УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

"23"
серпня 2007 року                             Колегія
суддів судової палати в цивільних

справах
апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого
Дикун СІ.

Суддів Кузьми
Р.М. , Гурзеля І.В.

при секретарі
Любчик Л.В.

з участю
представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,  ОСОБА_4 на рішення Збаразького районного суду
від 10 липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3,  ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах сина
ОСОБА_5 до ОСОБА_6,  ВАТ "Збаразький
цукровий завод",  ОСОБА_1 про
часткове визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,  перевід прав покупця,  часткове визнання недійсними свідоцтва про
право на спадщину по закону,  договору
дарування та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3,  ОСОБА_4 звернулися із апеляційною скаргою на
рішення Збаразького районного суду від 10 липня 2007 року,  яким відмовлено в задоволенні їхніх позовних
вимог до ОСОБА_6 ,  ВАТ "Збаразький
цукровий завод",  ОСОБА_1 про
часткове визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,  перевід прав покупця,  часткове визнання недійсними свідоцтва про
право на спадщину по закону,  договору
дарування та визнання права власності.

Апелянти
просили скасувати рішення суду та задовольнити їхні позовні вимоги. При цьому
зазначили,  що передача Збаразьким
цукровим заводом квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_7

Справа
№22а- 815                                 Головуючий
у 1-й інстанції - Данилевич Н.А.

Категорія
- 12                                         Доповідач
- Дикун СІ.

за
спірним договором купівлі-продажу
від 15.01.1992 року була проведена без їхньої згоди та не враховано,  що вони як члени сім'ї квартиронаймача,  мають право власності на 3/5 частини
зазначеної квартири. При цьому було порушено їх право на приватизацію квартири.
А також,  що суд безпідставно застосував
позовну давність за їхніми позовними вимогами.

Під час
розгляду справи в апеляційному суді представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
апеляційної скарги не визнав.

Апелянти
ОСОБА_4,  ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явились,  судова повістка їм доставлена
в порядку ч.1  ст. 77 ЦПК на останню
відому судові адресу (зазначену ними в апеляційній скарзі).

Судом
встановлено,  що відповідно до наказу
директора Збаразького цукрового заводу від 20.06. Ґ991 року та спільного
рішення засідання адміністрації і профспілкового комітету заводу від 2.07.1991
року працівнику заводу ОСОБА_7(батьку позивачки ОСОБА_4) вирішено продати
належну заводу на праві власності 1/2 частину житлового будинку - квартиру
АДРЕСА_1.

На підставі
нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.01.1992 року
Збаразький цукровий завод продав,  а
ОСОБА_7 купив зазначену квартиру за 3498 крб.

ОСОБА_4
була зареєстрована (прописана) у спірній квартирі з 08.08.1989 року по
17.03.1999 року.

Після
смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
спадщину прийняла його дружинаОСОБА_6 ,
що стверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом -
спірну квартиру від 05.11.2Q03 року.

Як
вбачається із матеріалів спадкової справи №647 діти ОСОБА_7,  у тому числі і ОСОБА_4 заяви про прийняття
спадщини не подавали.

20.10.2006
рокуОСОБА_6  подарувала спірну квартиру
онуку ОСОБА_1,  що стверджується
договором дарування від 20.06.2006 року,
нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Збаразького районного
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованим в реєстрі за НОМЕР_1.

Колегія
суддів,  перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
вважає,  що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає,  виходячи із
наступного.

Відмовляючи
ОСОБА_4,  ОСОБА_3 у задоволенні
позову,  суд виходив з того,  що,
договір купівлі продажу спірної квартири від 15.01.1992 року як за
змістом,  так і за формою відповідає
вимогам закону,  підстави для визнання
його недійсним відсутні,  а також,  що судом не встановлено підстав до визнання
недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру від
05.11.2003 року та договору дарування цієї квартири від 20.10.2006 року;

оспорюваними  правочинами
права  позивачів  не
порушено.  А також,   що позивачами пропущено позовну давність без
поважних причин.

Колегія
суддів погоджується із наведеним висновком суду,  як із таким,
що відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження
апелянтів про порушення їх права на приватизацію спірної квартири,  колегія суддів вважає безпідставними,  оскільки дана квартира перейшла у власність
основного квартиронаймача за договором купівлі-продажу,  укладеним відповідно до положень Постанови Ради
Міністрів Української РСР і Укрпрофради від 17.05.1989 року №142,  методичних рекомендацій Міністерства
житлово-комунального господарства УРСР,
а тому дія правових норм,  що
регулюють приватизацію державного житлового фонду,  за якими квартира передається у власність
всім квартиронаймачам,  на спірні
правовідносини не поширюється.

За
нормою  ст.  11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі. Враховуючи вимоги наведеної норми,  колегія суддів не приймає до уваги посилання
апелянтів,  що оспорюваними правочинами
порушені їх житлові права,  оскільки
доказів на обгрунтування своїх доводів ОСОБА_4,
ОСОБА_3 не представили.

Відповідно
до ч.4  ст. 267 ЦК сплив позовної
давності,  про застосування якої заявлено
стороною у спорі,  є підставою для
відмови у позові.З матеріалів справи,
пояснень представника відповідача ОСОБА_2,  показань свідка ОСОБА_9  вбачається,  що
позивачам було відомо про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від
15.0Ь1992 року за яким квартира перейшла у власність ОСОБА_7 Враховуючи
вищевикладені обставини та заяву відповідачів,
суд вірно застосував позовну давність до вимог ОСОБА_4,  ОСОБА_3,
а тому доводи в апеляційній скарзі про необґрунтованість висновків суду
про сплив позовної давності,  не
заслуговують на увагу колегії суддів.

Підстав
до скасування рішення суду з мотивів,
наведених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст. 307 ч.1 п.1; 308,  315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3,  ОСОБА_4 відхилити.

Рішення
Збаразького районного суду від 10 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців.