Справа
22ц-1274/2007                                           Головуючий
- цивільна                                                Карапута
суддя Горобець Т.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 вересня 2007
року АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ

ОБЛАСТІ у
складі:

Головуючого
судді                                                        Бойко
О.В.

Суддів:                                                               Горобець
Т.В. Шевченка В.М.

При
секретарі                                                   Рябчук
С. Г.,  Пільгуй Н.В.

З участю
позивача ОСОБА_1,  його представника -
ОСОБА_2,  відповідача ОСОБА_3 його
представника,  третьої особи - ОСОБА_4,

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду М. Чернігова від 20 червня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом,  стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

В січні 2007
року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 з вимогою про захист його права
власності шляхом знесення відповідачем самовільної прибудови до його
квартири,  зазначав ,  що такою прибудовою він позбавлений
можливості безперешкодно користуватись своєю власністю ( закрито доступ до
газової труби),  та відбулось затінення
окремих приміщень квартири. Просив також стягнути з відповідача 497 грн.
матеріальної та 3000 моральної шкоди,
спричинених самовільним будівництвом і відшкодувати всі судові витрати.

Рішенням
Деснянського районного суду м.  Чернігова
від 20 червня 2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено
повністю.

В апеляційній
скарзі на зазначене судове рішення апелянт просить це рішення скасувати та
ухвалити нове рішення,  яким його вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Доводами
апеляційної скарги є посилання на неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права,
оскільки було застосовано закон ,
який не підлягав застосуванню,  та
не застосовано закон,  який мав бути
застосований. Крім

того,  апелянт зазначає,  що судом було порушено норми процесуального
права -

ст. 57, 212, 213 ЦПК України,  а саме,
дана неправильна оцінка доказам,
наявним у

справі.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 та його представник,  а
також третя особа- ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали,  посилаючись на обставини,  наведені в

позовній заяві
та апеляційній скарзі.

Відповідач
ОСОБА_3 та його представник - апеляційну скаргу не визнали,  вважаючи її не обгрунтованою та стверджуючи,  що
прибудова  була зведена за усної
згоди позивача та третьої особи. Жодних порушень права власності зазначеною
прибудовою не створюється.

Вислухавши
суддю-доповідача,  пояснення стрін та їх
представників,  третьоє особи,  дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги ,  апеляційний
суд приходить до висновку,  що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом першої
інстанції встановлено,  що позивач та
відповідач є власниками межуючих між собою квартир відповідно № 6 та № 7 в буд.
АДРЕСА_1. Квартира відповідача (№7) рішенням виконавчого комітету Чернігівської
міської ради переведена в статус нежилого приміщення (а.с. 82). ОСОБА_3 без
відповідного дозволу здійснив прибудову частково до своєї квартири ,  а частково до приміщень квартири позивача в
зв"язку з чим за самовільне будівництво був притягнутий до
адміністративної відповідальності ( а.с.
7).

Виходячи з
встановленого,  та посилаючись на  ст. 376 ЦК
України суд першої інстанції прийшов до висновку,  що ОСОБА_1 не може бути належним позивачем за
заявленим позовом,  а позов про знесення
самовільної забудови може заявити лише орган державної влади або орган місцевого
самоврядування. Крім того,  суд першої
інстанції визнав недоведеним,  що
самовільною прибудовою порушуються права позивача,  та що йому спричинено матеріальних чи
моральних збитків. Виходячи з встановлено ,
в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено повністю.

Проте,  з таким рішенням не може погодитись колегія
суддів апеляційного суду,  оскільки судом
першої інстанції при ухваленні рішення допущено порушення норм матеріального
права.

Суд першої
інстанції не звернув уваги на те,  що в
даному випадку між позивачем та відповідачем виник спір ,  що ґрунтується на правовідносинах власності
на житло,  в зв"язку з чим підлягав
застосуванню закон,  що регулює саме ці
правовідносини.

ст.  386
ч.2 ЦК України
чітко визначає право власника,  який має
підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою
особою,  звернутись до суду ,  в т.ч.1 з вимогою про вчинення певних дій для
запобігання порушення.

ст. 376 ЦК
України,  на яку посилається в
рішенні суд регулює правовідносини права власності на землю (земельну ділянку)
застосуванню в конкретному випадку не підлягав.

З матеріалів
справи вбачається,  що ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1( а.с. 7, 8) ОСОБА_3 також є власником не

житлового приміщення - кв.№ 7 за цією ж адресою ,  яка межує з квартирою позивача. (а.с.  184)

ОСОБА_3
самовільно прибудував до свого приміщення та квартири позивача будівлю,  яка
закрила доступ ОСОБА_1 до газової труби ,  яка забезпечує газопостачання його квартири ,  а самовільна прибудова з вхідними дверима
,  розміщена на відстані 0, 12 м від
вікна кухні позивача ,  що створює
побутові незручності  (а.с.  15).

Доступ позивача
до газової труби інакше,  ніж через
приміщення прибудови не можливий ,  а
відповідачем суду не надано будь який інший варіант усунення перешкод в
користуванні власністю позивачем.

Відповідно
до  ст.
383 ЦК України
власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни в квартирі за
умови,  що це не призведе до порушень
прав інших власників у багатоквартирному будинку.

Відповідно
до  ст.
391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Апеляційний суд
не може погодитись з висновком суду першої інстанції стосовно недоведеності
факту та розміру матеріальних збитків,
завданих позивачу у вигляді пошкодження його квартири при здійсненні
будівельних робіт ОСОБА_3 Цей факт визнано самим відповідачем в судовому
засіданні,  а також підтверджується його
особистою розпискою про зобов"язання відшкодувати шкоду. Розмір шкоди
визначений висновком спеціаліста ( а.с.
178, 12-21)

Що стосується
стягнення моральної шкоди ,  апеляційний
суд вважає,  що дане питання вирішене
районним судом відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Питання
відшкодування судових витрат слід вирішити відповідно до  ст.
79, 88 ЦПК України,  зокрема,  стягненню на користь позивача підлягають
витрати ,  понесені ним у вигляді сплати
судового збору та на інформаційно-технічне забезпечення ( 68+30)+25,
50+30)=153, 50 грн.

Оплата висновку
спеціаліста та роботи представника в судовому засіданні  ст.  79
ЦПК України до судових витрат не віднесено в зв"язку з чим відшкодуванню
не підлягають. Питання надання правової допомоги в суді мало бути вирішене
ухвалою суду відповідно до  ст. 56 ЦПК
України,  що в конкретному випадку з
матеріалів справи не вбачається. ( а.с. 30)

Керуючись  ст. 303,
304, 307, 309, 316 , 317,  319,
324 ЦПК України,   ст. 386, 391,  1166, 1167 ЦК України,
апеляційний суд-

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Деснянського районного суду м.  Чернігова
від 20 червня 2007 року скасувати.

Знести
самовільно збудовану прибудову ,  вчинену
ОСОБА_3 до приміщень 1,  площею 2, 2
кв.м. ,  приміщення 11,  площею 3, 7 кв.м. 1,  квартири АДРЕСА_2 що належить

ОСОБА_3,  та до приміщення 6-1 ,  площею 12,
кв.м. ,  квартири АДРЕСА_1,  що належить на праві власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_4,  зазначених на додатку №1 до
висновку спеціаліста від 20 вересня 2007 року.

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 497 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 153 , 50 грн. судових витрат .

В задоволенні
решти вимог - відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту
проголошення,  але може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з моменту набрання законної сили.