Справа № 22-ц-3853
/2007 року       Головуючий 1
стягненні суми         Доповідач -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

09
серпня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді
- Кіся П.В.,

Суддів -
Кругової С.С., Пилипчук Н.П., при секретарі - Соколовій А.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за

апеляційною
скаргою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 червня 2007 року по цивільній
справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні
2007 року КП „Харківські теплові мережі" звернулося до суду з позовом про
стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву
холодної води для потреб горячого водопостачання за період з 01.10.2004 року по
28.02.2007 року в сумі 1 110,13 грн.

Свої
позовні вимоги КП „Харківські теплові мережі" обґрунтовувало тим, що
відповідачі користуються послугами з централізованого опалення та підігріву
холодної води для потреб горячого водопостачання, але не в повному обсязі
сплачують вартість наданих послуг.

Відповідачі
заперечували проти позову і посилалися на те, що між ними і відповідачем не
укладений договір, тому і строки виконання зобов*язань не встановлені.

Рішенням
Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.06.2007 р. в задоволені
позовної заяви КП «Харківські теплові мережі» відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 13.06.2007 р. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні
вимоги КП «Харківські теплові мережі».

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу, позивач посилається на порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вказує, що матеріалами справи підтверджується та не
заперечується сторонами, що КП «Харківські теплові мережі» надавали
відповідачам вищезазначені послуги, а вони їх отримували та не відмовлялись від
них, нарахування здійснювалося згідно чинного законодавства України.

Судова
колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає
що вона підлягає задоволенню.

Постановлюючи
рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того,
що у відповідачів відсутній обов*язок сплачувати послуги надані позивачем,
оскільки договір на надання послуг між сторонами не укладався.

З таким
висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає матеріалам
справи і протирічить діючому законодавству.

Рішення
суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального і процессуального права, які
призвели до неправильного вирішення справи по суті.

Згідно
п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи і порушення норм матеріального або процесуального права,
оскільки це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи
вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Задовольняючи
позовні вимоги КП „Харківські теплові мережі", судова колегія виходить з
того, що відповідачі не оплачували в повному обсязі надані їм послуги, якими
вони фактично користувалися, у зв'язку з чим заборгованість підлягає стягненню.
Відповідачі не надала доказів того, що якість та обсяг наданих послуг були
низькою.

Судовим
розглядом встановлено, що відповідачі проживають і зареєстровані за адресою
АДРЕСА_1 (а.с. 2), є абонентами КП „Харківські теплові мережі", отримують
теплову енергію у вигляді опалення і підігріву холодної води на потреби
гарячого водопостачання.

Відповідно
до п.п.5 ч.3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги від 24.06.04
року № 1875-ІУ споживач зобов'язаний укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового
договору і оплачувати послуги у строки встановлені договором або законом.

Між
відповідачами і позивачем склалися фактичні договірні відносини, оскільки
позивач надавав послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води
для потреб горячого водопостачання, а відповідачі користувалися зазначеними
послугами, від них не відмовлялися, претензій щодо їх якості не висловлювали,
ці послуги оплачували, але в неповному обсязі.

Заборгованість
відповідачів склала за період з 01.10.2004 року по 28.02.2007 року 1 110,13
грн. (а.с. З, 4).

Даних
про те, що позивачем послуги з теплопостачання та підігріву холодної води не
надавались у зазначеному розмірі чи надавались неналежної якості, відповідачем
суду не надані.

Посилання
відповідача на відсутність договору не є підставою для звільнення від сплати за
житлово-комунальні послуги, оскільки законодавець не ставить в залежність від
укладення договору обов'язок по оплаті за надані послуги.

Таким
чином, відсутність договору не свідчить про те, що відповідачі мають право
користуватися послугами, які фактично надаються, і їх не оплачувати. Це
пояснюється ст. 11 ЦК України,
згідно якої цивільні права та обов'язки виникають не лише з підстав,
передбачених законодавством, а й з дій громадян. Такими діями відповідачів є
фактичне користування послугами, які надаються позивачем.

При
небажанні оплачувати послуги з теплопостачання відповідачі не були позбавлені
можливості взагалі відмовитись від таких послуг.

Крім
того, фактично договір укладений усно, про факт згоди обох сторін на його
укладання свідчать вчинені ними дії: надання послуг позивачем і фактичне
використання цих послуг відповідачами та часткова їх оплата. Недотримання
простої письмової форми не тягне за собою автоматичу недійсність досягнутої згоди.

Заперечення
відповідачів, щодо їх незгоди з новими тарифами позивача, висновків суду не
спростовують, оскільки відповідачі після підвищення тарифів від послуг позивача
йе відмовлялися, провели оплату за жовтень та листопад 2006 року за новими
тарифами позивача.

Таким
чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

У
відповідності із вимогами ст. 88 ЦПК України, ст. З Декрету KM
України "Про державне мито", з відповідачів на користь держави
необхідно стягнути державне мито, витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Керуючись
ст. 18, 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", ст. 11 ЦК України, 303,
304, 307, п. 2, п.3 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Комунального підприємства „Харківські теплові мережі"   -задовольнити частково.

Рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 червня 2007 року. -скасувати і
ухвалити нове.

Позов
Комунального підприємства „Харківські теплові мережі" задовольнити.

Стягнути
з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь Комунального підприємства „Харківські
теплові мережі" 1110 (одну тісячу сто десять) грн. 13 коп., на користь
держави державне мито 25,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи 30 грн.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення,
касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили.