Справа №2 - 244 /2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 квітня 2007 року                                                                                                  Цюрупинський
районний суд Херсонської області

в складі: судді                                                                                                Майданіка
В.В.

при секретарі                                                                                                Шмітко
В.Є.

за участю позивача за первісним позовом і відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним
позовом    ОСОБА_2

представників осіб, які беруть участь у справі                                           ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Цюрупинську цивільну справу за первісним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку позовної давності та визнання
недійсним договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими
будівлями, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась 22.01.2007 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про
поновлення строку позовної давності та визнання недійсним укладеного 07 жовтня
2003 року між нею як дарувальником (тодішнє прізвище ОСОБА_6) та відповідачем
як обдаровуваним договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими
будівлями, розташованого АДРЕСА_1. У свою чергу відповідач звернувся 09.02.2007
року до позивача з зустрічним позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу
вказаного будинку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 (прізвище до другого одруження ОСОБА_6)
підтримала свій первісний позов і, допитана як свідок, пояснила наступне. З
приводу вказаного будинку вона мала справу з батьком відповідача ОСОБА_2
ОСОБА_5, з яким у 2001 році фактично домовилися про купівлю-продаж вказаного
будинку за суму, еквівалентну 3500 доларів США, яку той повинен
сплатити до вересня 2002 року. До того часу помер її чоловік ОСОБА_7, ОСОБА_5.
гроші не сплатив, на його прохання вона погодилась почекати ще один рік. У
жовтня 2003 року вони домовилися підписати договір. На прохання батька
відповідача вони підписали не договір купівлі-продажу, а договір дарування,
причому дарування на його сина ОСОБА_2 При цьому він мотивував своє прохання
тим, що все одно купує будинок для сина і не хоче всю процедуру робити двічі.
Перед підписання договору відповідач та його батько завірили її, що гроші
знаходяться в автомобілі і після підписання договору вони передадуть їх їй.
Вона вірила їм, оскільки була з батьком відповідача, як із сусідом, у дружніх
стосунках. Але до цих пір гроші їй не заплатили. Розписку від 04.02.2002 року
про ніби то отримання в якості залогу за будинок у ОСОБА_5  1000 умовних одиниць вона не писала, вказаних
грошей не отримувала. Вважає також неправдою пояснення батька відповідача про
те, що отримала від нього за будинок 1500 доларів США в автомобілі зразу ж після підписання договору дарування, а також 500 доларів
США у вересні 2002 року у нього дома. Прохаючи поновити строк позовної давності,
позивач у свою чергу пояснила, що про порушення свого права вона дізналася у
січні 2007 року, коли зрозуміла, що відповідач не віддасть їй гроші за будинок,
хоча до вказаного часу він та його батько весь час обіцяли це зробити.
Заперечує проти зустрічного позову про визнання дійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку, оскільки гроші за нього вона не отримувала.
Заперечує пояснення ОСОБА_5. про те, що в 2001 році вона за договором займу
зайняла у нього до дня продажу нею автомобіля КАМАЗ 480 штук
каменя-ракушняка вартістю 1500грн. та 1 тону пшениці 3 класу вартістю 1000грн.,
всього на 2500грн., тобто на 500 доларів США, і що домовилися з ОСОБА_5 про те,
що 500 доларів США ОСОБА_5. віддасть їй тоді, коли вона поверне йому вказане
майно. Пояснила, що такої угоди між ними не було.

ОСОБА_2 первісний позов не визнав, підтримав свій зустрічний позов і,
допитаний як свідок, пояснив наступне. Підтвердив пояснення ОСОБА_1 про
купівлю-продаж будинку за суму, еквівалентну 3500 доларів США, але пояснив, що
гроші за будинок гр-ці ОСОБА_1 його батько заплатив, зокрема частину з них в
сумі 1000 доларів США він їй сплатив, а вона йому написала власноруч розписку
від 04.02.2002 року. 1500 доларів США його батько заплатив ОСОБА_1 зразу ж
після підписання договору, в автомобілі біля нотаріуса, при цьому були власне
ОСОБА_1, його батько, він та знайомий батька ОСОБА_8 Решту батько сплатив
раніше. Також пояснив, що зі слів свого батька він знає про те, що суму,
еквівалентну 500 доларам США, за домовленістю його батька та ОСОБА_1, його
батько повинен був віддати тоді, коли ОСОБА_1 поверне йому борг: 1 тону пшениці
3 класу та 480 штук каменя-ракушняка. Але вказані предмети ОСОБА_1 так і не
повернула, тому їй не доплатили суму, еквівалентну 500 доларам США.

