АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

"13"
листопада 2007року

Колегія  суддів
судової  палати у цивільних
справах апеляційного суду Житомирської області в складі: головуючого-судді: Худякова A.M.,
суддів: Франовської К.С. ,  Широкової Л.В.,  при секретарі судового засідання: Забеліній
0.0.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розділ спільного майна,  нажитого під час
шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

В травні
2006 року ОСОБА_2
звернулась до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог посилалась на те,  що з ОСОБА_1 у вересні 2005 року вона розірвала шлюб,  від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час
спільного життя вони придбали квартиру АДРЕСА_1,  яка згідно договору купівлі продажу від
30.04.2003 року зареєстрована на ім'я відповідача. Посилаючись на те,  що вказана квартира є спільною сумісною
власністю,  позивачка просила розділити
вказану квартиру і визнати за нею право власності з урахуванням інтересів
малолітньої дочки ОСОБА_3 на 60% квартири та виділити їй частину квартири в
натурі,  а за відповідачем визнати право
власності на 40% квартири,  виділивши
йому частину квартири в натурі.

Рішенням
Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2007 року позов
задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 32% квартири
АДРЕСА_1. Розділено спільну сумісну власність - 32% квартири АДРЕСА_1 між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1,  виділивши позивачці
20% спільної сумісної власності,  а

Справа №
22ц/1739                                                                   Головуючий
в суді 1і ін ст.  Гансеиька І.А,

Категорія
5                                                                                 Доповідач
Худяков A.M.

відповідачу 12% спільної сумісної власності.

Визнано
за ОСОБА_2 20% та
ОСОБА_1 80% квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 54068, 60 грн. компенсації 20% вартості квартири
АДРЕСА_1,  1200 грн. витрат на проведення
судових технічних експертиз,  540, 68
грн. сплаченого судового збору та ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи,  а всього
55839, 28 грн. Припинено право власності ОСОБА_2 на 20% квартири АДРЕСА_1 після
сплати відповідачем вказаної компенсації в розмірі 54068, 60 грн. В решті вимог
відмовлено в задоволенні позову.

У
апеляційній скарзі відповідач порушує питання про скасування постановленого по
справі рішення та ухвалення нового рішення,
яким визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при купівлі квартири АДРЕСА_1 лише грошову
суму,  яка була виплачена за
вищезазначену квартиру під час шлюбу,  а
саме 11067, 41 грн. Апелянт посилається на неправильне застосування судом норм
матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що скарга підлягає частковому
задоволенню,  рішення скасуванню з
направленням справи на новий розгляд виходячи з наступного.

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції виходив з
того,  що спільною сумісною власністю
подружжя є не вся квартира а лише її 32%,
виходячи з розміру спільних виплат в рахунок погашення кредиту,  одержаного ОСОБА_1 від ЗАТ КБ «ПриватБанк»
08.05.2003 року під заставу квартири.

Проте,  такий висновок не відповідає обставинам
справи і вимогам матеріального закону.

Так,  суд не взяв до уваги,  що спірна квартира придбана подружжям в
період шлюбу за спільні кошти і позивачка просила визнати її спільною сумісною
власністю(а.с. 5).
Позовні вимоги у встановленому законом порядку (шляхом подання заяви) позивачка
не змінювала ( ст.  31 ЦПК) . Зміна
позову протокольним поясненням в законі не передбачена.

Відтак,  суд не вирішив первісного позову ОСОБА_2,
що є підставою для скасування рішення.

Суд
також не звернув уваги на те,  що позовні
вимоги ОСОБА_2 містять різні підстави визначення часток -поділ квартири і
виділ. Цих суперечностей суд не з'ясував.

Крім
того,  здійснюючи поділ квартири суд не
врахував,  що подружжя виступає як
боржник перед ЗАТ КБ «ПриватБанк»
і ціла квартира за згодою сторін заставлена і за кредитним договором вони обоє
мають зобов'язання. При цьому до участі у справі в якості третьої особи
притягнуто ЗАТ КБ «ПриватБанк»,  тоді коли він повинен мати процесуальний
статус відповідача як заставодержатель,
що дає йому право на зустрічний позов як кредитору.

Ухвалюючи
рішення суд визнав за ОСОБА_2 право
власності на 20% спірної квартири і одночасно припинив її право,  стягнувши на її користь з ОСОБА_1 грошову
компенсацію за 2 0%. Тим самим суд вийшов за межі позовних вимог,  оскільки таких вимог ОСОБА_2 не заявлялось.

За  таких обставин ухвалене рішення не може
бути визнано законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню з
направленням    справи  на
новий  розгляд  до
суду  першої інстанції.

Керуючись    ст.
ст. 303, 304, 307, 311   п.5,
313-315   ЦПК України,  колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну  скаргу
ОСОБА_1задовольнити
частково.

Рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2007 року
скасувати,  а справу направити на новий
розгляд до того ж суду іншим суддею.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного суду.