Справа №33ц-395кс/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 вересня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

Буренкової К.О.,
Базовкіної Т.М., Довжук Т.С., Кутової Т.З., Мурлигіної О.М.,

розглянувши в
судовому засіданні в м. Миколаєві справу за

позовом

ОСОБА_1
до Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області
про поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного трудового права,
стягнення щомісячної надбавки за вислугу років, допомоги на оздоровлення,
щорічної грошової винагороди, премії, матеріальної допомоги, компенсації втрати
частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати та
моральної шкоди,

за касаційною
скаргою

ОСОБА_1

на рішення
апеляційного суду Кіровоградської області від 30 березня 2005 р.

встановила:

В
вересні 2004 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Смолінської селищної ради
Маловисківського району Кіровоградської області про поновлення строку звернення
до суду за захистом порушеного трудового права, стягнення щомісячної надбавки
за вислугу років, допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового
окладу при наданні відпустки, щорічної грошової винагороди, премії,
матеріальної допомоги, компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з
порушенням термінів її виплати та моральної шкоди.

Рішенням
Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2004 р.
позовні вимоги   ОСОБА_1. задоволено
частково.

Постановлено
стягнути на користь позивачки із Смолінської селищної ради Маловисківського
району 1844 грн. 80 коп. надбавки за вислугу років за 1997 - 2000 p. p., 675 грн. 60 коп.
допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу при наданні
відпустки, 5000 грн. моральної шкоди та 59 грн. 50 коп. державного мита.

В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Кіровоградської області від 30 березня 2005 р. зазначене
рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення.

Постановлено
відмовити ОСОБА_1. в задоволенні позовних вимог.

Позивачка
звернулася з касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду
скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема, положень
Закону України «Про освіту» (далі - Закону), в зв'язку з чим просила ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами
встановлено, що ОСОБА_1 працює вихователем дошкільного навчального закладу №3
«Ромашка», який знаходиться на балансі Смолінської селищної ради, і має
педагогічний стаж 19 років 6 місяців. Заробітну плату їй нараховувалася та
виплачувалася в селищній раді.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та відмовляючи ОСОБА_1. в задоволенні позовних
вимог про стягнення щомісячної надбавки за вислугу років, допомоги на
оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу при наданні відпустки.,
апеляційний суд виходив з того, що оскільки обов'язок щодо погашення
заборгованості по виплатам, передбаченим ст. 57 Закону, взяла на себе держава,
а тому Смолінська селищна рада по цим вимогам є неналежним відповідачем.

Проте
такий висновок суду не відповідає вимогам матеріального закону та наявним в
справі доказам.

Згідно з
вимогами ч.7 ст. 43 Конституції право на своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Постановляючи
рішення про задоволення вимог щодо стягнення на користь позивачки надбавки за
вислугу років з 1 січня 1997 р. по 1 вересня 2002 p., допомоги на
оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу при наданні відпустки за
1998 - 2002 роки, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачка,
працюючи вихователем дошкільного навчального закладу, має право на виплати,
передбачені ст. 57 Закону «Про освіту» і всупереч зазначеним положенням закону
надбавка за вислугу років та допомога на оздоровлення при наданні щорічної
відпустки за вказаний період їй не виплачувалися.

Оскільки
роботодавець за вказаний період не забезпечував позивачці реалізацію таких
гарантій та не виплачував їй надбавку за вислугу років і допомогу на
оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу при наданні щорічної
відпустки, то суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що є підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1. у цій частині.

Правильними
є висновки суду першої інстанції і щодо відсутності підстав для задоволення
решти позовних вимог, а саме: щорічної грошової винагороди за 1998 -2001 роки,
премії за 1997 - 2003 роки, матеріальної допомоги за 1997 - 2003 роки,
компенсації втрати частини заробітної плати, оскільки ці виплати відповідно до
ч. 1 та ч.5 ст. 57 Закону здійснюються в межах загальних коштів, передбачених
кошторисом відповідача, а такі кошти були відсутні.

У
зв'язку з чим у апеляційного суду не було підстав для скасування рішення суду
першої інстанції у цій частині.

Разом з
тим апеляційний суд правильно вважав безпідставними вимоги позивачки щодо
стягнення моральної шкоди, в зв'язку з чим обґрунтовано скасував рішення суду
першої інстанції у частині стягнення моральної шкоди.

Так, під
моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних
чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи
юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У ст. 237-1 КЗпП
зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його

законних прав
призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При
відшкодуванні моральної шкоди необхідно встановлювати винні дії відповідача.

Судом
встановлено, що бюджетне фінансування було відсутнє і тому працедавець не мав
можливості виплачувати позивачці зазначені кошти.

За таких
обставин у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог
позивачки щодо стягнення моральної шкоди.

Тому
апеляційний суд правильно скасував рішення суду першої інстанції у цій частині
і ухвалив в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог позивачки
про стягнення моральної шкоди.

Наведені
у касаційній скарзі доводи позивачки висновків апеляційного суду в частині
відмови в задоволенні її вимог про стягнення моральної шкоди не спростовують.

Керуючись
ст. ст. 332, 336
ЦПК України та Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про
судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних
справ" від 22 лютого 2007 року, колегія суддів

вирішила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1. задовольнити частково.

Рішення
апеляційного суду Кіровоградської області від 30 березня 2005 р. в частині відмови
ОСОБА_1. в задоволенні позовних вимог щодо стягнення надбавки за вислугу років
за 1997 - 2002 роки, допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового
окладу при наданні відпустки за 1998 - 2002 роки, щорічної грошової винагороди
за 1998 - 2001 роки, премії за 1997 - 2003 роки, матеріальної допомоги за 1997
- 2003 роки, компенсації втрати частини заробітної плати, стягнення державного
мита скасувати та залишити в цій частині рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2004 р. без змін.

Рішення
апеляційного суду Кіровоградської області від 30 березня 2005 р. в частині відмови
ОСОБА_1. в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди залишити
без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.