Справа №22-584/2007 р.                     Головуючий
у 1 -ій інстанції Барков
40.                                          Суддя
- доповідач Дяченко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24 липня 2007
року.

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючого -
Дяченко В.М.

Суддів -
Трушкова М.М., Рибака В.Й.

При
секретарі - Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного департаменту морського та річкового
транспорту України і Державного підприємства „Азовське морське агентство
„Інфлот" про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою
представника Державного департаменту морського та річкового транспорту України
та заявою про приєднання до апеляційної скарги Державного підприємства
„Азовське морське агентство „Інфлот" на рішення Приморського районного
суду м. Маріуполя від 27 квітня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

16 березня 2007
року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Державного департаменту
морського та річкового транспорту України.

Ухвалою
судді суду першої інстанції від 9 квітня 2007 року до участі у справі в якості
співвідповідача притягнуте Державне підприємство „Азовське морське агентство
„Інфлот".

На
обґрунтування позову позивач вказував на те, що наказом директора Державного
департаменту морського та річкового транспорту України №30 від 12 лютого 2007
року він був звільнений з роботи з посади Генерального директора Державного
Азовського головного морського агентства „Інфлот" з 19 лютого 2007 року за
п. 8 ст. 36 КЗпП України за невиконання умов контракту, яке полягає в
незабезпеченні ефективного використання та збереження закріпленого за
підприємством державного майна та прибуткової діяльності підприємства.

Посилаючись
на те, що наказ про його звільнення виданий неповноважною особою і без законних
підстав, позивач просив суд поновити його на роботі на посаді Генерального
директора Державного Азовського головного морського агентства „Інфлот",
стягнути з Державного департаменту морського та річкового транспорту України
середню заробітну плату за час вимушеного прогулу і на відшкодування моральної
шкоди 100000 грн.

В
подальшому позивач в частині розміру відшкодування моральної шкоди зменшив свої
позовні вимоги і просив стягнути з відповідача на його користь 5000 грн.

Рішенням
Приморського районного суду м. Маріуполя від 27 квітня 2007 року позов
задоволено частково : позивача поновлено на роботі на посаді генерального
директора державного підприємства „Азовське морське агентство „Інфлот",
стягнуто з державного підприємства „Азовське морське агентство „Інфлот" на
користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з
31 березня по 27 квітня 2007 року в розмірі 5647,2 грн. і з Державного
департаменту морського та річкового

транспорту України на
користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн., судовий збір в сумі
59,5 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у
сумі 7,5 грн.

Рішення в
частині поновлення на роботі допущено негайному виконанню.

Не
погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на неповне
з*ясування і неналежну оцінку судом обставин, що мають значення для справи,
порушення норм процесуального права, оскільки Державне підприємство „Азовське
морське агентство „Інфлот" не було залучене до участі у справі і рішення в
частині поновлення на роботі безпідставно допущене негайному виконанню,
представник Державного департаменту морського та річкового транспорту України
просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

В заяві
про приєднання до апеляційної скарги та доповненнях до неї посилаючись на
неповне з*ясування судом обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм
процесуального та матеріального права, оскільки позивач пропустив строк
позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду,
Державне підприємство „Азовське морське агентство „Інфлот" також просить
апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника Державного департаменту морського та річкового
транспорту України Литвина О.В., який відмовився від апеляційної скарги в
частині, що рішення суду безпідставно допущене негайному виконанню, а в іншій
частині підтримав доводи апеляційної скарги і представника Державного підприємства
„Азовське морське агентство „Інфлот" Мащенко А.Г., який підтримав доводи
апеляційної скарги і заяв про приєднання до апеляційної скарги, позивача
ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, яки заперечували проти скарги,
перевіривши матеріали справи у межах апеляційного оскарження і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої інстанції в частині розподілу і розміру
стягнення судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи - зміні з таких підстав:

Судом
встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що наказом директора
Державного департаменту морського та річкового транспорту України №30 від 12
лютого 2007 року, у зв'язку з систематичним невиконанням своїх обов'язків по
управлінню підприємством, що передбачені контрактом, зокрема обов'язків щодо
ефективності використання та збереження закріпленого за підприємством
державного майна та забезпечення його прибуткової діяльності ОСОБА_1 звільнено
з 19 лютого 2007 року з посади генерального директора державного підприємства
„Азовське морське агентство „Інфлот" за невиконання умов контракту (п. 26
Розділ 5) з достроковим розірванням укладеного з ним контракту.

