РІШЕННЯ

Іменем   України

11 липня 2007
року

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в
складі:

головуючого
- судді                                            Франовської
К.С.

суддів                                                                    Широкової
Л.В.

Товянської О.В.

при секретарі
судового

засідання                                                               Забеліній
О.О.

з участю

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2; ОСОБА_3,  подані на рішення
Овруцького районного суду від 16 квітня 2007 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до
ОСОБА_3,  третя особа - Овруцьке
багатогалузеве виробниче орендне управління житлово-комунального господарства
про усунення перешкод в користуванні житлом та визнання особи такою,  що втратила право на користування житлом та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1. ,
ОСОБА_2 ,  Овруцького районного
відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській
області,  Овруцького багатогалузевого
виробничого орендного управління житлово-комунального господарства,  виконавчого комітету Овруцької міської ради
про усунення перешкод в користуванні житлом,
визнання дій Овруцького БВОУЖКГ та Овруцького РВ УМВС України в
Житомирській області по виписці-прописці незаконними,  визнання рішення виконавчого комітету міської
ради незаконним та визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним
,  -

встановила:

У червні
2003 р. ОСОБА_1  та ОСОБА_2  звернулися до суду з позовом,  просили зобов'язати ОСОБА_3 виписатись з
належної їм квартири,  не чинити перешкод
у користуванні житлом,  стягнути з відповідача
39 грн. 12 коп. нарахованих за споживання ним комунальних послуг. Посилалися на
те,  що у грудні 1999 р. вони
приватизували квартиру АДРЕСА_1,  що
підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 3114 від 28.12.1999
р. Після приватизації квартири та розірвання шлюбу 30.11.1999 р. за їх згодою в
січні 2000 р. в належну їм квартиру був прописаний відповідач. Однак,  з моменту прописки,  відповідач забрав свої речі та вибув із
займаної житлової площі. Відповідач добровільно не виписується з квартири,  чим порушує їх право власності,  не дає можливості володіти,  користуватися та розпоряджатися даною
квартирою. Крім того,  відповідач не
вносить плату за користування житлом та надані комунальні послуги.

Справа №
22ц/1387                                                       Головуючий
у суді 1-ї інстанції Якухно О.М.

Категорія  29                                                                  Суддя-доповідач
Франовська К.С.

У липні
2003 р. позивачі
доповнили позовні вимоги,  просили суд
визнати ОСОБА_3 втратившим право на житло,
зобов'язати останнього не чинити перешкод у користуванні квартирою та
виписатись з квартири,  посилаючись на
те,  що з 13 лютого 2003 р. по даний час
відповідач не проживає в спірній квартирі,
а співмешкає з іншою жінкою за адресою:АДРЕСА_2. Зі спірної квартири він
забрав всі свої речі. Дана обставина підтверджується актом,  складеним сусідами та поясненнями
відповідача,  відібраними працівниками
Овруцького РВ.

22 липня
2003 р. відповідач ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву,  просив суд зобов'язати ОСОБА_1.  та ОСОБА_2.
не чинити йому перешкод у користуванні спірною квартирою; визнати дії
Овруцького багатогалузевого виробничого орендного управління
житлово-комунального господарства (далі - Овруцьке БВОУЖКГ) та Овруцького РВ
УМВС України в Житомирській області по виписці-прописці його 03.12.1999 р. та
19.01.2000 р. незаконними; визнати рішення виконавчого комітету Овруцької
міської ради № 351 від 16.12.1999 р. про передачу у приватну власність
ОСОБА_1.  та ОСОБА_2.  спірної квартири незаконним; визнати недійсним
свідоцтво про право власності на житло № 3114 від 28 грудня 1999 р. ОСОБА_3
посилався на те,  що з 09 квітня 1983 р.
перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1  Рішенням Овруцького районного суду від 11
грудня 1996 р. їх шлюб розірвано. Він постійно приживав у спірній
квартирі,  проте в лютому 2003 р.
склались такі обставини,  що він був
змушений залишити вказану квартиру та шукати інше житло. Певний час він
проживав за адресою:АДРЕСА_2. В травні 2003 р. він хотів повернутись у спірну
квартиру,  але на дверях був поміняний
замок,  в квартиру відповідачка ОСОБА_1  його не пустила. 14 липня 2003 р. він
дізнався,  що спірна квартира
приватизована на відповідачів,  а він був
виписаний з квартири 03.12.1999 р. та прописаний знову 19.01.2000 р. Позивач
зазначає,  що питанням виписки-прописки
не займався. Вважає,  що незаконною
приватизацією порушено його права,
оскільки він має право на 1/3 частину спірної квартири.

