Справа №22-1122 2007р.                                    Головуючий у 1 інстанції:
Категорія: 11                                               Доповідач:Бермес І.В.
УХВАЛА

Іменем України

4 червня 2007
року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

Головуючого- Кіт
І.Н.,  Суддів: Павлишин О.Ф.,  Бермес І.В.,  При
секретарі: Дунчюс С. Ю.,  З участю
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  Та адвоката ОСОБА_3,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на рішення
Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до  Закритого  акціонерного товариства комерційний банк (ЗАТ
КБ)  „Приватбанк" про
відшкодування збитків та моральної шкоди,
-

встановила:

Оскаржуваним
рішенням постановлено в позові відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду
оскаржив позивач.

Апелянт
покликається на те,  що не
враховано,  що укладений ним з
відповідачем - ЗАТ КБ „Приватбанк"
договір про поточний рахунок пенсіонера від 04.03.2004р. був безстроковим і
зміненим міг бути лише за згодою сторін,
а тому посилання суду на п.8 договору,
як на правову підставу правомірності дій банку щодо зміни в
односторонньому порядку процентної ставки за користування моїми грошовими
коштами є помилковим.

За даних
умов положення п.8 договору з банком не можуть замінити передбачене ч.1  ст. 651 ЦКУ загальне правило про зміну умов
договору за взаємною згодою сторін.

Суд
невірно витлумачив положення спірного договору,
і як наслідок неправильно застосував норми матеріального права.

Таким
чином,  понижуючи в односторонньому
порядку процентну ставку на грошові кошти з 13, 20% до 4, 00% банк діяв
неправомірно,  чим завдав йому
матеріальних збитків та моральної шкоди.

Просить рішення
суду скасувати та задоволити позов.

Вислухавши
доповідача,  пояснення ОСОБА_1 та виступ
адвоката ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги,  заперечення представника відповідача ОСОБА_2,
перевіривши матеріали справи та доводи скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено,  що позивач звернувся з позовом до ЗАТ КБ „Приватбанк"
в якому просив стягнути з відповідача в його користь майнову шкоду в сумі 683,
3 грн. та 10000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позову покликався на
те,  що 04.03.2004 р. між ним та ЗАТ КБ „Приватбанк"
в особі Сихівського відділення ГРУ „Приватбанк" укладено договір про
поточний рахунок пенсіонера. Згідно умов договору,  банк відкриває поточний рахунок пенсіонеру в
національній валюті. Мінімальний строк договору 3 місяці,  процентна ставка по вкладу -13, 20% . З часу
відкриття рахунку,  щомісяця на нього
відбувалось перерахування пенсії. 22.10.2005 р. вперше звернувся до банку,  щоб зняти з рахунку кошти,  відсотки нараховані на перераховану суму
пенсії. В зв'язку з цим ним було виявлено порушення умов договору,  яке полягало в тому,  що на час укладення договору процентна ставка
становила 13.20% річних. Проте,  з травня
2005 р. відповідач без будь-якого погодження з ним знизив процентну ставку по
договору з 13, 20% до 4% річних. У зв'язку з порушенням умов договору йому
недораховано суму коштів на суму зменшеного відсотку - 9, 2 %,  що становить 686 грн. 30 коп,  які просив стягнути в судовому порядку. Крім
того,  неправомірними діями відповідача
йому спричинено моральну шкоду,  яка
виразилась в тому,  що з березня 2006 р.
постійно займався перепискою з відповідачем,
увесь час жив з думкою як захистити свої порушені права,  влітку зірвалась поїздка про яку мріяв все
життя,  тому зазнав переживань та
морального стресу. Моральну шкоду оцінив на суму 10 000 грн. В

судовому засіданні
позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути майнову шкоду в сумі 944 грн.
82 коп.

Також
встановлено,  що 04.03.2004 р. позивач
ОСОБА_1 з відповідачем - ЗАТ КБ
„Приватбанк" в особі Сихівського відділення ГРУ „Приватбанк"
уклав договір про поточний рахунок пенсіонера. Згідно умов договору,  банк відкриває поточний рахунок пенсіонеру в
національній валюті. Відповідно до п.1 договору,  мінімальний строк договору 3 місяці,  процентна ставка по вкладу -13, 20%. П.8
зазначеного договору передбачено,  що
якщо після закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не побажає розірвати
договір,  він автоматично вважається
продовженим на термін зазначений в п.1. В травні 2005 р. відповідач знизив
процентну ставку по договору з 13, 20% до 4% річних.

Відповідно
до  ст.
1066 ЦК України
за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок,  відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка),  грошові кошти,  що йому надходять,  виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

ст.
1070 ЦК України
передбаченого,  що за користування
грошовими коштами,  що знаходяться на
рахунку клієнта,  банк сплачує проценти,  сума яких зараховується на рахунок,  якщо інше не встановлено договором
банківського рахунка або законом.
Проценти,  передбачені частиною
першою цієї статті,  сплачуються банком у
розмірі,  встановленому договором,  а якщо відповідні умови не встановлені
договором,  - у розмірі,  що звичайно сплачується банком за вкладом на
вимогу.

Суд
вірно прийняв до уваги пояснення представника відповідача про те,  що з позивачем було укладено договір про
відкриття поточного рахунку,  а не
договір банківського вкладу. Крім того,
умовами зазначеного договору передбачено,  що при продовженні договору розрахунок
процентів на кожен новий строк здійснюється за процентною ставкою,  що діє в банку для продовження поточних
рахунків пенсіонерів на день,  наступний
за датою закічення попереднього терміну. Тому покликання позивача на порушення
його прав є безпідставними.

Тому суд
прийшов до вірного висновку,  що
покликання позивача на порушення його права,
щодо встановлення нижчих відсотків без погодження з ним,  та відповідно стягнення суми 944 грн. 82
коп.,  є необгрунтованими і
спростовуються пояснення представника відповідача та умовами договору

Так ч.2
п.8 зазначеного договору передбачено,  що
при продовженні договору розрахунок процентів на кожний новий строк здійснюється
за процентною ставкою,  що діє в банку
для продовження поточних рахунків пенсіонерів на день,  наступний за датою закінчення попереднього
терміну рахунку без підписання додаткових угод до даного договору. Проценти за
черговий термін нараховуються на суму залишку на рахунку разом з
процентами,  нарахованими за попередній
термін рахунку.

Суд
також вказав,  що на момент відкриття
рахунку та укладення угоди про поточний рахунок пенсіонера,  позивачеві було відомо про право відповідача
при продовженні терміну договору встновлювати процентну ставку,  що діє в банку для продовження поточних
рахунків та нараховувати проценти за черговий термін на суму залишку на рахунку
разом з процентами,  нарахованими за
попередній термін рахунку. З такими умовами договору він погодився шляхом
укладення договору.

Крім
того,  в договорі не передбачено
будь-яких умов щодо обов'язку відповідача повідомляти клієнта про зміну
процентної ставки,  а навпаки передбачено
право на зміну таких без згоди клієнта. Будь-яких неправомірних дій відповідача
судом не встановлено.

Тому
голослівними є покликання апелянта на те,
що укладений між ним та відповідачем договір про поточний рахунок
пенсіонера від 04.03.2004р. був безстроковим.

З огляду
на наведене суд не встановив в діях відповідача і спричинення будь-якої
моральної шкоди позивачеві.

Тому,  керуючись
ст.   ст.  1066, 1070 ЦК України,  суд вірно
відмовив в задоволенні позову.

Не
заслуговують на увагу і покликання в апеляційній скарзі на те,  що положення п.8 договору з банком не можуть замінити
передбачене ч.1  ст. 651 ЦКУ загальне
правило про зміну умов договору за взаємною згодою сторін,  т.я. сторони добровільно погодились саме на
таких умовах заключити договір та не оспорювали положення п.8 договору.

Рішення суду
відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам,  доводи
скарги висновків суду не спростовують,
тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись
ч.1  п.1
ст. 307,  ч.1   ст. 308,
ч.1.п.І. ст. 314,   ст. 315 ЦПК
України,     колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає  законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців.