№21 (2)                                                            інстанції
УХВАЛА

Іменем    України

27
вересня 2007 року                                                                        м.
Кривий Ріг

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:

головуючого
судді - БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.,

суддів -
ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є., СОКОЛАН Н.О.

при секретарі -
Гладиш К.І.,

за участю -
представника Відділення Фонду» Бершадської

Людмили
Станіславівни, представника  ВАТ «КЗРК»

Забурдяєва
Олександра Геннадійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Відкритого акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на
рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2006 року за
позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат», Відділення виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м.Кривому Роз Дніпропетровської
області про відшкодування шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2006 року позов ОСОБА_1
задоволено частково: на користь позивача з Відкритого акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат» ( далі-ВАТ "КЗРК") стягнуто
заборгованість по щомісячних виплатах на відшкодування шкоди за період з 01
липня 1994 року по 01 квітня 2001 року в сумі 26881 грн.48коп., компенсацію у
зв'язку із порушенням строків виплати сум відшкодування шкоди за період з 01
січня 1998р. по 01 квітня 2001р. в сумі 18564грн.33коп., з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області( далі - Відділення Фонду) - заборгованість за
щомісячними страховими виплатами у відшкодування шкоди за період з 01 квітня
2001 року по 01 листопада 2006 року в сумі 10587грн.20коп., а також щомісячні
страхові виплати починаючи з 01 листопада 2006 р. в сумі 1433грн.58коп.

Відповідач ВАТ
«КЗРК» в апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення суду в
частині стягнення з нього сум та
направлення

справи на новий
розгляд, посилаючись на те, що судом не з'ясовано питання фактичного підвищення
тарифних ставок за період з 01 листопада 1992р. по 01 травня 2000р.
безпідставно не взято до уваги Галузеві угоди на 1995 -2000 роки; не надана
належна правова оцінка економічному обґрунтуванню застосування чи
незастосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок за цей період,
необгрунтовано стягнута компенсація. Крім того, судом порушені вимоги закону
щодо строку позовної давності та рішення суду незаконно допущено до негайного
виконання в частині стягнення всієї суми заборгованості.

Відділення Фонду
в своїй апеляційній скарзі також просить скасувати рішення суду в повному
обсязі та направити справу на новий розгляд, посилаючись на те, що Відділення
Фонду є неналежним відповідачем по справі; суд не врахував, що він не є
правонаступником помилок підприємства, а виплата перерахунків потерпілим
внаслідок вини підприємства за період до 01 квітня 2001 року є нецільовим
використанням коштів. Відповідач вважає, що судом неправильно застосований п.
28 Правил відшкодування шкоди, оскільки необгрунтовано застосовані коефіцієнти
підвищення тарифних ставок посадових окладів 2,0 з 01 липня 1994р., 2,5 з 01
січня 1996р., 1,25 з 01 червня 1997р. замість коефіцієнтів фактичного
підвищення середньої заробітної плати, яке відбулося внаслідок змін в структурі
заробітної плати на коефіцієнт росту тарифних ставок і окладів 1,25 без
урахування зміни структури заробітної плати; не взяв до уваги вимоги постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від 24 жовтня 2003 р. «Про внесення змін і
доповнень до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27березня 1992р. № 6
«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди», згідно якого перерахунок страхових виплат проводиться лише у випадках,
встановлених ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,
які призвели до втрати працездатності"; не застосував строк позовної
давності та необгрунтовано застосована компенсація. Крім того стягнув
заборгованість з неіснуючої юридичної особи.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і
заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 тривалий час працював у
шкідливих умовах праці на різних підприємствах виробничого об'єднання по
виробітку залізних руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого
є ВАТ «КЗРК», підземним бурильником шпурів прохідника 5-го розряду , внаслідок
чого отримав професійне захворювання.

За висновком
ЛТЕК від 25 квітня 1994р. ОСОБА_1
визнаний інвалідом третьої групи і йому встановлена ступінь втрати
професійної працездатності вперше 60% .

