АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

З травня 2007
року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

Новодворської
О.І.,  Висоцької В.С,  Олєйникової Л.С.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м. Донецьку справу за ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства „ Київський завод „Радар" про поновлення на роботі
та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою
представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2004 року,

встановила:

Представник
позивачки ОСОБА_1 -ОСОБА_3
звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою на ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2004 року,  якою рішення Печерського районного суду м.
Києва від 14 січня 2004 року про відмову у задоволенні позову про поновлення на
роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  залишено без зміни.

В
обґрунтування касаційної скарги посилається на неповне з'ясування судами
фактичних обставин справи,  порушення
норм матеріального й процесуального права,
у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду
та направлення справи на новий апеляційний розгляд.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Відмовляючи
у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення її на роботі та стягненні
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
місцевий суд виходив із того,  що
наказом 98-к від 10.09.2003 p.,  позивачка була прийнята на роботу контролером на
контрольно-пропускному пункті відділу

Справа №
33ц - 333 кс - 07                                 Категорія ЦП: 2

Головуючий у
першій інстанції Малівін В.В.

Доповідач
Новодворська О.І.

режиму та безпеки ВАТ „Київський завод „Радар" з 11 вересня
2003 року з випробувальним строком один місяць;

Положенням
про відомчу воєнізовану охорону,
затвердженим наказом № 106 від 30.03.2001 року по підприємству,  у п. 7.11. передбачено використання зброї при
виконанні службових обов'язків контролера на КПП.

Відповідно
до наказу Міністерства праці і соціальної політики України від 16.02.1998 р.
№24,  яким затверджено Довідник
кваліфікаційних характеристик професій працівників,  передбачено використання зброї при виконанні
службових обов'язків також іншим працівникам охорони,  що виконують свої обов'язки в межах
контрольно-пропускного пункту.

Згідно
п. 9.1 Інструкції „ Про порядок виготовлення,
придбання,  зберігання,  обліку,
перевезення та використання вогнепальної,  пневматичної і холодної зброї,  а також боєприпасів до зброї та вибухових
матеріалів",  затвердженої наказом
МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року і зареєстрованого Міністерством юстиції
України 7 жовтня 1998 року передбачена можливість придбання вогнепальної та іншої
зброї,  а також боєприпасів
організаціями,  підприємствами,  установами,
господарськими об'єднаннями й громадянами для озброєння особового складу
охорони. При цьому зазначається "...на роботу,  пов'язану з використанням зброї при виконанні
службових обов'язків,  приймаються
особи,  які досягли 21-річного віку і
здатні за своїми діловими і моральними якостями виконувати таку роботу".

На день
прийняття позивачки на роботу та її звільнення їй виповнилося 20 років.

Невідповідність
працівника роботі,  на яку його
прийнято,  тобто недосягнення 21-річного
віку,  була встановлена при оформленні
дозволу на допуск до вогнепальної зброї у Печерському РУ ГУ МВС України в м.
Києві;

Апеляційний
суд обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду та залишив його рішення
без змін.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу,  про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалено з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись ст.ст.
332,  336 ЦПК України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну
скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2004 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2004 року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.