Справа № 22- Ц-1613/ 2007р.                                 Суддя 1-ї
інстанції: Подзігун Г.В.
- 34                                    Суддя-доповідач
апеляційного суду. Галущенко О.І
УХВАЛА

2007р,  жовтня
місяця,  03 дня,  Судова колегія   судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого:                       Вовненко Г.Ю.

суддів:                                  Галущенка О.І.

Колосовського СЮ.

при
секретарі:      Танцуріній CM.

за участю:

представника

позивача-                           ОСОБА_1

відповідачки
-      ОСОБА_2розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.  Миколаєві
цивільну справу за

апеляційною
скаргою

Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. . 61 комунара"
на рішення Центрального районного суду Миколаївської області від 19.06.2007 p.,
постановлене за

позовом

Державного
підприємства "Суднобудівний завод ім. . 61 комунара" ( далі-
Підприємство) до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,  завданих нестачею матеріальних цінностей,

встановила:

25.04.2006
р. Підприємство звернулося з позовом доОСОБА_2про відшкодування матеріальних
збитків,  завданих нестачею матеріальних
цінностей.

Позивач
зазначав,  що відповідачка перебувала з
Підприємством у трудових відносинах на посаді комірника кладової № 321
корпусного виробництва з повною матеріальною відповідальністю за
товаро-матеріальні цінності,  які
передані їй для зберігання.

При
проведенні вибіркової ревізії 12.01.2006 р. була виявлена нестача зварювального
дроту Філкорд" в кількості 1088 кг.

В
грошовому виразі розмір збитків,
завданих нестачею складає 24217 грн. 84 коп.

Зазначена
шкода відповідно до вимог п. 4  ст.  134 КЗпП України та п. 2 Порядку визначення
розміру збитків від розкрадання,
нестачі,  знищення (псування)
матеріальних цінностей,  затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 116 від 22.01.1996 р. ( далі- Порядок),  підлягає відшкодуванню за її рахунок.

Рішенням
Центрального районного суду м.  Миколаєва
від 19.06.2007 р. постановлено про задоволення позову частково у розмірі 7000
грн.

В
апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення і збільшення
розміру відшкодування до 24217 грн.84 коп.,
посилаючись на необгрунтованність висновків суду щодо наявності підстав
для зменшення розміру матеріальної відповідальності відповідачки за шкоду,  завдану підприємству.

Перевіряючи
законність та обгрунтованність оскаржуваного рішення в межах,  визначених  ст.  303
ЦПК України,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  виходячи
з таких підстав.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що відповідачка працювала на Підприємстві на
посаді комірника кладової № 321 корпусного виробництва з повною матеріальною
відповідальністю за товаро-матеріальні цінності,  які передані їй для зберігання.

Зберігання
та видача матеріальних цінностей і зокрема,
зварювального дроту,  влаштовано
на підприємстві таким чином,  що доступ
до кладової мають також особи,  які
здійснюють перемотування дроту без матеріальної відповідальності за ці
матеріальні цінності.

Відповідачка
не забезпечила належне зберігання,
переданих у підзвіт матеріальних цінностей,  а тому має відповідати за шкоду,  завдану підприємству,  на підставі п. 1 ст 134 КЗпП України,  у повному розмірі шкоди з врахуванням
положень п.3 Порядку.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи,  дав належну юридичну оцінку наданим доказам і
прийшов обгрунтованого висновку про покладення на відповідачку обов'язку щодо
відшкодування завданої її винними діями шкоди підприємству,  визначивши розмір відшкодування з урахуванням
її матеріального становища,  на підставі
положень ч.2  ст.  137 КЗпП України.

Посилання
суду,  на неправомірне застосування
Підприємством коефіцієнту 2 є помилковим,
оскільки це суперечить положенням п.3 Порядку,  але в той же час,  воно не впливає на правильність висновків
суду по суті спору і є формальною обставиною,
яка не може бути підставою для зміни чи скасування рішення.

Доводи
апеляційної скарги,  щодо
необгрунтованого зниження розміру відшкодування не заслуговують на увагу,  оскільки судом враховано обставини,  які відповідно до положень ч. 2  ст.
134 КЗпП України,  можуть бути
підставою для зменшення відшкодування .

Погоджуючись
з такими висновками суду першої інстанції,
судова колегія приймає до уваги і ту обставину,  що порядок зберігання матеріальних цінностей
та відпуск їх у виробництво організований на підприємстві таким чином,  що робить можливим доступ до кладової
осіб,  які не несуть матеріальної
відповідальності за нестачу матеріальних цінностей.

Зазначений
фактор,  на думку судової колегії,  значною мірою утруднює виконання
матеріально-відповідальною особою обов'язку щодо належного зберігання переданих
у підзвіт матеріальних цінностей і є обставиною,  яка є самостійною підставою для зменшення
розміру покриття шкоди,  передбаченою ч.
1  ст.
137 КЗпП України.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  314-315 ЦПК України,  судова колегія

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. . 61
комунара" - відхилити,  а рішення
Центрального районного суду Миколаївської області  від 19.06.2007 р. - залишити без зміни.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення ,  але з цього часу на протязі двох місяців може
бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.