З переоглядом 04
червня 1996р. ступінь втрати професійної працездатності зменшився до 40% , з 10
червня 1997р. збільшився до 60%. При чергових повторних оглядах ступінь втрати
професійної працездатності не змінювалася й висновком МСЕК від 12 травня 2004
р. встановлено 60% втрати працездатності безстроково.

Відповідач ВАТ
"КЗРК" призначив позивачеві щомісячне відшкодування шкоди, виходячи
із його середнього заробітку за три місяці (грудень 1993р.- лютий 1994р.) в
розмірі 2633551крб., який позивачем не оспорюється, проте між сторонами виник
спір з приводу корегування сум відшкодування шкоди починаючи з 01 липня 1994р.

Частково
задовольняючи позов, суд погодився із доводами позивача про необхідність
перерахунку сум відшкодування з 01 липня 1994р. на коефіцієнт 2,0 встановлений
спільною постановою адміністрації і профспілки ВО «Кривбасруда» №121 від 10 серпня 1994р.

Однак з
таким висновком суду щодо наявності підстав для перерахунку щомісячних платежів
погодитись неможна, оскільки, змінюючи розмір щомісячних виплат, суд першої
інстанції не перевірив, чи відбулося фактично підвищення заробітної плати по
підприємству, не витребував відомості про нарахування і одержання заробітної
плати за професією позивача за оспорюваний період, тобто на час виплати
відшкодування шкоди підприємством.

Стягуючи з ВАТ
«КЗРК»на користь позивача суми недоплачених виплат за період з 1994 року, суд
не звернув уваги на норми ст. 71 ЦК
1963р. (з урахуванням правила п. 6 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК 2003р.) та на
роз'яснення, викладені в пунктах 1, 1-1, 1-2, 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з наступними
змінами), згідно з якими загальний строк, у межах якого особа може звернутися
до суду з вимогою про захист свого права (позовна давність), встановлюється
тривалістю у три роки. У випадку, коли вимоги потерпілого стосуються
перерахунку сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем
(у тому числі й у разі неправильного обчислення суми щомісячних платежів) при
задоволенні позову, кошти стягуються за час, що не перевищує трьох останніх
років, які передували моменту звернення особи до суду.

Відповідно до
Закону від 23 вересня 1999р. № 1105-Х1У "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" особам, які потерпіли
на виробництві, до 01 квітня 2001р.. Фонд сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги з моменту передачі відповідними підприємствами в
установленому порядку документів, що підтверджують право цих працівників на
такі послуги.

Однак, стягуючи
з Відділення Фонду щомісячні страхові платежі за період з 01 квітня 2001р., суд
не звернув уваги на це правило та не встановив, чи дотримано позивачем строк
позовної давності при пред'явленні вимог до Відділення Фонду з урахуванням
наведених мотивів.

Крім
того, відповідно до пункту 28 Правил перерахований або нарахований розмір
втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної
працездатності не може бути більшим від середнього заробітку відповідного працівника
(після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного
календарного або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Вирішуючи
спір суд не звернув уваги на зазначене положення й не з'ясував розмір
середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних
ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у
перерахунок на повний календарний місяць роботи, та чи не буде перевищувати
розмір відшкодування нарахованого позивачу встановлені обмеження.

Довідка на
(а.с.61) не відповідає вимогам зазначеного пункту Правил.

Стягнувши
на користь позивача компенсацію за несвоєчасну виплату страхових виплат, суд не
врахував роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" від 27 березня 1992р. № 6 (з наступними змінами) та не з» ясував
наявність вини Відділення Фонду у виникненні заборгованості

У
зв'язку з тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та
процесуального права, розглянув не всі позовні вимоги і цей недолік не був і не
міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції, крім
того, колегія суддів вважає, що ухвалене рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 303, 307, 311 ч. 1 п. 5, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»
та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2006 року скасувати.

Справу направити
на новий розгляд в той же суд в іншому складі.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.