Справа № 22ц-5248/2007                                  Головуючий по
суддя - Тітова Т. А.
Категорія-21         Доповідач: суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2007 року           м.
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області у складі головуючого: судді Шабанової В.О., суддів:
Стратіло В.І. та Резникової Л.В., при секретарі Кошмак Т.С., з участю
представника позивача Сергеєвої Р. А., представника відповідача Чумак І.М.,

розглянувши
у відкритому судовому у засіданні у приміщенні апеляційного суду у місті
Донецьку цивільну справу за апеляційною відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України у м. Добропілля на рішення Добропільського міськрайонного
суду Донецької області від 06 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України у м. Добропілля, 3-тя
особа Державне підприємство „Добро піллявугілля" відокремлений підрозділ „Шахта
Добропільська" про стягнення одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вказуючи, що він працював на
підприємстві вугільної промисловості у відокремленому підприємстві „Шахта
„Добропільська" ДП „Добропіллявугілля", де бу» двічі травмований, а
саме 4 січня 1992 року він отримав відкритий перелом пальця лівої кісті, а
також 1 березня 2006 року отримав забій головного мозку.

Висновками МСЕК від 20 червня 2006 року йому вперше встановлено 35% втрати
професійної працездатності за сукупністю, а сам<; 5% по травмі 1992 року та
30% по травмі 2006 року.

Відділенням Фонду в м. Добропілля, куди він звернувся за
призначенням страхових виплат, йому було нараховано та сплачено лише одноразову
допомогу за один страховий випадок в сумі 17856 грн., тоді як відповідно з
чинним законодавством передбачається право на отримання одноразової допомоги за
кожен страховий випадок. Просив постановити рішення, яким стягнути з
відповідача на його користь недоплачену одноразову допомогу у розмірі 17783
грн.37 коп.

Рішенням Добропільського міськрайонного суд) Донецької
області від 06 квітня 2007 року позов задоволено. Суд стягнув з відповідача на
користь позивача в недонараховану одноразову допомогу у розмірі 17783 грч., 37
коп., а також витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у
розмірі 1 грн. 50 коп.

Від відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України у м. Добропілля Донецької області надійшла апеляційна
скарга на вказане рішення.

Відповідач вказував, що судом першої інстанції порушені
норми матеріального права, а рішення грунтується на недоведених та неповно
з'ясованих обставинах, які суд безпідставно визнав встановленими. Апелянт
вважає, що у позивача, хоча і мало місце два ушкодження здоров'я, однак
страховий випадок один, оскільки право на отримання страхових виплат, у тому
числі й одноразової допомоги, пов'язане з висновком МСЕК, а у даному випадку
такий висновок один - в.д 20.06.2006 року.

У апеляційній скарзі висловлене прохання про скасування рішення суду першої
інстанції і постановления
нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з явилися, перевіривши
матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах
оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦГЖ України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і сторонами не
заперечується, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах з
вугледобувним підприємством ВП „Шахта Добропільська" ДП
„Добропіллявугілля" і під час виконання трудових обов'язків на вказаному
підприємстві в результаті нещасного випадку, що мав місце 04.01.1992 року, він
дійсно отримав ушкодження 4-го пальця лівої кісті, що підтверджується актом №2
про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 від 4.01.1992 року ( а.с.
13-14).

Крім того, під час виконання трудових обов'язків на вказаному підприємстві
1 березня 2006 року, з ним стався ще один нещасний випадок-, що підтверджується
актом №12 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом під 3 березня 2006
року за формою Н-1. В результаті цього нещасного випадку позивач отримав
ушкодження голови.

Згідно з висновками МСЕК від 20.06.2006 року позивачу вперше встановлено 35
відсотків втрати професійної працездатності у зв'язку з цими нещасними
випадками на виробництві за сукупністю: 5% у зв'язку з травмою від 1992 року та
30% у зв'язку з травмою від 2006 року безстроково (а.с. 15).

Відповідно з протоколом №5 засідання комісії з охорони
праці ВП „Шахта Добропільська" ДП" Добропіллявугілля" від
30.06.2006 року встановлено вину позивача у нещасному випадку від 1992 року -
10% та у нещасному випадку від 2006 року також 10% (а. с. 17).