2

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3, допитаний як свідок, пояснив, що ОСОБА_1 - це його теща,
від неї він знає, що за вказаний проданий нею будинок відповідачі з нею не
розрахувалися.

Свідок ОСОБА_9 нічого конкретно не пояснила.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11(чоловік ОСОБА_1), ОСОБА_12
(сестра чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_11) пояснили, що від ОСОБА_1 вони знають, що за
вказаний будинок ОСОБА_5. з нею не розрахувався.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що у її присутності ОСОБА_5. не
давав гроші за будинок ОСОБА_1, розписку про передачу грошей вона написала на
прохання ОСОБА_2, але такого не було.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що восени 2003 року, коли вона
працювала дома у ОСОБА_1, вона, перебуваючи у будинку і побачивши, що до
будинку приїхала автомашина, з якої вийшла ОСОБА_1, яка за її словами перед цим
поїхала до нотаріуса, чула, як ОСОБА_1 говорила "ну а коли ви привезете
гроші". На це їй була відповідь, що через дві неділі.

Свідок ОСОБА_5. (батько ОСОБА_2) пояснив, що в 2001 році
сама ОСОБА_1 (сусідка) попросила купити в неї вказаний будинок і хоча він
казав, що поки грошей немає, вона згодилася чекати два роки. Він повністю
розрахувався з ОСОБА_1 за вказаний будинок. Так, 1000 доларів США він у
присутності ОСОБА_15 та своєї дружини ОСОБА_16 дав їй у листопаді 2001 року і
отримав за це розписку у лютому 2002 року. 500 доларів США він дав їй у вересні
2002 року у присутності дружини та знайомої ОСОБА_17, коли ОСОБА_1 приїхала до
нього додому з проханням дати їй частину грошей за будинок для закупки товару,
1500 доларів США він дав їй зразу ж після підписання договору, в автомобілі
біля нотаріуса, при цьому були власне ОСОБА_1, його син, він та його знайомий
ОСОБА_8. Решту суму, еквівалентну 500 доларам США, вони домовилися, що він
віддасть їй тоді, коли вона поверне йому борг: 1 тону пшениці 3 класу вартістю
1000грн. та 480 штук каменя-ракушняка вартістю 1500грн., які вона з чоловіком
позичили в нього в 2001 році та обіцяли повернути коли продадуть свій КАМАЗ.
КАМАЗ продали в вересні 2001 року, але борг ОСОБА_1
так і не повернула. Також пояснив, що на прохання ОСОБА_1, яка взнала, що
будинок купується для його сина ОСОБА_2, вони підписали не договір
купівлі-продажу, а договір дарування на сина. При цьому ОСОБА_1 мотивувала своє
прохання тим, що у такому випадку вони сплатять витрати на переоформлення у
меншому розмірі і що у такому випадку у майбутньому якщо його син одружиться,
то його дружина не зможе претендувати на будинок. Оскільки тонкощів процедури
він не знав, а будинок купувався для сина, то він погодився.

Свідки ОСОБА_15, ОСОБА_17 та ОСОБА_8 підтвердили пояснення ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_16 (мати відповідача по первісному позову)
також підтвердила пояснення ОСОБА_5. При цьому пояснила, що її чоловік ОСОБА_5.
довіряв ОСОБА_1 і тому не брав розписки про сплату грошей і тільки одного разу
вона проявила ініціативу і вони взяли в ОСОБА_1 розписку на 1000 доларів США. Якби не вона, то і цієї б розписки не було.

Свідок ОСОБА_18 (батько представника ОСОБА_1 ОСОБА_3) пояснив, що
ОСОБА_1 каже неправду, вона йому в 2003 році казала, що ОСОБА_2 з нею розрахувалися
за будинок.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона є дружиною батька
представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 і ОСОБА_1 їй в жовтні 2003 року, коли віддала борг
600 долларів США, казала, що отримала за
проданий будинок від ОСОБА_2 1000 доларів задатку.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що ОСОБА_1 довгий час не могла
продати свій будинок і була дуже рада, коли ОСОБА_5. погодився купити його. В
жовтні 2003 року ОСОБА_1 у її присутності віддала ОСОБА_19 борг 600 доларів США і при цьому сказала, що ОСОБА_2розрахувалися з нею за будинок.

