Справа № 22-ц-1277 2007 р.                         Головуючий
у 1 -й інстанції - Бондар CO.
-   18                                               Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

іменем     України

9 жовтня
2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого
-   Хвостика С. Г.

суддів                   -    Сибільової Л.О.,  Семеній Л.І.

з участю
секретаря судового засідання - Назарової О.М.

та
осіб,  які беруть участь у справі -
ОСОБА_1.,  його представника ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3.,
його представника ОСОБА_4

розглянула у
відкритому   судовому   засіданні
в приміщенні   апеляційного суду
цивільну

справу за
апеляційною скаргоюОСОБА_3

на рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 13 серпня 2007 року

у справі за
позовом  ОСОБА_1 доОСОБА_3

про   стягнення  заборгованості   за
договором   позики;   за
зустрічним   позовом  ОСОБА_3до ОСОБА_1 про визнання договору
позики

недійсним,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся з
указаним позовом у травні 2007 року. Свої вимоги мотивував тим,  що за договором позики від 7 червня 2006 року
він передав ОСОБА_3 460700 грн. на строк до 1 вересня 2006 року. У зв'язку з
тим,  що позичальник позику не
повернув,  просив стягнути з нього суму
позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних,  а також 20000 грн. моральної шкоди та
відшкодувати спричинені матеріальні збитки на суму 426649 грн.

ОСОБА_3.
з таким позовом не погодився,  подав
зустрічну заяву і свої вимоги мотивував тим,
що грошових коштів від ОСОБА_1.
не отримував,  тому вважав такий
правочин фіктивним,  просив визнати
договір позики недійсним,  хоча й не
заперечував,  що обіцяв передати ОСОБА_1. зазначену в
договорі позики суму грошей як додаткову компенсацію за відступлену ним частку
у статутному фонді ТОВ «СТЕК»,
учасниками якого вони були,  лише
після приватизації майна цього товариства.

Рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 13 серпня 2007 року позов ОСОБА_1. задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3. на його користь 528934 грн. 09 коп. боргу за
договором позики та 1730 грн. судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено
за необґрунтованістю. В задоволенні позову ОСОБА_3. відмовлено за
необґрунтованістю вимог.

Не
погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_3. подав апеляційну скаргу,  в якій,
посилаючись на порушення норм матеріального права,  невідповідність висновків суду обставинам
справи,  просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог,  а у вимогах ОСОБА_1. - відмовити. При
цьому зазначає,  що договір позики був
безгрошовим і укладений з метою гарантованого отримання ОСОБА_1. зазначеної
суми як додаткової компенсації за відступлену ним частку у статутному фонді ТОВ
«СТЕК»,  а також,  що судом невірно визначена сума боргу,  так як суд не застосував поріг індексації при
обрахуванні суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  заслухавши суддю-доповідача,  пояснення ОСОБА_1. і його представника
ОСОБА_2  про зміну рішення і зменшення
суми боргу з урахуванням порогу індексації,
пояснення ОСОБА_3. і його представника ОСОБА_4 про задоволення
апеляційної

2

скарги,      колегія     суддів
вважає,      що апеляційна    скарга
ОСОБА_3    підлягає частковому
задоволенню,  виходячи з наступного.

Як вірно
встановлено судом першої інстанції,
згідно з письмовим договором позики від 7 червня 2006 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3
460700 грн.,  що в еквіваленті
відповідало 91500 доларів США,  які останній мав повернути в строк до 1 вересня 2006
року,  однак так і не повернув (а.с.
5-6).

За таких
обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення на
користь позикодавця суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за
весь час прострочення,  а також трьох
процентів річних від простроченої суми,
що передбачено  ст.  ст. 1050,
625 ЦК України,  оскільки позичальник своєчасно не повернув
суму позики.

Посилання
ОСОБА_3. на те,  що він не отримував
грошових коштів від ОСОБА_1.
за договором позики від 7 червня 2006 року,
у зв'язку з чим не передбачалось настання реальних правових наслідків
цього,  були предметом судового розгляду
і обґрунтовано спростовані судом першої інстанції.

Зокрема,  оспорюючи договір позики на
тій підставі,  що грошові кошти насправді
не були ним одержані від позикодавця,
ОСОБА_3. в судовому засіданні суду першої інстанції в якості доказу
надав звукозапис (а.с. 186). Однак в суді апеляційної інстанції він же
підтвердив,  що при записі розмов між ним
і ОСОБА_1.,  на що у останнього згода не запитувалась,  мова йшла не про безвалютність договору
позики в цілому,  а про його намір
повернути ОСОБА_1. грошові
кошти в якості додаткової компенсації за відступлену ним частку у статутному
фонді ТОВ «СТЕК».

У
зв'язку з недоведеністю вимог щодо фіктивності договору позики на підставі
неотримання грошових коштів обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні зустрічного позову.

При
перегляді справи в суді апеляційної інстанції позивач за первісним позовом
ОСОБА_1,  як і його представник ОСОБА_2також,  просив зменшити визначену і стягнуту на його
користь судом першої інстанції суму боргу з урахуванням індексу інфляції,  врахувавши поріг індексації,  про що йдеться у  ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових
доходів населення»,  тим самим,  частково погодившись з доводами апеляційної
скарги.

Колегія
суддів приймає до уваги таке клопотання і вважає за можливе зменшити суму боргу
з урахуванням індексу інфляції з 515984 грн.,
як зазначено у рішенні суду,  коли
враховувались всі індекси інфляції за весь період прострочення виконання
зобов'язання,  до 501702 грн. 30
коп.,  з урахуванням порогу
індексації,  який установлюється в
розмірі 101 відсотка ( з урахуванням індексів інфляції за вересень 2006 року -
102; жовтень 2006 року -102, 6; листопад 2006 року - 101, 8; червень 2007 року
- 102, 2).

У
зв'язку з зазначеним,  загальна сума
боргу за договором позики,  з урахуванням
індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми,  які судом вірно вирахувані в розмірі 12950
грн. 09 коп.,  буде становити 514652 грн.
39 коп. (501702 грн. 30 коп. + 12950 грн. 09 коп.),  а не 528934 грн. 09 коп.,  як вказано у рішенні суду першої інстанції.

За таких
обставин рішення суду підлягає зміні,  а
апеляційна скарга ОСОБА_3 -частковому задоволенню.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1 п.3,  309 ч.1 п. 4,
314 ч.2,  316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргуОСОБА_3 задовольнити частково.

з

Рішення Зарічного районного суду                         м.
Суми від 13 серпня 2007 року в даній

справі
змінити в частині стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції,  зменшивши її з 515984 грн. до 501702 грн. 30
коп.,  а також щодо стягнення загальної
суми боргу.

Стягнути
зОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 514652 (п'ятсот чотирнадцять тисяч шістсот
п'ятдесят дві) грн. 39 коп. боргу за договором позики,  а не 528934 грн. 09 коп.,  як зазначено у рішенні суду першої інстанції.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили негайно,  однак
може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня його проголошення .