Справа № 22-ц-681/07                   Головуючий в 1-й інстанції Кихтюк P.M.
19                                                     Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28
серпня 2007 року                                                                    місто
Луцьк

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого
судді        Сівчука Є.І.

суддів                                            Здрилюк
О.І.,  Карпук А.К.

при
секретарі                                 Губа
рик К.А.

з участю
відповідача     ОСОБА_1. представника
відповідача       ОСОБА_2  представника третьої особи на стороні
відповідача ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства „ Луцьксантехмонтаж № 536",
ОСОБА_1,  акціонерного товариства "
Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди

за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду від 14
червня 2007 року

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі позивач,  покликаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  невідповідність висновків суду обставинам
справи,  просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення,  яким задовільнити
позов.

Оскаржуваним
рішенням суду відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4. до відкритого
акціонерного товариства „Луцьксантехмонтаж № 536", ОСОБА_1 про

стягнення        4 392
грн.   80   коп.   шкоди,    заподіяної
джерелом підвищеної небезпеки.

Апелянт
вважає,  що суд неправильно визначив
розмір заподіяної йому шкоди,  зазначивши
у рішенні,  що він становить 4769.03
грн.,  та залишив поза увагою рахунок -
фактуру,  згідно з якою на відновлювальний
ремонт автомобіля витрачено 9 161.83 грн. На думку апелянта,  оскільки страховою компанією йому
відшкодовано 4 769. 03 грн.,  то
відповідно до  ст.  1194 ЦК України,  різниця між фактичним розміром заподіяної
шкоди та страховим відшкодуванням підлягає стягненню з відповідачів.

Апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Судом   встановлено,    що
дорожньо-транспортна   пригода,

внаслідок
якої   пошкоджено автомобіль ВАЗ
2106,  р.н.НОМЕР_1

що
належить ОСОБА_4.,  сталася з вини ОСОБА_1. / а.с.  5-6/,

який,      перебуваючи     у
трудових     відносинах     з                             ВАТ

„Луцьксантехмонтаж",  керував належним    товариству автомобілем ДЕО„Ланус" .

З
рахунку-фактури від 11 листопада 2005 року вбачається,  що вартість ремонту автомобіля ВАЗ 02106
державний номер НОМЕР_1становить 9161 .83 грн. / а.с.  80-81/. В той час як його ринкова вартість
складає 7953 грн. 49 коп. / а.с.  64/

Цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля ДЕО „ Ланус" застрахована AT
„Українська пожежно-страхова компанія",
якою і виплачено в добровільному порядку 4 769 грн. 03 копійки
шкоди,  відповідно до звіту про
визначення вартості матеріального збитку / а.с.
59-65 /. Розмір матеріального збитку визначено з урахуванням фізичного
зносу автомобіля. Позивач,  одержуючи
страхове відшкодування,  погодився із
розміром матеріального збитку,
визначеного в указаному звіті,
тому вимога відшкодувати матеріальний збиток за іншим розрахунком є
безпідставною.

Крім
того,  нормою статті 1194 ЦК України
встановлено субсидіарну відповідальність особи,
що заподіяла шкоду,  у разі
недостатності страхової виплати для повного відшкодування заподіяної нею шкоди.
За обставинами справи,  шкода,  визначена у звіті про визначення вартості
матеріального збитку,  відшкодована страховою
компанією в повному обсязі.

Отже,  висновок суду про відмову у позові відповідає
закону та встановленим обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду,  викладених у рішенні,  підстав для скасування рішення суду першої інстанції
колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-314,  315,  317 ЦПК
України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 відхилити,  рішення
Луцького міськраионного суду від 14 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з часу набрання ухвалою законної сили.