Рішенням
Овруцького районного суду від 16 квітня 2007 р. позови ОСОБА_1,  ОСОБА_2
та ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано дії Овруцького БВОУЖКГ та Овруцького
РВ УМВС України в Житомирській області по виписці-прописці ОСОБА_3 03.12.1999
р. та 19.01.2000 р. незаконними. Визнано рішення виконкому Овруцької міської
ради № 351 від 16.12.1999 р. про надання у приватну власність ОСОБА_1.  та ОСОБА_2.
квартири АДРЕСА_1 незаконними. Визнано свідоцтво про право власності на
житло № 3114 від 28.12.1999 р. недійсним.
Визнано ОСОБА_3 таким,  що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1 В задоволенні решти вимог ОСОБА_1,  ОСОБА_2
та ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_1,  ОСОБА_3,
ОСОБА_2 ,  Овруцького
БВОУЖКГ,  Овруцького РВ УМВС України в Житомирській
області,  виконавчого комітету Овруцької
міської ради на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 7 грн. 50 коп.3 кожного. Стягнуто з Овруцького БВОУЖКГ
та Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області на користь держави судовий
збір в сумі 8 грн. 50 коп.3 кожного.

Не
погоджуючись з даним рішенням,  позивачі
ОСОБА_1.,  ОСОБА_2  та відповідач ОСОБА_3 подали апеляційні
скарги.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  та
ОСОБА_2  просять рішення суду першої
інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання
дій Овруцького БВОУЖКГ та Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області по
виписці-прописці ОСОБА_3 03.12.1999 р. та 19.01.2000 р. незаконними,  визнання рішення виконавчого комітету
Овруцької міської ради № 351 від 16.12.1999 р. про надання у приватну власність
їм квартири АДРЕСА_1 незаконним,
визнання свідоцтва про право власності на житло № 3114 від 28.12.1999 р.
недійсним та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій
частині,  посилаючись на неналежну оцінку
доказів,  невідповідність висновків суду
обставинам справи,  неправильне
застосування норм матеріального права.

Так,  зазначають апелянти,  п.52 Тимчасової Інструкції про порядок
документування і прописки (реєстрації) громадян України,  затвердженої наказом Міністерства внутрішніх
справ України № 66 дек від 03.02.1992 р.,  на яку суд послався в рішенні абсолютно
не зобов'язує осіб,  уповноважених на
ведення паспортної роботи заповнювати адресні листки прибуття та вибуття
громадян та талони статистичного обліку до них. Відповідно до посадової
інструкції паспортиста,  затвердженої
начальником Овруцького БВОУЖКГ та функціональних обов'язків паспортиста ГТІРФО
Овруцького РВ Лісовської СП.,
затвердженої начальником Овруцького РВ УМВС України в Житомирській
області,  в обов'язки паспортистів не
входить заповнення бланків прописки-виписки при зверненні громадян. Суд не дав
належної оцінки показам представника Овруцького РВ Лісовської СП. про те,  що інші особи,  крім самого заявника можуть заповнювати
бланки талонів вибуття та прибуття.

Апелянти
не згідні з висновком суду про те,  що
ними не надано достовірних доказів про наявність у ОСОБА_3 бажання на
виписку-прописку,  а також доказів на
непроживання його в квартирі з 03.12.1999 р. по 19.01.2000 р. в спірній
квартирі. Свідок ОСОБА_4 пояснювала,  що
листок вибуття ОСОБА_3 підписував особисто в її присутності. Висновком
почеркознавчої експертизи встановлено,
що на листку вибуття підпис вірогідно виконаний ОСОБА_3

Крім
того,  в судовому засіданні ОСОБА_3
пояснював,  що не бажає жити в квартирі.
Судом також не враховано того,  що
ОСОБА_3 пропустив строк позовної давності,
та пояснень представника виконавчого комітету Мошківської Т.В. про
те,  що приватизація спірної квартири
проведена законно,  і що ОСОБА_3 права на
приватизацію не мав,  так,  як на момент приватизації не був членом сім'ї
та не був зареєстрований на вказаній житловій площі,  що є обов'язковою підставою для приватизації.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати в частині визнання його
таким,  що втратив право на користування
квартирою та в частині відмови в задоволенні його позовної вимоги про усунення
перешкод у користуванні жилим приміщенням та ухвалити нове рішення яким
відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2.  в
задоволенні їх позову та задовольнити його позов в частині усунення перешкод у
користуванні квартирою.

Обґрунтовуючи
доводи апеляційної скарги,  апелянт
ОСОБА_3 посилається на те,  що суд,  при ухваленні рішення в частині визнання його
таким,  що втратив право на користування
спірною квартирою послався на акт від 08.07.2003 р. згідно якого він не
проживає в спірній квартирі з 13.02.2003 p.,
проте в акті не вказано причину по якій він не проживає.
Крім того,  посилання суду на те,  що він не бажає проживати в квартирі не
відповідає дійсності,  оскільки він таких
пояснень суду не давав. Він не міг проживати в спірній квартирі,  оскільки у нього не було ключів. Висновок
суду про те,  що він вибув на інше
постійне проживання не відповідає дійсності,
тому,  що він не мав наміру змінювати
постійне місце проживання,  а був
змушений проживати за іншими адресами.

В решті рішення
не оскаржено.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг,  апеляційний суд
приходить до висновку про те,  що
апеляційні скарги ОСОБА_1.  та
ОСОБА_2  підлягають відхиленню,  а апеляційна скарга ОСОБА_3- задоволенню,  виходячи з наступного.

Задовольняючи
частково вимоги ОСОБА_3 і визнаючи дії Овруцького БВОУЖКГ та Овруцького РВ УМВС
України по його прописці-виписці у спірній квартирі,  суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про те,  що прописка та виписка
ОСОБА_3,  що мали місце,  відповідно 3.12.99р. та 19.01.2000-го року
здійснена без його згоди та у порушення чинного законодавства.

Так,  відповідно до п.52 Тимчасової інструкції про
порядок документування і прописки (реєстрації) громадян України,  затвердженої наказом Міністерства внутрішніх
справ України № 66 дек від 03 лютого 1992 р. (введена в дію з 01 березня 1992
р.) (далі-Інструкція) особи,
відповідальні за дотримання правил паспортної системи,  або особи,
уповноважені на ведення паспортної роботи у містах, ...,  в яких є органи внутрішніх справ,  отримавши документи для

оформлення
прописки від громадян,  заносять
відомості про них у картки прописки,
поквартирні картки чи домові книги,
складають адресні листки прибуття форми № 19,  талони статистичного обліку до них і разом із
заявами про прописку у триденний строк подають в органи внутрішніх справ на
прописку.

У такому
ж порядку проводиться оформлення документів на виписку,  при цьому у картках прописки чи домових
книгах указується тільки,  куди вибувають
такі особи,  складаються адресні листки
вибуття форми № 20 і талони статистичного обліку до них.

Суд у
даній справі встановив,  що листки
вибуття з квартири та прибуття до неї,
талон статистичного обліку до листка вибуття заповнювала особисто ОСОБА_1  Ця обставина підтверджена показами свідка
ОСОБА_4,  яка є особою уповноваженою на ведення паспортної роботи
(а.с.  157-158,  160-161).

За таких
обставин висновки суду в цій частині є обгрунтованими.

Оскільки
дії Овруцького БВОУЖКГ та Овруцького РВ визнано незаконними,  а ОСОБА_1
та ОСОБА_2  не надано доказів про
те,  що в період приватизації спірної
квартири ОСОБА_3 не проживав в спірній квартирі,  тому суд правильно задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету міської ради про
передачу квартири у приватну власність та визнання свідоцтва про право
власності на житло недійсним.

Що
стосується висновків суду про визнання ОСОБА_3 втратившим право на користування
квартирою на підставі  ст. 107 ЖК з 13
лютого 2003 року,  то вони є
помилковими,  внаслідок помилкового
тлумачення матеріального закону.

Відповідно
до ч.2  ст. 107 ЖК України у разі вибуття
наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого
приміщення вважається розірваним з дня вибуття .

Відповідно
до ч.2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. № 2
"Про деякі питання,  що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України" (зі змінами,  внесеними постановами від 10 березня 1989 р.
№ 2. від 25 грудня 1992 р. № 13 та від 25 травня 1998 р. № 15) на ствердження
вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані,  які свідчать про обрання стороною іншого
постійного місця проживання (повідомлення про це в листах,  розписка,
переадресовка кореспонденції,  утворення сім'ї в іншому місці,  перевезення майна в інше жиле
приміщення,  виїзд в інший населений
пункт,  укладення трудового договору на
невизначений строк тощо).

Задовольняючи
позов ОСОБА_1.  та ОСОБА_2  про визнання ОСОБА_3 втратившим право
користування спірною квартирою з підстав,
передбачених  ст. 107 ЖК,  суд першої інстанції виходив з того,  що відповідач добровільно залишив спірну
квартиру 13.02.2003 року і обрав інше постійне місце проживання,  квартиру АДРЕСА_2.

З таким
висновком не може погодитись апеляційний суд,
приймаючи до уваги таке.

Суд
встановив,  що з позовом про втрату права
на житло ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1  та ОСОБА_2
звернулись 9 липня 2003 року. Відтак перевірці підлягали
правовідносини,  що склались між
сторонами саме на цей час.

Зазначаючи
у рішенні про вибуття 13.02.2003 року ОСОБА_3 із спірної квартири до іншого
постійного місця проживання у зв»язку із створенням нової сім»ї,  поза увагою суду залишилось те,  що ОСОБА_3 утворив нову сім»ю,  зареєструвавши шлюб з ОСОБА_2 ( ОСОБА_5) 21
листопада 2003 року. Факт співмешкання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за одною адресою у
лютому 2003 року не свідчить про утворення сім»ї та обрання іншого постійного
місця проживання. Крім того,  у липні
2003 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом про усунення перешкод у
користуванні спірною квартирою (а.с. 23) ,
із змісту якої вбачається,  що
інтересу до даної квартири він не втратив.

Докази,  які поклав суд у обгрунтування рішення в цій
частині позову ( придбання в грудні 2003 року ОСОБА_5 квартири та її продаж у
2004 році із згоди ОСОБА_3,  придбання
іншої квартири) до обставин,  які
встановлювались,  не відносяться.

Інших доказів на
підтвердження того ,  що ОСОБА_3 добровільно
залишив у лютому 2003 року спірну квартиру без наміру в неї повернутись у
зв»язку із утворенням нової сім»ї,  судом
не добуто.

Апелянтом
ОСОБА_3 не надано суду доказів про те,
що позивачі по первісному позову ОСОБА_1
та ОСОБА_2  створюють йому
перешкоди у користуванні квартирою,  тому
суд правильно відмовив в задоволенні позову в цій частині.

В решті
ухвалене судом першої інстанції рішення є законним та обгрунтованим,  підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись  ст.
ст.  303-304,  307,
309,  313-314,  316 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити. Рішення Овруцького районного суду від 16 квітня
2007 року     в частиш визнання ОСОБА_3   втратившим
право   на   користування   жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1,
-скасувати,  ухваливши нове рішення про
відмову у позові за необґрунтованістю вимог. В решті рішення   залишити без       змін.

Рішення
може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.