Справа № 22ц-1541/2007 р.                                           Головуючий
у першій інстанції -
Категорія - цивільна                                                                                                           Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

22 жовтня 2007
р.

Апеляційний суд
Чернігівської області

у складі:

головуючого - судді:
Литвиненко І.В.

суддів:                                     Бобрової І.О., Лазоренко М.І.,

при секретарі:                        Рябчук С.В.,

за участю:                               Сторін,
представника позивача адвоката ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою - ОСОБА_4 на рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської області від 16 липня 2007 р. по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності
подружжя на домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2007
року позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просила визнати за
нею право власності на домоволодіння з господарськими будівлями, яке
розташоване в АДРЕСА_1 та зареєстроване на ім'я відповідача. Свої вимоги
позивач обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі
з 07.10.1995 р. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. В період спільного
проживання з відповідачем вони добудували спірний будинок. Зокрема, був
проведений газ; спільно були придбані 10 двохстворчатих дверей і проведено їх
встановлення; проведено фарбування цих дверей, вікон та поклейка шпалер у
будинку; проведено облицювання плиткою кухні, ванної кімнати та туалету;
побудовано веранду на два ходи; долівка в веранді та сходці обліцовані плиткою;
на зовні сходці вимощені паркетною плиткою; зроблена відмостка з трьох сторін
будинку, четверта - заасфальтована; були зроблені накидка, штукатурка і
фарбування цоколю будинку.

2

Також був
зроблений капітальний ремонт будинку, а саме: поміняні 7 вікон в будинку на
пластикові; в кухні та туалеті замінена облицювальна плитка; в кухні замінена
долівка на бетонно-керамзитну під лінолеум; перенесена мийка, підвід води,
встановлена нова сантехника
із заміною труб на пластикові в туалеті, кухні та ванній кімнаті; замінений
газовий котел, газова колонка; зроблена нова стеля з пластику в кухні, туалеті,
коридорі; замінені двері в туалеті, ванній кімнаті, кухні та прихожій.

В літній кухні
була збудована піч, проведені штукатурні роботи стін, печі, стелі та їх
побілка; проведений газ; поклеєні шпалери; зроблена бетонована долівка під
лінолеум: пофарбовані вікна та двері.

Побудований
сарай, надвірний туалет та теплиці. Біля гаражу, кухні, кладової та погребу
зроблена відмостка. Зроблена огорожа з 4-х сторін будинку. Заасфальтований
в'їзд до гаражу. Зроблений металевий навіс для винограду та металеві сходи в
будинок. Не закінчені сходи на сарай. В туалеті замінена раковина. Зроблена
зливна яма.

Позивач вважає,
що оскільки майно - спірний будинок - під час шлюбу істотно збільшилося у свої
вартості, то вона має право на це майно. При постановлені рішення просила
врахувати той факт, що їх спільні з відповідачем діти залишилися проживати з
нею.

В подальшому
позивач уточнила свої вимоги (а.с. 80) і просила винести рішення, яким визнати
право спільної сумісної власності подружжя на спірне домоволодіння.

Рішенням
Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 липня 2007 р.
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. За позивачем визнано право спільної сумісної
власності подружжя на житловий будинок із господарськими будівлями, що
розташований АДРЕСА_1. З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуті судові витрати в
сумі 81 грн.

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду від 16.07.2007 р. скасувати,
постановивши нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки рішення
суду постановлено з порушенням норм матеріального права.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що суд безпідставно позбавив його права
власності, визнавши за позивачем право спільної сумісної власності подружжя на
спірний будинок. Відповідач вважає, що на час реєстрації шлюбу будинок був
побудований. Участь позивача в подальшій добудові є незначною. Позивач не
надала жодного документу, який би підтверджував її участь у будівництві.

Апелянт зазначає
про безпідставність посилання суду в рішенні на Закон України „Про
власність" та ст. 22 КЛІПС УРСР, оскільки ці норми втратили чинність.

На думку
апелянта, суд невірно зазначив про неможливість розмежувати вартість самого
об'єкта права власності і опоряджувальних робіт у ньому, оскільки ним надано
документи, що підтверджують придбання ним матеріалів

3

для спорудження будинку.

Письмові
заперечення на апеляційну скаргу не подавалися. В судовому засіданні позивач та
її представник просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без
змін, посилаючись на доводи, які викладені в позовних заявах.

Заслухавши суддю
- доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановлениям нового рішення,
виходячи з наступного:

Відповідно до
ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

При постановлені
рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або
законом. Оскільки жодних угод з цього приводу між подружжям ОСОБА_5 укладено не
було, жилий будинок є їх спільною сумісною власністю.

Однак з такою
позицією апеляційний суд погодитися не може, враховуючи наведене.

Судом
встановлено, що сторони з 07.10.1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10). Від шлюбу мають двох неповнолітніх
дітей (а.с. 7, 9). Шлюб розірвано згідно з рішенням Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської області від 08.05. 2007 р.

До реєстрації
шлюбу відповідач відповідно до договору на забудову від 14.02.1990 р. розпочав
будівництво спірного будинку за адресою АДРЕСА_1. Будинок розташований на
земельній ділянці, яка належить відповідачу на праві приватної власності, що
підтверджується копією Державного акту від 12.12.1994 р. (а.с. 49-50).

Постановляючи
рішення про визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий
будинок із господарськими будівлями, суд першої інстанції не звернув уваги на
те, що земля під спірним будинком залишилася у приватній власності відповідача.

Факт будівництва
спірного будинку за власний рахунок відповідача та його батьків підтверджується
квитанціями, накладними, рахунками-фактурами на а.с. 24, 30-31, 35-48. Робочий
проект газифікації будинку складений в серпні

4

1995 p. (a.c. 25-29), оплата за нього
проведена 27.08.1995 p.
(a.c. 29 зв.).

Відповідно до
технічного паспорту на спірний житловий будинок від 12.04.1994 p. (a.c. 32-34) площа
будинку по внутрішньому обміру складала 130,7 кв.м. Будинок складався з 10
приміщень.

Рішенням
виконкому Прилуцької міської ради народних депутатів від 28.02.2000 р. №89 був
затверджений акт прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового
будинку і господарських будівель індивідуальним забудовником (а.с. 52). На
підставі цього рішення на ім'я відповідача ОСОБА_4 видано свідоцтво №5148 на
право власності на спірний будинок (а.с. 51).

Само по собі
отримання свідоцтва про право власності на будинок під час зареєстрованого
шлюбу не тягне за собою визнання цього будинку спільною сумісною власністю
подружжя, оскільки його будівництво було розпочато задовго до реєстрації шлюбу,
будувався він за рахунок особистих вкладень відповідача і станом на 07.10.1995
року будівництво було фактично закінчено, що підтверджується технічним
паспортом від 12.04.1994 р. (а.с. 32-34). Це також підтверджується технічним
паспортом на спірний житловий будинок від 21.01.2000 р. (а.с. 53-58), згідно
якого площа будинку по внутрішньому обміру складала 135,5 кв.м. (зросла на 4,8
кв.) і будинок також мав 10 приміщень.

Під час судового
засідання (носій звукозапису від 11.07.2007 р.) позивач не заперечувала, що
загальний розмір будинку збільшився тільки за рахунок добудованого тамбуру.
Добудови та переобладнання проводилися як за рахунок будматеріалів, які
відповідач придбав до шлюбу, так і за рахунок матеріалів, що закуповувалися під
час шлюбу. Зазначене підтвердили допитані в судовому засіданні в суді першої
інстанції свідки, як з боку позивача, так і з боку відповідача.

Відповідно до
частини 1 стаття 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за
час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В матеріалах
справи відсутні докази того, що вартість майна - спірного будинку - істотно
збільшилося внаслідок спільних трудових чи грошових затрат під час перебування
сторін у шлюбі. Під час судового засідання (носій звукозапису від 11 та
16.07.2007 р.) позивач не змогла назвати ні в грошовому, ні в долевому
вираженні тієї частки в домоволодінні, на яку збільшилася вартість спірного
домоволодіння під час шлюбу.

Згідно з статтею
60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та  іншими
особами,  які  беруть
участь  у  справі.
Доказуванню  підлягають

5

обставини, які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідні
докази, що стверджують позовні вимоги позивач суду не надала.
Судово-будівельно-технічна експертиза у справі не проводилася. Позивач від її
призначення відмовилася (а.с. 81).

Питання про
стягнення грошової компенсації чи визнання за нею права на частину спірного
домоволодіння, яка відповідає грошовим та трудовим вкладенням в період з
07.10.1995 р. по 08.05.2007 p.,
позивач не ставить.

З огляду на
викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог позивача.

На підставі ст.
88 ЦПК України з позивача на користь позивача слід стягнути судові витрати в
сумі 345,76 грн., що були витрачені відповідачем при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.
57, 62 СК України, ст.ст. 88, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний
суд -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення
Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 липня 2007 р. -
скасувати.

Відмовити
ОСОБА_3 у задоволенні її позову до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної
власності подружжя на домоволодіння.

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 345 (триста сорок п'ять) грн.
76 коп.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але воно може бути оскаржено до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.