Свідок ОСОБА_21 підтвердив пояснення ОСОБА_20.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали, суд вважає,
що первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була власником житлового
будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого АДРЕСА_1. У 2001
році ОСОБА_1 домовилася з батьком ОСОБА_2 ОСОБА_5 про купівлю-лродаж вказаного
будинку за суму, еквівалентну 3500 доларів США, яку той повинен був сплатити повністю,
за домовленістю сторін, до осені 2003 року. 07 жовтня 2003 року ОСОБА_2 і його
батько ОСОБА_5. з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони реалізували
домовленість про відчуження вказаного житлового будинку, причому з метою
приховати іншу угоду (а саме купівлю-продаж) вони уклали договір дарування між
дарувальником ОСОБА_6 (теперішнє прізвище ОСОБА_1) та обдаровуваним ОСОБА_2
(сином ОСОБА_5.). Договір зареєстровано приватним нотаріусом Цюрупинського
районного нотаріального округу ОСОБА_22 в реєстрі за №2304. За винятком суми,
еквівалентної 500 доларам США, ОСОБА_2 та його батько ОСОБА_5. розрахувалися з
ОСОБА_1 за вказаний будинок: 1000 доларів США ОСОБА_5. передав ОСОБА_1 у
листопаді 2001 року, отримавши за це розписку у лютому 2002 року; 500 доларів
США він передав їй у вересні 2002 року; 1500 доларів США він передав їй зразу ж
після підписання договору дарування 07 жовтня 2003 року, в автомобілі біля
будинку нотаріуса.

Оскільки цивільні відносини по вказаній справі відносно
придбання права на вказаний житловий будинок виникли до 2004 року, то до них
слід застосовувати норми ЦК України 1963 року.

3

Як встановлено судом сторони домовилися про
купівлю-продаж житлового будинку за певну ціну, діяли для досягнення вказаної
мети, але на кінцевому етапі з метою сплати витрат на переоформлення будинку у
меншому розмірі, ніж потрібно, вони підписали договір дарування.

Відповідно до ч.2 ст.58 вказаного Кодексу якщо угода
укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються
правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Відповідно до ст.224 вказаного Кодексу за договором
купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві,
а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.225 вказаного Кодексу право продажу майна,
крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Відповідно до ст.226 вказаного Кодексу жилий будинок (або
частина його), що є особистою власністю громадянина або подружжя, яке проживає
спільно, і їх неповнолітніх дітей, може бути предметом договору купівлі-продажу
з додержанням статей 101 і 102 цього Кодексу, а також при умові, що від імені
продавця, його дружини і їх неповнолітніх дітей не провадилось продажу більше
як одного будинку (або частини його) протягом трьох років, за винятком продажу
будинків, придбаних через шлюб або спадкування.

Згідно зі ст.227 вказаного Кодексу договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча
б однією з сторін є громадянин; недодержання цієї вимоги тягне недійсність
договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.47 вказаного Кодексу якщо одна з
сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального
посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною; в цьому
разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Таким чином, необхідно визнати недійсним договір
дарування вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, а
також необхідно визнати дійсним договір його купівлі-продажу.

Розглядаючи первісний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.76 ЦК України 1963 року перебіг строку позовної давності
починається з дня. виникнення права на позов; право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Про порушення свого права, як видно з її пояснення,
ОСОБА_1 дізналася у січні 2007 року, коли зрозуміла, що батько відповідача за первісним
позовом не віддасть їй гроші за будинок. При цьому суд, крім її пояснення,
також враховує, що відповідач за первісним позовом дійсно у повному обсязі не
виконав своє зобов'язання за вказаним договором купівлі-продажу житлового
будинку (з суми, еквівалентної 3500 доларам США не сплатив суму, еквівалентну
500 доларам США).

Таким чином, вимога ОСОБА_1 про поновлення строку
позовної давності є необгрунтованою і передчасною, оскільки суд вважає, що вона
не пропустила строк позовної давності.

Враховуючи викладене, а також те, що необхідно визнати
дійсним договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку, проти чого
заперечує ОСОБА_1, первісний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Розглядаючи зустрічний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.228 ЦК України 1963 року продаж майна провадиться за цінами, що
встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими
актами.

Згідно з п.п.2 і 3 ч.1 та ч.2 ст.44 вказаного Кодексу
повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між собою на суму понад сто
карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших
угод, передбачених законодавством, а також інші угоди громадян між собою,
відносно яких закон вимагає додержання письмової форми; письмові угоди повинні
бути підписані особами, які їх укладають.

Відповідно до ст.46 вказаного Кодексу недодержання
простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу),
позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання
свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність
угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Згідно зі ст.374 вказаного Кодексу за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність
(в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками,  а позичальник зобо'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і
якості.

Відповідно до ст.375 вказаного Кодексу договір позики на
суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі.

Згідно зі ст.376 вказаного Кодексу позичальник вправі
заперечувати договір позики за  його
безгрошевістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним
від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі; в
тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі
(стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за безгрошевістю шляхом свідоцьких
показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій.

4

Таким чином, враховуючи заперечення з цього приводу ОСОБА_1, суд
вважає недоказаним наявність між ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 ОСОБА_5 договору
позики, за яким у 2001 році ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_5. одну тону пшениці 3
класу вартістю 1000грн. та 480 штук каменя-ракушняка вартістю 1500грн., а також
наявність угоди про те, що ОСОБА_5. віддасть їй решту суму за договором
купівлі-продажу будинку, еквівалентну 500 доларам США, тоді, коли вона поверне
йому вказані речі, визначені родовими ознаками. При цьому суд не приймає до
уваги щодо цього пояснення свідків ОСОБА_23, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_24,
ОСОБА_20., ОСОБА_21, ОСОБА_25.

Отже відповідач за первісним позовом у повному обсязі не виконав своє
зобов'язання за вказаним договором купівлі-продажу житлового будинку (з суми,
еквівалентної 3500 доларам США не сплатив суму, еквівалентну 500 доларам США).

Відповідно до ст.214 ЦК України 1963 року боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір процентів.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок остаточного виконання
договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку необхідно стягнути суму,
еквівалентну 500 доларам США, з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час затримки.

Враховуючи викладене, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягають частковому
задоволенню.

Розраховуючи суму, яку необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок остаточного виконання договору купівлі-продажу вказаного житлового
будинку, суд виходить з суми, еквівалентної 500 доларам США на день розгляду справи, та індексу інфляції в 146,73% за весь час затримки з
жовтня 2003 року по березень 2007 року.

Таким чином, необхідно стягнути 3697грн.05коп. (500 х офіційний курс долара
США в 5,03 х 146,73%).

Суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судові
витрати у розмірі 709грн.21 коп. (ІТЗ розгляду справи 30грн. + судовий збір
пропорційно до розміру задоволеного позову в 150грн.90коп. + витрати, пов'язані
з проведенням судової почеркознавчої експертизи, у розмірі 528грн.31 коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,
ст.ст.44, 46, 47 ч.2, 58 ч.2, 214, 224, 225, 227, 228, 374, 375 та 376 ЦК України
1963 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, розташованого АДРЕСА_1, укладений 07 жовтня
2003 року між дарувальником ОСОБА_6 (теперішнє прізвище ОСОБА_1 та
обдаровуваним ОСОБА_2 та зареєстрований приватним нотаріусом Цюрупинського
районного нотаріального округу ОСОБА_21. в реєстрі за №2304.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, розташованого АДРЕСА_1, укладений 07 жовтня
2003 року між продавцем ОСОБА_6 (теперішнє прізвище ОСОБА_1 і покупцем ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1в рахунок остаточного виконання
договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями,
розташованого АДРЕСА_1, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь
час затримки 3697грн.05коп.

Стягнути з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2судові витрати у розмірі 709грн.21 коп.

В решті первісного позову відмовити за необгрунтованістю.

В решті зустрічного позову відмовити за необгрунтованістю.

На рішення може бути подана до апеляційного суду Херсонської області через
Цюрупинський районний суд заява про його апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається в тому ж порядку
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається протягом десяти днів.