Справа №22- 1158 2007р.                                    Головуючий у
Категорія:29                                                            Доповідач:Бермес
УХВАЛА

Іменем України

21   травня   2007   року   Колегія
суддів   Судової   палати
в   цивільних   справах апеляційного суду Львівської області
в складі:

Головуючого-
Юхименко А.Г.,  Суддів: Приколота Т.І.,
Бермес І.В.,  При секретарі: Щербата І.М. ,  З участю ОСОБА_1. ,  ОСОБА_3.,
Та адвоката ОСОБА_4.,  розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1   на рішення Залізничного
районного суду м.  Львова від 19 лютого
2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,     ОСОБА_3,     3-і
особи    Залізнична
райадміністрація м.  Львова,  Орган опіки і піклування Залізничної
райадміністрації про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням в позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 3-і особи Залізнична рай адміністрація м.  Львова,
Орган опіки і піклування Залізничної райадміністрації про встановлення порядку
користування житловим приміщенням відмовлено. Рішення суду оскаржила позивач.

Апелянт
вказує,  що рішення суду є невірне,  т.я. не враховано,  що вона набула право на проживання в кімнаті
площею 14 кв.м. ,  а ОСОБА_3 в квартирі не проживає.

Просить рішення
суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Вислухавши
доповідача,  пояснення ОСОБА_1.  на підтримання апеляційної скарги,  заперечення ОСОБА_3. та виступ адвоката
ОСОБА_4.,  перевіривши матеріали справи
та доводи скарги,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Позивачка
звернулась з позовом в суд та просила встановити порядок користування житловим
приміщенням в АДРЕСА_1,  визнати за нею
право користування кімнатою площею 14
кв.м. ,  мотивуючи
тим,  що з 1983 року проживала в спірній квартирі. Разом з чоловіком
ОСОБА_3. займали кімнату площею 14
кв.м.  В кімнаті площею
8 кв.м,  проживав її син ОСОБА_2. ОСОБА_3 в квартирі не
проживав,  однак зареєстрований та в 2004 році зареєстрував
неповнолітнього сина.

В 2006 році звернулась
з позовом в суд про визнання ОСОБА_3. таким що втратив право користування
житлом в спірній квартирі,  в позові було
відмовлено і ОСОБА_3 заніс свої особисті речі в кімнату площею 8 кв.м. ,  однак в квартирі до цього часу не проживає. Рішення суду
було встановлено,  що сторонами досягнуто
порядок користування житлом,  однак не
встановлено в який спосіб та хто займає помешкання в спірній квартирі.

В
зв'язку з тим,  що самій важко оплачувати
комунальні послуги та для уникнення конфліктів просила константувати факт,  що вона набула право на проживання в кімнаті
площею 14 кв.м.

До суду
змушена звернутись тому що ОСОБА_3 наказав вибратись з кімнати в якій проживала
у кімнату площею 8 кв.м. ,  оскільки він
з сином має намір зайняти кімнату площею 14 кв.м.

Судом
встановлено що сторони по справі користуються всією квартирою,  кімнати в якій є прохідними фактично існує
дві сім'ї: позивачка з сином ОСОБА_2.,
та відповідач ОСОБА_3 з неповнолітнім сином ОСОБА_5.

Довідкою
ЛКП «Граніт» стверджено,  що квартира АДРЕСА_1 складається із
двох жилих кімнат площею 24.7
і кухні -7 м"
з комунальними вигодами,  та що в такій
зареєстровано 4 осіб,  сторони по справі,  будинок належить місцевим радам.

Суд
вірно вказав,  що встановлення порядку
користування жилими приміщеннями в спірній квартирі за яким би в кімнаті площею
8 проживало троє осіб,  що не являються
однією сім'єю,  як це просила позивачка,  суперечить вимогам закону,  бо житлову площу не може бути виділено у
вигляді приміщення що є ізольованим та за розміром є меншим від встановленого
для надання одній особі,  кімната
зв'язана з іншою кімнатою спільним входом.
При таких обставинах суд вірно відмовив в задоволенні позову.

Покликання
апелянта на те,  що вона набула право на проживання
в кімнаті площею 14
кв.м. ,  а ОСОБА_3 в
квартирі не проживає,  не заслуговують на
увагу,  т.я. судом встановлено,  що сторони по справі користуються всією
квартирою.

Рішення
суду відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам,  доводи скарги висновків суду не
спростовують,  тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись
ч.1 п.1  ст. 307,  ч.1
ст. 308,  ч.1.п.І. ст. 314,   ст. 315 ЦПК України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Залізничного районного суду м.  Львова
від 19 лютого 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає  законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців.