УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року травня місяця 15 дня колегія суддів судової палати по цивільних справах

Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді                                       Любобратцевої
Н.І.,

Суддів                                                              Чистякової
Т. І.,

Даніла
Н.М. ,

При
секретарі                                                  Сафіній
Ф.Ф.,

За
участю представника позивача - Лягіна Ю.В.,
представника відповідача - Чернишова М. А.,

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі цивільну справу га позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_4,  про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_2. на рішення Київського районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 21.11.2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2.,
ОСОБА_3.,  третя особа
-ОСОБА_4,  про стягнення матеріальної та
моральної шкоди після ДТП,  мотивуючи свої вимоги тим,  що 07.07.2006 року на 35 км.
автодороги Сімферополь - Феодосія - Керч сталася
дорожньо-транспортна пригода,  в
результаті якої був пошкоджений під його керуванням автомобіль „NISSAN
Persevere",  реєстраційний номер НОМЕР_1 Причиною ДТП стало відривання
від зустрічного автомобіля ЗІЛ-530,
реєстраційний номер НОМЕР_2,  колеса. У результаті ДТП йому спричинено матеріальну шкоду на суму 56385 грн 73
коп.,  крім цього він поніс судові
витрати по оплаті автотоварознавчого дослідження у сумі 300, 00 грн. та правову
допомогу у сумі 300, 00 грн. Крім того,
йому також спричинена моральна шкода,
яка виражається в його стражданнях у зв'язку з пошкодженням
автомобіля,  у порушенні нормальних
життєвих зв'язків,  тому просив стягнути
5 відповідачів моральну шкоду у розмірі 12000, 00 грн.

Рішенням
Київського районного суду М. Сімферополя АР Крим від 21.11.2006 року
постановлено: Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  третя особа - ОСОБА_4,  про стягнення матеріальної та моральної шкоди
після ДТП задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
рахунок відшкодування матеріальної шкоди після ДТП суму відновлюючого ремонту -
56385 грн. 73 коп . у відшкодування витрат по оплаті автотоварознавчого
дослідження 300 грн. 00 коп.. ви і раї и
по оплаті судовому збору в розмірі 563 грн. 85 коп.,  витрати по оплаті за інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу 30 грн.,
за правову допомогу 300 грн. 00 коп.,
а всього - 57578 грн. 85 коп. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.. витрати по оплаті судового
збору за стягнення моральної шкоди 17 грн.,
а всього 3017 грн 00 коп

На
вищевказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_2. подав апеляційну скаргу. в
якій просить його частково скасувати. Апелянт вважає,  що суд неправомірно стягнув ;

Справа №
22-у-1896/07                                 Головуючий
у першій інстанції

Харченко І.О.
Доповідач Любобратцева Н.І.

нього суму матеріальної шкоди,
оскільки вказана шкода повинна бути стягнута з ОСОБА_3.,  який керував автомобілем під час ДТП.

Заслухавши
доповідача,  пояснення представників
сторін,  проаналізувавши доводи
апеляційної скарги в межах  ст.  303 ЦПК України,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів знаходить,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того,  що єдиним законним власником автомобіля
ЗІЛ-530 за станом на 07.07.2006 p.,  тобто на момент ДТП,  був ОСОБА_2.,
а тому він і повинен відшкодовувати матеріальні збитки,  завдані позивачу.

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів,  оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи,  встановленим у ході
судового розгляд). а також вимогам чинного законодавства.

Так,  відповідно до ч.2  ст.
1187 Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою,  яка на
відповідній правовій підставі (право власності,
інше речове право,  договір підряду,  оренди тощо) володіє транспортним
засобом,  механізмом,  іншим об'єктом,  використання,
зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з
абз.2 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №
6 (зі змінами,  внесеними постановами від
8 липня 1994 р. № 7,  від 30 вересня 1994
р. № 11,  від 25 травня 199І8 р. № 15 та
від 24 жовтня 2003 р. № 9) „Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди'" під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа або громадянин,  що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки на підставі права власності. повного господарського відання,  оперативного управління або з інших підстав
(договору оренди,  довіреності тощо).

Судом
встановлено,  що відповідно до усної
угоди купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.,
оформленої шляхом складання довіреності від 20.03.2005 р. (а.с. 43).
автомобіль ЗІЛ-530 і документи на нього було передано ОСОБА_2. з правом водити.
проходити технічний огляд,  укладати
договори купівлі-продажу та інше. З матеріалів справи вбачається та не
заперечується сторонами,  що під час ДТП
,  що сталося 7 липня 2006 p.,  відповідач ОСОБА_3. керував автомобілем
ЗІЛ-530 без будь-яких правових підстав з усного дозволу ОСОБА_2,

Колегія
суддів не може взяти до уваги довід апеляційної скарги ОСОБА_2.. що ОСОБА_3.
під час ДТП управляв автомобілем ЗІЛ-530 з його дозволу,  у його присутності,  саме Костенко В .О. як водій повинен був
перевірити технічний стан автомобіля перед експлуатацією,  а тому ОСОБА_3. і повинен нести
відповідальність за шкоду,  заподіяну з
його вини,  оскільки апелянт не надав
суду жодних документів: довіреності,
маршрутного листа,  тимчасового
реєстраційного талона тощо,  які б
підтверджували право ОСОБА_3. на самостійне управління вказаним автомобілем

Відповідно
до ч.2  ст. 3З Закону України „Про
дорожній рух" №3, 353-ХІІ від 30.06.1993 р. обов'язок щодо забезпечення
належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або
інших осіб,  які їх експлуатують,  згідно з чинним законодавством.  Виходячи з положень „наведеної статті,  саме ОСОБА_2.
повинен  був

Справа №
22-ц-1896/07                                 Головуючий
у першій інстанції

Харченко І.О.
Доповідач Любобратцева Н.І.

перевірити   технічний   стан
транспортного   засобу   перед
експлуатацією,    зокрема.
перевірити кріплення коліс.

Таким
чином,  суд першої інстанції правомірно
стягнув вартість відновного ремонту автомобіля позивача з ОСОБА_2.,  як законного і фактичного володільця джерела
підвищеної небезпеки,  яким було завдано
матеріальної шкоди. З інших підстав рішення Київського районного суду м.  Сімферополя АР Крим від 21.11.2006 року
апелянтом не оскаржено.

Самим
фактом ДТП позивачу
було заподіяно моральної шкоди,  яку суд
першої інстанції оцінив у 3000 грн. та стягнув її з ОСОБА_3.,  який рішення суду від 21.11.2006 р. не
оскаржує.

Відповідно
до ч.1  ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог
матеріального і процесуального права,  є
законним та обгрунтованим і підстав до його скасування немає.

На
підставі викладеного і керуючись статтями 303,
307,  308,  313,
314 Цивільною процесуального кодексу України,  колегія суддів судової палати по цивільних
справах.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити,  рішення Київською
районного суду М. Сімферополя АР Крим від 21.11.2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може буї и оскаржена в касаційному порядку безпосередньо у Верховний
Суд України протягом двох місяців.

Справа №
22-ц-1896/07                                Головуючий
у першій інстанції

Харченко І.О.
Доповідач Любобратцева Н.І.