АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22-2114                                                                  Головуючий
2007р.                                                                                            Самойленко
Суддя-доповідач Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня
2007р.                                                                                   м.  Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

головуючого:
Стрелець Л.Г.

суддів: Спас
О.В.,  Савченко О.В.

при секретарі:
Вертелецькій І.В.

за участю
адвоката: ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому зсіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,  гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі,  гідності та ділової репутації,  а також компенсації моральної шкоди у сумі
5000 гр.

У позові
зазначав,  що працює на посаді юриста
Якимівської селищної ради,  а тому
відповідно до посадових обов'язків має здійснювати контроль з питань
відповідності діючому законодавству рішень,
що приймаються сесіями .селищної ради,
виконавчим комітетом,  а також
розпоряджень голови селищної ради, -забезпечувати правильність виконання актів
законодавства та інших нормативних документів.

В силу
виконанням професійних обов'язків йому було відомо про існування спору щодо
межі між користувачами сусідніх земельних ділянок по вул.  Толбухіна,
119 та 121 та про прийняте з цього питання сесією селищної ради рішення
№ 7 від 27.12.2006 року. У зв"язку із зверненням користувача земельною
ділянкою №119 ОСОБА_3 ЗО січня 2007 року до селищної ради з приводу проведення
ОСОБА_2 геодезичних робіт на ділянці № 121 ще до вирішення у судовому порядку
спору,  який виник з приводу оскарження
ОСОБА_2 рішення селищної ради № 7 від 27.12.2006 року,  про наявність зазначеного рішення , та,  спору він повідомив організацію,  що проводила ці роботи,  а саме ПП НВП „Кадастр"."

З цієї
причини ЗО січня 2007 року ОСОБА_2 направила прокурору Якимівського району
Запорізької області звернення,  в якому звинуватила
позивача у втручанні в роботу працівників Якиміського кадастрового бюро при
оформленні меж

земельної
ділянки по вул.  Толбухіна,  121,  у
вчиненні ним,  як державним службовцем,  протиправних та корупційних дій.

Посилаючись
на те,  що викладені у зверненні ОСОБА_2
відомості не відповідали дійсності,
порочили його честь,
гідність,  принижували ділову
репутацію та завдали йому моральної шкоди,
просив задовольнити позов.

Рішенням
Якимівського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_1відмовлено.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 1000 гр.,  які пов"язані з оплатою правової
допомоги адвоката.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду першої інстанції змінити,  скасувавши його у частині стягнення судових
витрат,  посилаючись на безпідставність
їх присудження.

Заслухавши
у засіданні апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та
витрат,  пов"язаних з розглядом
справи. До останніх,  зокрема,  належать витрати на правову допомогу.

Згідно
ч.1  ст.
88 ЦПК України стороні,  на
користь якої ухвалено рішення,  суд
присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати.

За
вимогами  ст.  84 ЦПК України витрати,  пов"язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі права,
несуть сторони,  крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Граничний
розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом,  а відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних
положень ЦПК України,  частина 2  ст.  84
ЦПК набирає чинності з моменту набрання чинності відповідним законом.  До цього часу граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно
до постанови KM України від 27 квітня 2006 року № 590 „Про граничний
розмір компенсації витрат,
пов"язаних з розглядом цивільних та адміністративних прав,  і порядок їх компенсації за рахунок
держави",  якщо компенсація
сплачується іншою стороною,  граничний
розмір компенсації витрат на правову допомогу не перевищує суму,  що обчислюється виходячи з того,  що зазначеній особі виплачується 40% розміру
мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,  гідності,
ділової репутації та компенсацію моральної шкоди,  суд стягнув з позивача на користь
відповідачки витрати на правову допомогу у сумі 1000 гр.

Виходячи
з матеріалів справи,  у підтвердження
розміру зазначених витрат ОСОБА_2 надала договір від 15.03.2007 року з
адвокатом ОСОБА_4 про надання юридичних послуг(а.с. 17) та довідку адвоката від
31.03.2007 року про те,  що в якості
оплати за надання юридичної допомоги по справі за позовом ОСОБА_1 від ОСОБА_2
отримана грошова сума у розмірі 1000 гр.

Стягуючи
за таких обставин з позивача на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у
розмірі 1000 гр.,  суд не врахував,  що питання складу та розміру таких витрат
належать до предмету доказування у справі,
а також не прийняв до уваги положення ч.1  ст.  88
ЦПК України про те,  що присудженню
стороні,  на користь якої ухвалено
рішення,  із другої сторони підлягають
тільки документально підтверджені судові витрати.

Між тим
оформлених у встановленому законом порядку документів,  що свідчили б про оплату   відповідачкою гонорару адвокату за надану
ним    правову

допомогу,  як-то квитанцій до прибуткового касового
ордера,  тощо,  суду першої інстанції надано не було.
Особиста ж розписка адвоката ОСОБА_4 про отримання ним 1000 гр.(а.с. 30) не є
фінансовим документом,  а тому не є
допустимим доказом фактичної оплати. Не надано доказів і про конкретний обсяг
наданої допомоги.

На
підставі викладеного,  колегія приходить
до висновку,  що витрати відповідача
ОСОБА_2 на правову допомогу належним чином документально не підтверджені,  а за таких обставин достатніх підстав для їх
стягнення у розмірі 1000 гр. з позивача ОСОБА_1 суд не мав. У зв"язку з
цим рішення суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат підлягає
скасуванню з ухваленням нового ,  яким
ОСОБА_2 у стягненні з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 1000 гр. слід
відмовити.

Керуючись  ст.
ст. 307,  309,  314,
317 ЦПК України,  колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Якимівського районного суду Запорізької області від 12 квітня 2007 року по
даній справі в оскаржуваній частині щодо розподілу судових витрат,  а саме,
про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у сумі 1000
гр.,  - скасувати та ухвалити у цій
частині нове рішення наступного змісту: „ У стягненні з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 1000 гр.,
пов"язаних з наданням правової допомоги,  - відмовити у зв"язку з
недоведеністю".

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  проте може бути оскаржено до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.