Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа №
22- 1615-2007р.                    Головуючий
у 1-й інстанції -Куценко О.В.
5                                              Доповідач-Франко В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27  вересня
2007 року Колегія  суддів     судової палати  в
цивільних  справах Апеляційного
суду Кіровоградської області в складі : головуючого - судді -Кіселика С. А.
суддів - Франко В.А.,  Суржика
М. М.  при секретарі - Ліпкіній ТВ.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кіровського районного суду Кіровограда від 14 червня 2007року.

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про
визнання права власності на автомобіль.

Зазначала,  що 12 червня 2004 року через біржу вона
придбала автомобіль Мерседес-Бенц
230Е,  1977 року
випуску,  синього кольору,  державний номер НОМЕР_1 у ОСОБА_3. В
подальшому доповнила позовними вимогами про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу автомобіля,
укладеного 12.06.2004 року на Українській товарній біржі між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 в частині покупця.

Бажання
придбати автомобіль виявила вона,  а не
відповідач. Придбання автомобіля проведено за належні їй та її сина кошти.
Відповідач жодним чином не сплачував вартість автомобіля.

За
договором купівлі-продажу відповідача вказано,
як покупця лише тому,  що
придбання проводилось в кредит і даний автомобіль мав бути оформлений в заставу
по кредиту.

Оформити
кредит на себе чи свого сина не мала можливості,  оскільки на той час у них уже були оформлені
в різних банківських установах декілька кредитів.

Рішенням
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 14 червня 2007 року позов було задоволено.

Визнано
частково недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Мерседес-Бенц 230 Е,  1997 року випуску,  синього кольору,  державний номер НОМЕР_1 ,  укладений 12.06.2004 року на Українській
товарній біржі між: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в частині покупця Павленка

О.М.

Суд
визнав укладеним 12.06.2004 року на Українській товарній біржі договору
купівлі-продажу автомобіля Мерседес-Бенц 230 Е,
1997 року випуску,  між: ОСОБА_3
та ОСОБА_2.

Визнаною за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль Мерседес-Бенц
230 Е,  1997року випуску.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 751 грн. судового збору та ЗО грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  ставить
питання про скасування зазначеного рішення і направлення справи на новий
розгляд до того ж суду.

Зазначається,  зокрема,
що при розгляді цивільної справи судом винесено необгрунтоване і незаконне
рішення,  яке прийняте з порушенням норм
матеріального і процесуального права. Ним набуто право власності на вказаний
автомобіль за договором купівлі-продажу шляхом подальшої державної реєстрації,  яка ніким не скасована.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін,  розглянувши матеріали справи,  перевіривши законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів дійшла висновку,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення суду-скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних
підстав.

Відповідно до  ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається,  як на
підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини,  які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно
до cm. 203 ЦК України
волевиявлення учасника право чину може бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути вчинятись у формі,  встановленій законом.  Правочин має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків,  що
обумовлені ним.

Відповідно
до  ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким,  що вчинений у письмовій
формі,  якщо його зміст зафіксований в
одному,  або кількох документах.

З
матеріалів справи вбачається,  що
12.06.2004року на Українській товарній біржі між: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було
укладено договір купівлі-продажу автомобіля Мерседес-Бенц 230 Е 1997 року
випуску.. Вартість автомобіля зазначена в договорі в сумі 500 грн.(а.с. 25)

14.06.2004
року між АППБ „ Аваль" та ОСОБА_1
укладено кредитний договір,  за
яким відповідачу видано споживчий кредит в сумі 86000 грн. (а.с. 35-37).

Відповідно
до договору поруки № 014-02/14717 від 28.12.2004 року в якості фінансового
поручителя за кредитним договором виступив ОСОБА_4. - син позивачки.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2,  суд першої інстанції порахував доведеним факт того,  що спірний автомобіль придбано за кошти позивачки
ОСОБА_2. та для її власних потреб. Оскільки,
на думку суду,  позивач є
добросовісним набувачем автомобіль набуто за договором купівлі-продажу,  за позивачем має бути визнано право власності
на автомобіль.

Проте з таким
висновком суду погодитись не можна.

З
матеріалів справи вбачається,  що сторони
перебували в шлюбі,  спільно займалися
підприємницькою діяльністю. За дорученнями відповідача,  позивачка та її син розпоряджались коштами
від спільної підприємницької діяльності.

А тому
висновки суду стосовно того,  що
ОСОБА_4.  погашено кредит на придбання
автомобіля з власних коштів,  не
відповідає дійсності. Також: позивачкою не доведено ту обставину,  що кредит в банку в сумі 86000 грн. було
взято саме для придбання спірного автомобіля,
оскільки,  як вище вже
зазначалось,  вартість автомобіля
відповідно до договору продажу складає 500 грн. і в судовому засіданні
позивачка пояснила,  що спірний
автомобіль знаходиться під заставою іншого кредиту.

Крім
того,  погашення кредиту сином позивачки
ОСОБА_4. ,  який є поручителем за
вказаним кредитом згідно з договором поруки,
не є підставою для визнання за ОСОБА_2 права власності на спірний
автомобіль

Оскільки
в матеріалах справи відсутні належні докази того,  що автомобіль було придбано позивачкою з власних
коштів для її особистих потреб ,  то
колегія суддів вважає,  що вимоги
ОСОБА_2. про визнання права власності на автомобіль є недоведеними. За таких
підстав їй слід відмовити в задоволенні позову.

Керуючись  ст.
ст. 303, 304,  307,  309,
313 ЦПК України,  колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 14 червня 2007 року скасувати,  і винести нове рішення,  яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності на автомобіль,
визнання угоди частково недійсною-відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до Верховного суду України протягом двох місяців.