АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22 - 1438 / 2007р.                            Головуючий у 1 інстанції: Баранов В.І.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

" 17 " травня 2007 року                                                                                      м.  Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:     Белки
В.Ю.,

Суддів:                                  Полякова О.З.,

Онищенка Е.А.

При
секретарі:   Винник І.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від "09" лютого 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  третя
особа - Об'єднання
співвласників багатоквартирного житлового будинку „Вікторія",  про визнання права власності на 12 частину
квартири,  -

ВСТАНОВИЛА:

У
вересні 2006 року
ОСОБА_2. звернулась до суду з вищевказаним позовом,  мотивуючи його тим,  що 18.09.1987
року між нею та відповідачем було укладено шлюб,  від якого сторони мають дитину - сина ОСОБА_3. 12.03.1991 року шлюб було
розірвано.

В "період шлюбу на спільні кошти було придбано двокімнатну-
кооперативну квартиру АДРЕСА_1.
Зазначена квартира була зареєстрована у Мелітопольському МБТІ на ім'я
відповідача.

Оскільки
після розірвання шлюбу до теперішнього часу позивач зареєстрована та проживає в
спірній квартирі,  з відповідачем виникли
суперечки стосовно права володіння та користування вказаною квартирою,  просила суд визнати за нею право власності на
12 частину квартири АДРЕСА_1,  а також стягнути з відповідача на свою
користь витрати за сплаті судового збору в розмірі 119 грн. 63 коп. та витрати
з інформаційно - технічного
розгляду цивільних справ.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого

2007 року
позов задоволено.

Не
погоджуючись з зазначеним рішенням суду,
ОСОБА_1.  подав апеляційну
скаргу,  в якій,  посилаючись на неповне з'ясування обставин,  що мають значення для справи та
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,  просить рішення суду скасувати та ухвалити
нове,  яким відмовити у задоволенні
позову.

Вислухавши доповідача,  дослідивши матеріали справи в межах доводи
апеляційної скарги,  колегія суддів
приходить до висновку,  що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК
України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу,  якщо встановлює,  що суд першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2. районний суд виходив з того,  що спірна квартира,  яка придбана за рахунок спільних коштів
сторін,  набутих у період шлюбу згідно
зі  ст.
60 Сімейного
Кодексу України належить їм на праві спільної сумісної власності ,
а тому у відповідності зі
ст.  70 СК України
розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна є рівним.

Розглядаючи
спір,  судова колегія вважає,  що районний суд повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини справи,  надані
сторонами докази,  правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом
встановлено і підтверджено матеріалами справи ,  що
сторони перебували в шлюбі з вересня 1987
року по 12 березня 1991 року. Відповідно
до копії обмінного ордера №419
від 05.10.1989 року,  виданого ОСОБА_1. ,  двокімнатна спірна квартира АДРЕСА_1 надана в
порядку обміну йому та його родині :
ОСОБА_2.,  ОСОБА_4,
ОСОБА_3 в обмін на трьохкімнатну квартиру по АДРЕСА_2.

За
квитанцією від 02.10.1989
року ОСОБА_1.  внесений пайовий
внесок у ЖБК № 2 у сумі 3840 грн.

З огляду
наведеного судова колегія вважає,  що
районний суд прийшов до правильного висновку з урахуванням положень  ст.  146 ЖК України,  п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 18.09.1987 року за № 9 «Про практику
застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» про
те,  що спірна кооперативна квартира по
вул.  Вакуленчука була надана родині
ОСОБА_1.  за обміном не на його особисте
майно,  а на державну трикімнатну
квартиру ,  де мешкали і були прописані позивачка з двома дітьми.

Відповідно
до  ст.
64 ЖК України
ОСОБА_1.  як і ОСОБА_2. та інші члени
сім'ї користувалися рівними з наймачем правами та обов'язками,  а також нарівні з ним мали право на
приватизацію житла.

Крім
того районним судом правильно зазначено,
що спірна квартира придбана за рахунок пайового внеску,  отриманого від колишніх членів кооперативу
Студенцових та внесеного в кооператив ОСОБА_1.
паю ,  у період шлюбу з позивачкою.

За таких
обставин районним судом вірно вирішено спір і визначено,  що вимоги ОСОБА_2. про розподіл мана та
визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири не суперечить діючому
сімейному законодавству.

Посилання апеляційної скарги на те,
що районний суд не правильно застосував

положення закону ,  щодо пропуску позивачкою трирічного строку звернення до
суду є не

обгрунтованими,  оскільки районним
судом правильно вирішено,  що позивачкою
про

порушення свого права зі сторони ОСОБА_1.
стало відомо тільки в липні 2006
року. До

цього часу вона мала ключі від квартири,
де знаходилося її майно і періодично

користувалася жилим приміщенням.
Зазначене свідчить про те,  що
після розірвання шлюбу

позивачка не відмовлялася від своїх прав на спільне сумісне майно,  а відповідач до липня

2006 року не
перешкоджав їй у цьому.

Таким
чином вищезазначені та інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
суду,  суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права ,  які призвели або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

З
урахування наведеного колегія суддів вважає,
що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає
матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307,
308 , 317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2007 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  проте вона може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців.