Справа
№33ц-6 кс/07          Головуючий
Суддя-доповідач Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

Буренкової
К.О.,  Довжук Т.С. ,  Козаченка В.І.,  Мурлигіної О.Я.,  Кутової Т.З.,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у м.
Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави в особі відділу
державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м.  Кіровограда,
Кіровоградського обласного управління юстиції,  Міністерства юстиції України,  управління державного казначейства в
Кіровоградській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,  спричиненої бездіяльністю органів державної
виконавчої служби при виконанні судового рішення за касаційного скаргою

ОСОБА_1

на
ухвалу Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 7 квітня 2004 р. та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 08 липня 2004 року,

встановила:

Рішенням
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 11
лютого 2004 р.
відмовлено ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог до держави в особі відділу
державної виконавчої служби Ленінського районного управляння юстиції м.  Кіровограда,
Кіровоградського обласного управління юстиції,  Міністерства юстиції України,  управління державного казначейства в
Кіровоградській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,  спричиненої бездіяльністю органів державної
виконавчої служби при виконанні судового рішення.

Не
погодившись з цим рішенням,  ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою,  в якій
просив скасувати рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
що привело,  на його думку,  до неправильного вирішення спору.

Ухвалою
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 7 квітня 2004 p.,  залишеною без змін ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 8 липня 2004 p.,  апеляційна скарга повернута ОСОБА_1 в порядку
ч.2  ст.
139 ЦПК
України 1963 р. як
неподана в зв'язку з невиконанням позивачем вимог суду щодо сплати державного
мита.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказані ухвали судових
інстанцій,  посилаючись на те,  що вони постановлені з порушенням норм
процесуального права.

Колегія
судців,  вивчивши матеріали справи,  дійшла висновку,  що касаційна скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Повертаючи
позовну заяву ОСОБА_1 в порядку ч.2
ст.  139 ЦПК України 1963 р. як
неподану,  суд першої інстанції виходив з
того,  що позивач не виконав вимоги суду
щодо оплати апеляційної скарги державним митом.

Між
тим,  з таким висновком суду погодитися
не можна,  оскільки суд дійшов його з
порушенням вимог процесуального права.

Так,  із змісту позовної заяви та матеріалів справи
вбачається,  що позовні вимоги ОСОБА_1
зводяться до захисту його майнових та особистих немайнових прав,  порушених,
на його думку,  бездіяльністю
державних виконавців при виконанні судового рішення.

Відповідно
до положень Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 р. №7-93 «Про державне
мито» (з наступними змінами) не передбачена оплата державним митом
позовів,  скарг на рішення,  дії чи бездіяльність державної виконавчої
служби,  їх посадових осіб і звернень
учасників виконавчого провадження.

Тому у
суду першої інстанції не було підстав для вчинення процесуальних дій,  передбачених ч.2  ст.  139 ЦПК України 1963 p.,
щодо залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без руху та
повернення її як неподаної в зв'язку з несплатою державного мита при її подачі.

Залишаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін,  апеляційний суд не звернув увагу на вказані
порушення процесуального закону. Крім того,
послався на те,  що оскільки
позивач не оскаржив ухвалу районного суду від 15 березня 2004
р. про залишення апеляційної скарги без руху,  то не має підстав і для скасування наступної
ухвали про повернення апеляційної скарги як неподаної. Проте ця обставина не
може бути підставою для відмови в прийнятті апеляційної скарги до розгляду,  оскільки це порушує права позивача на
справедливий судовий розгляд,  як це
передбачено  ст.  55
Конституції та  ст.  6
Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

З
врахуванням наведених обставин колегія суддів приходить до висновку,  що оскаржувані ухвали судових інстанцій
підлягають скасуванню,  а справа в
порядку  ст.  297
ЦПК України - поверненню
до апеляційного суду Кіровоградської області для вирішення питання про
прийняття апеляційної скарги до розгляду апеляційним судом.

Керуючись  ст.
ст.  333,
335,  п.2 ч.2  ст.
336 ЦПК України та Законом України «Про судоустрій України» (із змінами
від 22 лютого 2007 p.),  колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити,  а ухвалу
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 7 квітня 2004 р. і ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 8 липня 2004 р. скасувати,  а цивільну справу повернути до апеляційного
суду Кіровоградської області для вирішення питання щодо прийняття апеляційної
скарги до розгляду. Ухвала оскарженню не підлягає.