АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД    ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа № 22 -1922/2006 рік                             Головуючий в 1 -й інстанції Кривошея С. С.
Категорія   19                                                        Доповідач-  Осіян О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року.                                                                        м.  Дніпропетровськ

Колегія      суддів
судової   палати   у
цивільних   справах   Апеляційного      суду Дніпропетровської області  в складі:

головуючого   судді -
Костюченко Н.Є.

суддів                    -
Осіяна О.М. ,  Басуєвої Т.В.

при
секретарі                   - Качур Л.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на
рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2006 року за позовом
ОСОБА_1 до ВАТ "Павлоградвугілля" про відшкодування моральної
шкоди,  -

встановила:

Рішенням Першотравенського
міського суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2006 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди спричиненої
внаслідок внаслідок виробничої травми 17 липня 1998 року,  отриманої на підприємстві "ВАТ "Павлоградвугілля".

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду,  та постановления
нового рішення про задоволення позову,
оскільки суд не врахував всі обставини у справі,  а саме те,
що спричинення йому моральної шкоди продовжуються і до теперішнього
часу. А тому суд не правильно застосував норми матеріального права щодо строків
позовної давності,  та не звернув увагу
на вимоги Цивільного кодексу України 1963
року та Цивільного кодексу України 2003
року.

Перевіривши
матеріали справи,  законність і
обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог,  колегія судців,  вважає,
що апеляційну скаргу необхідно відхилити,  а рішення суду необхідно залишити без змін із
наступних підстав.

Приймаючи
рішення,  суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із того,  що під час
виконання трудових обов'язків 17
липня 1998 року
ОСОБА_1 отримав виробничу травму,  в
зв'язку із чим за висновком МСЕК від 18.11.1998
року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності 80 %. При відмові у
задоволенні позову суд керувався нормами ЦК
України 1963 року,  Закону України "Про охорону праці"
та Правилами відшкодування шкоди власником підприємства,  установи,
організації,  затвердженими
Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року,  якими регулювався порядок відшкодування
моральної шкоди на час отримання позивачем виробничої травми.

Суд
першої інстанції обговорив питання щодо застосування до вказаних правовідносин
вимог закону про строк позовної давності.

Матеріалами
справи підтверджується,  а сторонами не
заперечується той факт,  що виробнича
травма була отримана позивачем у 1998
році і того ж року позивачу була встановлена стійка втрата професійної
працездатності. З того часу і до моменту звернення із

2

позовом до суду у позивача не було встановлено
професійних захворювань чи інших виробничих травм.

Таким
чином,  право на відшкодування моральної
шкоди у позивача виникло у 1998
році,  але він звернувся із позовом
до суду тільки у вересні 2006
року,  тобто через вісім років.
Ніяких поважних причин пропуску строку позовної давності позивач суду не
надавав,  а його посилання на те що він
хворів,  не може бути визнаним як поважна
причина,  оскільки характер його
захворювання не перешкоджав йому своєчасно звернутися до суду із позовом.

Відповідно
до вимог  ст. 71, 80 ЦК України 1963 року строк
звернення із позовом до суду позивач пропустив без поважних причин.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що на вказані
правовідносини не поширюється позовна давність є без підставними,  оскільки така умова не передбачена
законодавством.

Такою
підставою не може бути і посилання позивача на те,  що він зазнає моральних страждань до
теперішнього часу,  оскільки законом
передбачене одноразове відшкодування моральної шкоди внаслідок встановленого
факту професійного захворювання.

Керуючись  ст.  307,
308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців
з моменту її проголошення.