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43 ч.4, 46 ч.1 та ч.2
Конституції України, Україна, як соціальна держава, зміст і спрямованість якої
визначають пиава і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на
належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності,
втрати годувальника тощо Право на соціальний захист гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України „Про охорону
праці" в редакції від 21 листопада 2002 року державна політика а галузі
охорони праці базується, зокрема, на

принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення
належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань. Згідно з ч.1 ст.9 цього Закону
відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я
або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування від
нещасних випадків відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі
Закон).

Преамбулою Закону передбачено, що він визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві.

Зазначені закони України, по-перше спрямовані на соціальний захист
працівників, які внаслідок нещасного випадку чи професійного захворювання
отримали ушкодження, що призвели до втрати професійної працездатності, і
по-друге, передбачають відшкодування Фондом соціального страхування від
нещасних випадків шкоди шляхом надання потерпілим соціальних послуг та виплат,
у тому числі одноразової допомоги.

Укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове
страхування від нещасного випадку, страховик ( Фонд соціального страхування від
нещасних випадків) тим самим бере на себе зобов'язання надати застрахованим
особам передбачені Законом (стаття 21) соціальні послуги та виплати. Надаючи
соціальні послуги застрахованим та здійснюючи страхові виплати грошових сум,
Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює забезпечення
соціального захисту громадян у разі тимчасової, стійкої або повної втрати працездатності.

До страхових виплат належать, зокрема, одноразова допомога в разі стійкої
втрати працездатності або смерті потерпілого (підпункт ,б" пункту 1
частини першої статті 21, пункт 2 частина друга статті 28 Закону).

Відповідно до ч.7 ст.13 Закону підставою для оплати
потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та
соціальної реабілітації, а також страхових виплат, є акт розслідування
нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за
встановленими формами, а не висновок МСЕК, на що посилається відповідач.

Відповідно до ч.2 ст.34 Закону у разі стійкої втрать
професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від
нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої
визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний
відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище
чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої
справляються внески до Фонду.

Якщо комісією з розслідування нещасного випадку
встановлено, що ушкодження здоров'я настало не тільки з вини роботодавця, а й
внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір
одноразової допомоги зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не
більш як на 50 відсотків.

Судом першої інстанції правильно встановлено і сторонами
не заперечується, що середньомісячний заробіток позивача, який береться для
розрахунку одноразової допомоги,
становить 3951  грн.86  коп.,
а чотирикратний розмір  граничної
суми

заробітної
плати ( доходу), з якої справляються внески до Фонду, становить 19840 грн.
(а.с.23; 38).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно склав розрахунок
одноразової допомоги позивачу, пов'язану з травмою від 1992 року з урахуванням
10% ступеню його вини, який виглядає наступним чином: 3951,86 (середньомісячний
заробіток) х 5% ( ступінь втрати професійної працездатності) = 19759,3 грн., що
не перевищує чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати ( доходу),
з якої справляються внески до Фонду. Від вказаної суми слід відняти 1975,93грн.
( 10% вини позивача) = 17783,37 грн. Також суд правильно визначив одноразову
допомогу у зв'язку з нещасним випадком, що мав місце 1 березня 2006 року, де
3951,86 (середньомісячний заробіток) х 30% ( ступінь втрати професійної
працездатності) = 118555 грн., що перевищує чотирикратний розмір граничної суми
заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду і який спановить
19840 грн. З урахуванням ступеню вини позивача в цьому нещасному випадку, який
становить 10 відсотків, розмір одноразової допомоги становить: 19840
(чотирикратний розмір граничної суми) - 1984 грн. ( 10% ступеню вини) = 17856
грн.

Оскільки відповідачем на момент розгляду справи було сплачено позивачу
одноразову допомогу у розмірі 17856 грн., розмір недоплаченої суми одноразової
допомоги суд першої інстанції обгрунтовано визначив у сумі 17783 грн. 37 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування виплати
одноразової допомоги позивачу, у якого мало місце два ушкодження здоров'я, а
страховий випадок один ( з дати проходження обстеження МСЕК), проведено у
відповідності з вимогами чинного законодавства, не можуть бути прийняті до
уваги і бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого
рішення суду першої інстанції, оскільки ці доводи не ґрунтуються на Законі
України,Дро загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", положеннями якого не передбачений такий порядок
обчислення і виплати одноразової допомоги.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись
ст.ст.304-305, п.1 ст.307, 308, 313, п.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК

України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань
України у м. Добропілля Донецької області відхилити, а рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її
проголошення, однак може бути оскаржена протягом двох місяців з моменту
набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.