Справа№22 Ц- 1627/2007р.                  Суддя І
інстанції: Шаманська И.О.
-II                                       Суддя-доповідач
апеляційної інстанції: Галущенко ОІ
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня
2007р.    Судова   колегія
судової   палати   в
цивільних   справах Апеляційного
суду   Миколаївської області    в складі:

головуючої:          Вовненко Г.Ю.

суддів:                   Колосовського СЮ.

Галущенка О.І.

при
секретарі:    Фірсовій Т.В.

за участю:

позивача
-             ОСОБА_1

представників:

відповідачки-      ОСОБА_2,
ОСОБА_3

третьої особи
-  ОСОБА_4

прокурора-            КоробченкаД.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_1на
рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14. 06. 2007 р., у справі за

позовом

ОСОБА_1до
ОСОБА_5, в інтересах якої діє опікун - ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання частково недійсним договору дарування, недійсним
договору обміну та договорів купівлі-продажу, визнання права власності на 1/3
частину квартири,

встановила:

09.10. 2006 р.
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_5, в інтересах якої діє
опікун - ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про визнання частково недійсним договору дарування, недійсним договору
обміну та договорів купівлі-продажу, визнання права власності на 1/3 частину
квартири.

Позивач зазначав, що він проживав спільно з ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частки трьохкімнатної
квартири АДРЕСА_1.

1/3 частина зазначеної квартири є його власністю,
оскільки вона придбана на кошти, виручені від продажу померлою та її донькою
ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_2, право на яку зазначені особи набули шляхом укладення
договору обміну та дарування двох квартир, а саме належної їм на праві спільної
сумісної власності кв. АДРЕСА_3 та двохкімнатної кв. АДРЕСА_4, яка належала
йому на праві власності.

Посилаючись на недійсність договору дарування і договору
обміну, як угоди удаваної, яка прикриває єдину угоду міни двох кімнат на одну
чотирикімнатну та на недійсність угод купівлі- продажу квартирАДРЕСА_2 та АДРЕСА_1,
позивач просив про задоволення
позову та визнання
за ним права власності
на І/З частину зазначеної квартири.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва 14.06.2007 р. постановлено
про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення, як
незаконного і ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог у
повному обсязі, посилаючись на необгрунтованність висновків суду і порушення
норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд вважав, що позивач без поважних причин пропустив строк
позовної давності стосовно оспорювання угод, укладених у 2000 році.

Що стосується угоди купівлі-продажу кв..АДРЕСА_2 та угоди купівлі-продажу
кв. АДРЕСА_1, укладених 09.07.2004 р., то суд виходив з того, що зазначені
угоди вчинені з дотриманням вимог закону і підстав для визнання їх недійсними
немає.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не
відповідають дійсним обставинам справи та вимогам норм матеріального права.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач перебував з померлою
ОСОБА_10 у фактичних сімейних відносинах з 1991 р.

У ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 народила доньку ОСОБА_11, яку ОСОБА_1 вважає своєю
донькою, але батьківство у встановленому законом порядку не встановлено.

ОСОБА_1 був
власником кв. АДРЕСА_4, а ОСОБА_10 та її донька ОСОБА_5 співвласниками
приватизованої квартириАДРЕСА_3.

25.05.2000 р. зазначені особи уклали угоду з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за якою обміняли
належні їм двохкімнатні квартири на належну ОСОБА_6, ОСОБА_7 чотирикімнатну
квартиру АДРЕСА_2, в якій спільно проживали до її продажу відповідачці ОСОБА_8

В той же час, зазначена угода нотаріально була посвідчена, як угода
дарування ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_4 та угода обміну ОСОБА_10 і ОСОБА_5 належної їм
кв.АДРЕСА_3 на належну ОСОБА_6, ОСОБА_7 чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Суд належним чином з'ясував ці обставини справи і
виходячи з вимог ч. 2 ст. 58 ЦК
(1963 p.)
прийшов правильного висновку про удаваність цих угод та застосування до них
правил, що регулюють угоду міни, яку в дійсності мали сторони на увазі.

В той же час, суд необгрунтовано відмовив у захисті
порушеного права в зв'язку з пропуском строку позовної давності, не врахувавши,
що перебіг строку позовної давності починається не з моменту укладення
недійсної угоди, а з того часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав.

З пояснень позивача, свідків, довідок управління охорони
здоров'я та міського притулку вбачається, що позивач проживав з померлою однією
сім'єю, як в квартирі АДРЕСА_2 так і в кв. АДРЕСА_1 і вважав себе співвласником
цих об'єктів права власності.

Зазначені обставини підтвердила і ОСОБА_10 в судовому засіданні
Центрального районного суду від 06.12.2000 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6. про стягнення
боргу та визнання угод недійсними, визнаючи за позивачем право власності на 1/3
частину квартири.( а.с.43)

Він же поясняв, що про позбавлення права власності на частину квартири він
дізнався лише у лютому 2006 p.,
коли його було фактично позбавлено можливості проживати у кв.АДРЕСА_1

Зазначені пояснення позивача підтверджуються довідкою міського притулку
(а.с. 54) про прийняття ОСОБА_1
до притулку 15.02.2006 р.

Цих обставин суд не врахував і не дав їм належної юридичної оцінки на
предмет з'ясування початку перебігу строку позовної давності.

Встановлене свідчить про неповне з'ясування обставин справи та неправильне
застосування норм матеріального права, що відповідно до приписів п.1, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення та ухвалення нового.

Ухвалюючи нове рішення, судова колегія виходить з таких установлених фактів
та обставин.

25.05.2000 р.
ОСОБА_1, ОСОБА_10 і ОСОБА_5 уклали угоду з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за якою здійснили
міну належних їм двохкімнатних квартир на належну ОСОБА_6, ОСОБА_7
чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Зазначена угода нотаріально була посвідчена, як угода дарування кв.
АДРЕСА_4 та угода обміну, належної їм кв.АДРЕСА_3, на належну ОСОБА_6, ОСОБА_7
чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Цими угодами, які є удаваними була прикрита єдина угода міни, яка є
недійсною, оскільки нею порушене право позивача, як одного з набувачів за цією
угодою.

Встановлене є підставою для визнання оспорюваних угод недійсними в частині
набувачів на підставі ст..
48 ЦК ( 1963 р.) та визнання ОСОБА_1 набувачем за
договором міни на праві спільної сумісної власності.

Позивач не пропустив строк позовної давності для оспорювання зазначених
угод, оскільки перебіг цього строку слід відлічувати з моменту порушення його
повноважень співвласника, яке вперше сталося в лютому 2006 p., коли його було
позбавлено права проживання в квартирі.

Відповідно до положень ст..
316-319, 321 ЦК України,
власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій розсуд,
ніхто не вправі, без дозволу власника здійснювати ці повноваження.

Здійснюючи продаж кв.АДРЕСА_2,
ОСОБА_10, яка визнавала право ОСОБА_1
на 1/3 частину цієї квартири, приховала від нотаріуса обставини, які
свідчать про те, що угода вчиняється без згоди співвласника, в той час, як така
згода, відповідно до положень абз. 5 п. 44 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України ( затв. наказом МЮ України № 20/5 від
03.03.2004 р.)., є обов'язковою.

Встановлене свідчить про те, що зазначена угода здійснена
з порушенням вимог закону і є недійсною частково на підставі СТ..215, 217 ЦК України, в
частині відчужувача цього майна, яким слід вважати також і ОСОБА_1

З цих же підстав слід визнати недійсною частково, в
частині набувача і угоду купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1, вважаючи набувачем 1/3
частини квартири також і ОСОБА_1
з визнанням за ним права власності на 1/3 частину цієї квартири.

Керуючись  ст.ст. 303, 307, 309, 316   ЦПК України, судова колегія

вирішила.

Апеляційну     скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14. 06. 2007 р. -
скасувати. Постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати частково недійсними: угоди дарування кв. АДРЕСА_4
м. Миколаєва; обміну кв.АДРЕСА_3 на кв. АДРЕСА_2 м.Миколаєва, укладені ОСОБА_1,
ОСОБА_10 і ОСОБА_5 з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і посвідчені приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_12 25.05.2000 р. ( реєстрові
№ 2211, № 2208).

Визнати ОСОБА_1покупцем
за договором міни зазначених квартир.

Визнати частково недійсними: договір купівлі-продажу кв.
АДРЕСА_2 м. Миколаєва, укладений ОСОБА_10 і ОСОБА_5 з ОСОБА_8; договір
купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_10 і ОСОБА_5 з ОСОБА_9, які
посвідчені приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу
ОСОБА_13 09.07.2004 р.( реєстровий № 3620,№ 3622).

Визнати ОСОБА_1
продавцем та відповідно покупцем за цими угодами.

Визнати за ОСОБА_1право власності на 1/3 частину кв. АДРЕСА_1 м.Миколаєва.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу на протязі двох місяців може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.