Справа № 33ц-386/07                                                     Головуючий
у І інстанції    Мартиць О.І.
2                                                                       Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

25
вересня 2007 року                                                                                            місто
Луцьк

Колегія
суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду
Волинської області в складі:

Завидовської -
Марчук О.Г.,  Расевича С. І.,  Русинчука М. М.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Інститут економіки і підприємницт­ва» м.  Тернополя про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час виму­шеного
прогулу та моральної шкоди,  проведення
перерахунку розміру заробітної плати і стягнення заборгованості по заробітній
платі,  визнання права на здійснення
наукової дія­льності в науково-педагогічному колективі інституту,  витребування майна з чужого неза­конного
володіння за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ін­ститут
економіки і підприємництва» м.  Тернополя
на рішення апеляційного суду Терно­пільської області від 10 жовтня 2006 року.

встановила:

У травні 2005
року ОСОБА_1. звернувся в суд з зазначеним позовом.

Позивач
зазначав,  що працював проректором з
методичної роботи,  завідувачем кафе­дри
загальноекономічних дисциплін товариства з обмеженою відповідальнісію «Інститут
економіки і підприємництва» м.  Тернополя
( далі - ТзОВ «Інститут економіки і підприєм­ництва» і був звільнений з роботи
4 квітня 2005 року на підставі п. 4 ч. 1
ст.  40 КЗпП Укра­їни. Вважаючи
своє звільнення незаконним,  просив
поновити його на роботі на посадах проректора з методичної роботи і завідувача
кафедрою загальноекономічних дисциплін ТзОВ «Інститут економіки і
підприємництва»,  стягнути з відповідача
середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Крім
того,  просив провести перерахунок
розміру заробітної плати і стягнути з відповідача заборгованість по заробітній
платі,  визна­ти за ним право на
здійснення наукової діяльності в науково-педагогічному колективі ін­ституту та
зобов'язати відповідача повернути йому особисті речі.

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 11 липня 2006 року в задоволені позову
ОСОБА_1 в частині поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  невиплаченої заробітної плати,  моральної шкоди,  визнання права проводити наукову діяльність в
науково-педагогічному колективі ТзОВ «Інститут економі­ки і
підприємництва»,  витребування майна з
чужого незаконного володіння відмовлено. Постановлено стягнути з ТзОВ
««Інститут економіки і підприємництва» в користь ОСОБА_1 230, 43 грн.
гарантійних виплат для працівників.

Не
погоджуючись з даним рішення суду першої інстанції позивач подав апеляційну
скаргу,  яку в ході розгляду справи
апеляційним судом підтримав частково,  а
саме в частині поновлення його на роботі.

Рішенням
апеляційного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2006 року рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 11 липня 2006 року в частині відмови в
поновле­ні ОСОБА_1 на роботі скасовано,
поновлено позивача на посаді проректора з методичної роботи,  завідувача кафедри загальноекономічних
дисциплін ТзОВ «Інститут економіки і підприємництва». Постановлено стягнути з
ТзОВ «Інститут економіки і підприємництва» в дохід держави судовий збір в
розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 7 грн. 50 коп.

У
касаційній скарзі ТзОВ «Інститут економіки і підприємництва» просить скасувати
рішення апеляційного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2006 року і
залишити без змін рішення суду першої інстанції,  посилаючись на порушення апеляційним судом
норм процесуального права.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
скасування рішення апеляційного суду відсутні,
виходячи з наступного.

Згідно з
вимогами ч.3  ст.  40 КЗпП України не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу,  зокрема на підставі п. 4 ч. 1  ст.  40
КЗпП України,  в період його тимчасової
непрацездатності,  а також у період
перебування працівника у відпустці. Розірвання трудового договору з ініціативи
власника або уповно­важеного ним органу не може бути визнано
обгрунтованим,  якщо в день звільнення
пра­цівнику видано листок непрацездатності (довідку в установлених законом
випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Скасовуючи
рішення місцевого суду та задовольняючи позов в частині поновлення ОСОБА_1 на
роботі,  суд апеляційної інстанції
обгрунтовано виходив з того,  що в день
звільнення позивачу був виданий лікарняний листок,  що свідчить про його тимчасову не­працездатність,  а тому відповідач не вправі був звільнити
ОСОБА_1 в цей період з за­йманої посади.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є непра­вильне застосування норм матеріального права чи порушення
норм процесуального права.

ст.  335
ЦПК України встановлено,  що суд
касаційної інстанції не може встановлюва­ти або (та) вважати доведеними
обставини,  що не були встановлені в
рішенні суду чи від­кинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,  про перевагу од­них доказів над іншими.

Встановлено
і це стверджується матеріалами справи,
що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального
та процесуального права Відсутні передбаче­ні ч. 1  ст.
338 ЦПК України підстави для його обов'язкового скасування.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів з розгляду цивільних справ у
касаційному порядку апеляційного суду Волинської області,  -

ухвалила:

Касаційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут економіки і підприємництва»
м.  Тернополя відхилити.

Рішення
апеляційного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2006 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.