Справа №
22-971 2007р.              Головуючий у
1-й інстанції: Квітка О.М.
Категорія:                                        Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
травня 2007 року       Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в
складі:

Спірідонової
Л.С.  (головуюча),

Белінської І.М.
,

Потапенка
В.І.,  при секретарі - Шевченко Н.П.,

за
участю: позивача ОСОБА_1,  його
представника ОСОБА_2,  представника
відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ОСОБА_5,
представника третьої особи - Олександрійської міської ради-ОСОБА_8,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
М. Кіровограді справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Олександрійського міськрайонного суду від 27 лютого 2007 року у цивільній справі
за його позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

У липні
2006 року ОСОБА_1 3вернувся з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини. У листопаді 2006 року з таким же позовом він
звернувся і до ОСОБА_4

В
обґрунтування позовних вимог зазначав,
що після смерті його матері - ОСОБА_6,
яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1,
відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно,  присадибну земельну ділянку,  цінні папери,
вклади в банку. Він та його рідний брат (батько відповідача ОСОБА_3) є
спадкоємцями за заповітом.  Відповідачі є
відповідно сином та дружиною його брата - ОСОБА_7,  який ІНФОРМАЦІЯ_2. За життя брат прийняв
спадщину після смерті матері,  однак
відповідне свідоцтво не отримав.

Він,  позивач,
у встановлений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини до нот ареальної контори не подав з поважних
причин,  а тому просив визначити йому
додатковий термін для прийняття спадщини в порядку,  передбаченому
ст. 1272 ЦК України.

Рішенням
Олександрійського міськрайонного суду від 27 лютого 2007 року ОСОБА_1 в
задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду 1-ї інстанції
через порушення норм цивільно-процесуального та матеріального права і про
ухвалення нового рішення про задоволення його

позовних
вимог. Зокрема,  зазначав,  що внаслідок неналежної оцінки наданих ним
доказів щодо причин пропуску ним строку на прийняття спадщини,  суд дійшов необгрунтованого висновку про
те,  що він пропустив цей строк без
поважних причин.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
ОСОБА_1,  який просив задовільнити
апеляційну скаргу,  заперечення ОСОБА_5
та ОСОБА_8,  які вважали,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  колегія суддів вирішила,  що рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін з таких підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суд першої
інстанції дійшов висновку про те,  що
позивач пропустив встановлений  ст. 1270 ЦК України строк
для прийняття спадщини без поважних причин. Таке рішення є правильним,  оскільки воно ухвалене з додержанням вимог
норм матеріального та цивільно- процесуального права.

Відповідно
до ч.1  ст. 1268,  ч.1
ст. 1269,  ч.1  ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець,  який бажає прийняти спадщину,  але на час відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем,  має подати до
нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно
із ч.ч. 1,  3  ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку,  встановленого
ст. 1270 цього Кодексу,  не подав
заяву про прийняття спадщини,  він
вважається таким,  що не прийняв її. За
позовом спадкоємця,  який пропустив строк
для прийняття спадщини з поважної причини,
суд може визначити йому додатковий строк,  достатній для подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Як видно
з матеріалів справи і встановлено судом,
позивач та його брат ОСОБА_7 є спадкоємцями за заповітом ( щодо жилого
будинку з надвірними будівлями,  що
знаходиться в АДРЕСА_1) та першої черги за законом щодо іншого майна,  що належало їх матері ОСОБА_6 на день її
смерті,  яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_7
прийняв спадщину як шляхом подачі заяви до нотаріальної контори,  так і з тих підстав,  що на час відкриття спадщини він постійно
проживав із спадкодавцем ( ч.3  ст. 1268 ЦК України).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Відповідачі - його син та дружина- є його спадкоємцями
першої черги за законом.

Позивач
у встановлений законом строк спадщину,
яка відкрилась після смерті матері,
не прийняв. Строк для прийняття спадщини закінчився 23.02.2005 року.
ОСОБА_1 3вернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у
квітні 2006 року.

В
обґрунтування поважності причин пропуску шестимісячного строку позивач
посилався на те,  що з 1.02.2005 року по
2.03.2005 року він хворів і,  крім того,  за характером своєї роботи та у зв"язку
із тривалими перевірками різними контролюючими органами підприємства,  яке він очолював,  він не міг приїхати до м. Олександрії,  щоб вчасно подати заяву до нотаріальної контори.

Належним
чином оцінивши докази щодо наявності підстав для визначення додаткового строку
для прийняття спадщини,  суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те,  що позивач мав можливість вчинити дії,  які б свідчили про його бажання прийняти
спадщину,  у встановлений законом строк.
Дійсно,  тимчасова непрацездатність
позивача тривала незначний період,  до
того ж з 15.02.2005 року позивач вже перебував на амбулаторному лікуванні.
Надані позивачем медичні довідки щодо його загального стану здоровая не
свідчать про такий його стан,  який
унеможливлював би або утруднював виконання ним дій,  пов"язаних із бажанням прийняти спадщину
у строк.

Судом
встановлено,  що позивач неодноразово
після смерті матері приїздив до м. Олександрії,
у тому числі і протягом шести місяців після відкриття спадщини,  а тому мав можливість (за наявності бажання)
подати заяву до нотаріальної контори. Безпідставними є доводи ОСОБА_1 про
те,  що однією з причин пропуску ним
строку стали перевірки діяльності підприємства,
яке він очолював,  та неможливість
в зв"язку із цим залишити робоче місце. Не заслуговують на увагу також
доводи позивача щодо його похилого віку та проживання за межами
Олександрійського нотаріального округу,
оскільки до останнього часу ОСОБА_1 вів активний спосіб життя,  працював на керівній посаді до 25.02.2005
року ( до речі,  в період,  коли він,
згідно із довідкою,  перебував на
амбулаторному лікуванні).

Суд в
своєму рішенні правильно зазначив,  що
законом передбачений доволі тривалий термін - 6 місяців - для того,  щоб спадкоємець міг визначитися,  чи бажає він прийняти спадщину,  чи ні,
а також вчинити відповідно до цього певні дії.

З
пояснень позивача вбачається,  що він
свідомо не вчиняв дій,  направлених на
прийняття ним спадщини,  оскільки за його
згодою цю спадщину прийняв його брат.

Наведене
свідчить про те,  що суд першої
інстанції,  не встановивши поважності
причин пропуску позивачем строку,
встановленого законом для прийняття спадщини,  законно і обґрунтовано відмовив у визначенні
додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Доводи
апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом першої інстанції
предмету спору є необгрунтованими,
оскільки судове рішення містить встановлені факти,  оцінку доказів та висновки з приводу
наявності чи відсутності підстав для визначення додаткового строку для подання
заяви про прийняття спадщини,  пов"язаних
із пропущенням такого строку з поважних,
на думку позивача,  причин.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст. 3ОЗ,  304,  307-309,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Олександрійського міськрайонного суду від 27 лютого 2007 року - залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня
набрання нею законної сили.