Справа № 22-1897/07р.                                                   Головуюча
у 1-й інстанції - Мікула О.І.
справи - 29                                          Доповідач
в апеляційній інстанції - Цяцяк Р.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
серпня 2007 року           колегія    суддів
судової    палати    в
цивільних    справах

апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - судді Гриновця Б.М. ,

суддів Бермеса
І.В. і Цяцяка Р.П.,

при секретарі
Дунчюс С. В.

та за участю
ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою   Франківської   районної
адміністрації   Львівської   міської
ради   на   рішення Франківського районного суду м.  Львова від 08 травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням задоволено позов ОСОБА_1до Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради та визнано за загаданим позивачем право користування
АДРЕСА_1

В
апеляційній скарзі відповідач,
Франківська районна адміністрація Львівської міської ради,  просить рішення суду скасувати і передати
справу на новий розгляд,  покликаючись на
порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт
вважає,  що судом не було враховано
того,  що мама позивача,  ОСОБА_2,
після розлучення з батьком позивача разом з донькою переїхала проживати
у інше місце,  виписавши при цьому також
зі спірної квартири і позивача,  який на
даний час прописаний за іншою адресою.

Також
ставить під сумнів висновок суду про те,
що позивач вів спільне господарство зі своїм батьком,  який помер і був наймачем спірної
квартири,  оскільки позивач є
неповнолітнім.

Заслухавши
суддю-доповідача,  заперечення доводів
апеляційної скарги зі сторони позивача і його представника,  перевіривши матеріали справи та законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції,  колегія суддів дійшла
висновку,  що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що спірну АДРЕСА_1(яка
складається з однієї кімнати пл. 15, 1 кв.м.
- без кухні та комунальних вимог) у липня 1988 року отримала ОСОБА_2 -
мати позивача,  яка 30.03.1989 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_3,  від якого
13.06.1989 року і народився позивач (а.с.
8,  9, 10).

Рішенням
Франківського районного суду м.  Львова
від 17.10.1994 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. Як вбачається
зі згаданого рішення суду,  ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 прийшли до спільної згоди про те,
що син (позивач по справі) залишається проживати з батьком -
ОСОБА_3,  а їхня спільна донька - з
матір'ю,  ОСОБА_2 (а.с.  13-18).

ІНФОРМАЦІЯ_1батько
позивача,  ОСОБА_3 (він же - наймач
спірної квартирні помер (а.с.  6,  7).

Як
вбачається зі змісту  ст.  64 ЖК України,  діти наймача (а також дружина і батьки)
безспірно належить до членів його сім'ї і що членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб,  якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. При цьому
встановлено що члени сім'ї наймача,  які
проживають разом з ним,  користуються
нарівні з наймачем усіма правами,  що
випливають з договору найму жилого приміщення.

Факт
родинних відносин між позивачем і померлим ОСОБА_3 апелянтом не оспорюється
і,  фактично,  усі доводи апеляційної скарги ґрунтуються на
тому,  що позивач не був прописаним
(зареєстрованим) у спірній квартирі.

В той же
час,  у п.9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12.04.1985 року № 2 „Про деякі питання,  що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" міститься роз'яснення (з посиланням ще на одну
Постанову Пленуму Верховного Суду України -від 01.11 Л 996 року № 9
„Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя") про
те,  що наявність чи відсутність прописки
сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим
приміщенням за особою,  яка там проживала
чи вселилась як член сім'ї наймача приміщення,
або ж для відмови їй у цьому.

Крім цього,  як зазначалося
вище,  батьки позивача розірвали свій
шлюб 17.10.1994 року.

По
існуючій на той час практиці обліку громадян за місцем проживання,  неповнолітні діти не мали самостійної
прописки (окремої картки обліку),
оскільки до досягнення ними 16-ти років вписувались в картку обліку
одного з батьків; як правило -матері.

Відповідно,  при вибутті особи з місця проживання в графу
„разом з ним (нею) вибули діти до 16 років" адресного листку вибуття (який
заповнювався працівником,  відповідальним
за облік громадян за місцем проживання) заносились і діти,  які були записані в картку обліку даної
особи.

Факт
спільного проживання позивача зі своїм батьком ОСОБА_3 в спірній квартирі судом
першої інстанції встановлено і апелянт не подав жодних доказів на заперечення
чи спростування цього факту.

За вище
наведених обставин покликання апелянта на відсутність у позивача прописки
(реєстрації) у спірній квартирі не може прийматись до уваги.

З
урахуванням наведеного,  колегія суддів
приходить до висновку,  що суд першої
інстанції дав вірну оцінку доказам по справі та матеріалам справи в цілому та
ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального
права,  а тому підстави для його
скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.1,
308, 314 ч.1 п.1,  315 ЦПК
України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відхилити і
залишити рішення Франківського районного суду м.  Львова від 08 травня 2007 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення,  але

може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги

безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом
двох/місяців з дня набрання ухвалою

законної
сили.     .