АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

19
червня 2007 року                                                                                     м.  Дніпропетровськ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого:Віхрова
В.В.,

суддів:                                                      Гайдук
В.І.,  Красвітної Т.П.,

Дерев'янко
О.Г.,  Козлова С. П.

розглянувши
у касаційному порядку (Закон України №697-V від
22.02.2007 р.) в судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду
Київської області від 23 квітня 2004 року та на ухвалу колегії суддів судової
палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 20 липня
2004 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у
здійсненні права приватної власності на жилий будинок,  за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
такою,  що втратила право користування
будинком,  за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_4,
ОСОБА_3 до ОСОБА_5,  ОСОБА_2,  третя особа - Великодимерівська селищна
Рада,  про визнання договорів дарування
та рішень селищної ради недійсними,
визнання права власності на будинок і земельну ділянку,  відшкодування моральної шкоди,  -

встановила:

У грудні
2003 року ОСОБА_2 звернувся з зазначеними позовами до суду,  посилаючись на те,  що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на
підставі договорів дарування від 15.07.2003 року,  відповідачка ОСОБА_1  не є членом його сім'ї,  договір найму житлового приміщення з ним не
укладала,  крім того,  відповідачка ОСОБА_3 - дочка ОСОБА_1,  вибула на інше постійне місце проживання в
1990 року,  однак залишається прописаною
в спірному будинку,  тому позивач просив
суд усунути перешкоди в здійсненні права власності та виселити ОСОБА_1  з будинку,
а ОСОБА_3 визнати такою,  що
втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідачі
не погодилися з позовом та подали зустрічну позовну заяву,  посилаючись на те,  що спірний будинок був побудований
ОСОБА_1,  її покійним чоловіком та їх батьками,  мати позивача - ОСОБА_5 не була власником
спірного будинку та земельної ділянки і її право власності на зазначене майно
селищною радою було оформлене з порушенням діючого законодавства,  тому просили суд визнати недійсними договори
дарування житлового будинку,  земельної
ділянки,  рішення Великодимерської
селищної ради,  визнати за ними право
власності на спірний будинок та стягнути з позивача на їх користь моральну
шкоду в сумі 10000, 00 грн.

Справа
№33ц-130кс/07                6-26777кс04

Головуючий у
першій інстанції    Лопатинська С. П.

Доповідач                                     Дерев'янко
О.Г.

Рішенням
Броварського міськрайонного суду від 23 квітня 2004 року,  залишеним без змін ухвалою апеляційного суд
Київської області від 20 липня 2004 року,
позови ОСОБА_2 задоволені повністю,
у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1 ,  посилається
на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права,  в зв'язку з чим
ставить питання про скасування судових рішень в повному обсязі і направлення
справи на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Заслухавши
суддю-доповідача,  вивчивши матеріали
справи в межах касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає задоволенню повністю за таких підстав.

Вирішуючи
спір і задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4,
ОСОБА_3,  суд першої
інстанції,  з яким погодився і суд
апеляційної інстанції,  виходив із
того,  що забудовником будинку АДРЕСА_2
була ОСОБА_5,  для чого їй була виділена
земельна ділянка площею 0, 433 га відповідно до погосподарської книги,  тому вона на законних підставах оформила
право власності на будинок і подарувала 15.07.2003 року його сину. ОСОБА_1  ніколи не була членом сім'ї позивача тому
підлягає виселенню,  а ОСОБА_3 втратила
право користування жилим приміщенням.

Проте з такими
висновками суду повністю погодитися не можна.

Обґрунтовуючи
свої позовні вимоги ОСОБА_1  посилалася
на те,  що в 1967 році після одруження з
ОСОБА_6  вона стала проживати однією
сім'єю в будинку ОСОБА_5,  в якому також
проживав ОСОБА_7  Оскільки ця хата була
стара,  вони її знесли і спільно почали
будувати нову хату,  будівництво якої
закінчено у 1973 році.

Суд
першої та другої інстанції в порушення вимог
ст. . ст.  202-203 ЦПК України
(1963 року) належним чином ці обставини не з'ясував. Тоді як з матеріалів
справи вбачається,  що згідно до рішення
виконавчого комітету Великодимерської селищної Ради від № 63 від 26.05.2003
року «Про оформлення права власності на житлові будинки громадян» (а.с. 68)
зокрема,  на ім'я ОСОБА_5,  рік забудови будинку АДРЕСА_1- 1973 рік.

Відповідно
до запису погосподарської книги за 1967-1969 роки,  дослідженої в судовому засіданні
вбачається,  що головою сім'ї будинку
АДРЕСА_1 по рахунку № 1841 була записана ОСОБА_5,  членами її сім'ї зазначені ОСОБА_7 ,  ОСОБА_6
та ОСОБА_1,  цей жилий будинок
1947 року забудови,  сарай - 1966 p.,
погріб - 1959 р. Головою сім'ї будинку АДРЕСА_2,  який знаходиться поруч є ОСОБА_2 (позивач по
справі),  цей будинок побудовано у 1964
році,  сарай 1965р.(а.с. 81-зворот).

Як
вбачається із пояснень представника сільської Ради,  нумерація будинків змінювалась. Виходячи із
погосподарських книг станом на 1945-1946 рік,
1953-1955 роки ОСОБА_5 була головою колгоспного двору,  (а.с. 78 зворот,  80)

Суд
розглядаючи виниклий спір не з'ясував,
який статус спірного господарства в якому проживали ОСОБА_5 та
ОСОБА_1  з сім'єю був станом на
1967-1969,  1973 роки.

Відповідно до
п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про
судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»
вбачається,  що передбачені Законом
"Про власність" положення щодо спільної власності громадян на
майно,  надбане внаслідок їх спільної
праці,  поширюються на придбання його як
при веденні особистого підсобного господарства,
в тому числі членами колишнього колгоспного двору,  так і в інших випадках. Згідно з цими
положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами,  які є родичами,  а й за іншими особами,  коли буде встановлено,  що вони входили до складу сім'ї і брали трудову
участь у його придбанні.

Викладені
обставини судом першої та апеляційної інстанції не були взяті до уваги.

Розглядаючи
справу суд першої інстанції,  з чим
погодився суд апеляційної інстанції,  в
порушення вимог  ст.  ст.
104-105 ЦПК України (1963 року) не обговорив питання про залучення
Великодимерівської селищної Ради в якості співвідповідача,  оскільки відповідачами ставляться вимоги про
визнання недійсними рішень сільради.

За таких
обставин,  оскільки вимоги сторін
взаємопов'язані,  рішення суду першої та
другої інстанції підлягають скасуванню в повному обсязі і поверненню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись  ст.
ст.  335,  336,
338 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2004 року та
ухвалу колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Київської області від 20 липня 2004 року скасувати і справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.