Наказом
№44 від 28 лютого 2007 року, у зв'язку з виявленими обставинами, ОСОБА_1
звільнено в перший робочий день після закінчення листка тимчасової
непрацездатності.

Виходячи
з того, що доказів на підтвердження того, що позивач систематично без поважних
причин не виконував свої обов'язки по управлінню підприємством, неефективно
використовував та зберігав закріплене за підприємством державне майно
відповідачем суду не надано, а умови п. 26 Розділу 5 контракту з позивачем не
передбачають його дострокового розірвання у зв'язку з незабезпеченням
прибуткової діяльності підприємства, суд першої інстанції, на підставі ст. 36
ч.1 п.8 КЗпП України і

п. 26 підпунктів
„а", „н"
контракту з позивачем №39-Ш від 28 травня 2004 року, дійшов
висновку про часткове задоволення позову.

З таким
висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися, оскільки
він відповідає обставинам справи, наданим доказам, нормам матеріального та
процесуального права.

У
зв'язку з цим колегія суддів не може прийняти до уваги, як безпідставні, доводи
апеляційної скарги та заяв про приєднання до неї представників відповідачів,
оскільки вони об'єктивно нічим не підтверджені і спростовуються наданими по
справі доказами, а в самому наказі про звільнення позивача не зазначено, що він
не виконував покладені на нього контрактом обов'язки саме „без поважних
причин".

Так в
своєї додаткової заяві про приєднання до апеляційної скарги представник
Державного підприємства „Азовське морське агентство „Інфлот" посилається
на пропуск позивачем місячного строку, передбаченого законом для звернення до
суду.

Однак з
таким доводом погодитися не можна, оскільки, відповідно до ст. 233 ч.1 КЗпП
України, працівник може звернутися з заявою до суду у справах про звільнення в
місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Як
вбачається із матеріалів справи, належним чином оформлена копія наказу про
звільнення позивача надійшла і зареєстрована на підприємстві 26 лютого 2007
року (а.с. 18-19), а позовна заява позивача надійшла до суду 16 березня 2007
року (а.с. 1-4), тобто в межах передбаченого законом місячного строку.

Крім
того, згідно наказу №44 від 28 лютого 2007 року, позивач мав бути звільнений у
перший робочий день після закінчення листка тимчасової непрацездатності. Як
вбачається із копій листків непрацездатності (а.с. 91,80) та табелю робочого
часу (а.с. 98-99), позивач з 15 лютого по 28 березня 2007 року знаходився на
лікарняному і дані про те, що позивачу, відповідно до ст. 47 ч.2 КЗпП України,
було видано наказ про його звільнення з роботи або він був належним чином
ознайомлений з цим наказом у справі відсутні і, як пояснив представник апелянта
у судовому засіданні апеляційного суду, таких доказів він надати колегії суддів
не може.

Зазначені
обставини свідчать про безпідставність доводів представника заявника.

Інші доводи
апеляційної скарги та заяв про приєднання до неї також не спростовують
правильність прийнятого по справі рішення, тому останнє, в частині поновлення
позивача на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного
прогулу, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і
процесуального права, на підставі ст. 308 ЦПК України, підлягає залишенню без
зміни, а апеляційна скарга і заяви про приєднання до неї другого відповідача -
відхиленню.

Разом з
тим, колегія суддів не може погодитися з правильністю висновків суду першої
інстанції щодо розподілу стягнення судового збору і витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та їх розміру, тому в цієї
частині рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає
зміні.

Керуючись ст.ст.
303,307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну  скаргу
представника  Державного  департаменту
морського  та річкового   транспорту
України   і   заяви
про   приєднання   до
апеляційної   скарги Державного
підприємства „Азовське морське агентство „Інфлот" відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м. Маріуполя від 27 квітня 2007 року в частині
розподілу стягнення судового збору і витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи та їх розміру змінити.

Стягнути
з державного підприємства „Азовське морське агентство „Інфлот" судовий
збір в сумі 56,47 гривні і витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 7,5 гривні і з Державного департаменту морського та річкового
транспорту України судовий збір у сумі 8,5 гривні.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з цього моменту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.