таких
обставин,  оскаржуване рішення районного
суду підлягає скасуванню на підставі п.3,
4 ч.1  ст.  312 ЦПК України,  з постановлениям
нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Керуючись  ст.
ст.  303,  309,
316 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити. Рішення Заводського   районного суду   м.
Миколаєва   від 19 березня 2007
року скасувати та постановити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання його
таким,  що втратив право користування
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення,  але може бути оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ним законної сили.