Справа № 22-Ц-2453 2007р                                        Головуючий
1-ї інст.ГРИПЖЄВА А.О.
трудове                                                            Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
травня 2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого -
КАРІМОВОЇ Л.В.

суддів -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П., КІРСАНОВОЇ Л.І.

при секретарі -
ЗЕЛІНСЬКІЙ І.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на
рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 лютого 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування
пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян «Забота» Дзержинського району міста Харкова (далі ТЦ „Забота"), третя особа ОСОБА_2 про відміну
наказів № 38 від 20.06.2002 року; № 40 від 02.07.2002 року про притягнення до
дисциплінарної відповідальності; поновлення на роботі, стягнення заробітної
плати за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди, -

встановила   :

У
листопаді 2004 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду міста
Харкова з позовом до Територіального центру «Забота» Дзержинського району міста Харкова, третя особа ОСОБА_2, про скасування
наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу і відшкодування моральної шкоди.

Позивач
зазначала, що у трудових відносинах з відповідачем перебувала з 23.03.1993
року.

Наказом
№ 40 від 15.07.2002 року була звільнена з роботи з посади завідуючого
відділенням соціальної допомоги вдома за п.3 ст. 40 КЗпП України   - за систематичне невиконання робітником без
поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або
Правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Причиною
звільнення у наказі було зазначено систематичне невиконання нею своїх посадових
обов'язків, що не відповідало дійсності і справжньою причиною звільнення було
неприязне відношення до неї директора ТЦ „ Забота" ОСОБА_2, а накази № 38
від 20.06.02 року і № 40 від 02.07.02 року про накладення на неї дисциплінарних
стягнень були видані відповідачем з порушенням законодавства, оскільки вона не
давала пояснень з приводу зазначених в наказах обставин, не була ознайомлена з
матеріалами, якими обгрунтовані порушення трудової дисципліни і з самими
наказами і не отримувала їх копії.

Вважаючи своє
звільнення незаконним; посилаючись що незаконним звільненням їй заподіяна
глибока душевна травма і зазначаючи, що з таким же позовом вона зверталася до
суду у 2002 році, позивач просила суд: скасувати накази № 38 від 20.06.2002
року і № 40 від 02.07.2002 року; поновити її на роботі на посаді завідуючого
відділенням

соціальної
допомоги вдома з 15.07.2002 року; стягнути з ТЦ «Забота» заробітну плату за час вимушеного прогулу та 20000 грн. -
у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.02.2007 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В
апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3
просить скасувати зазначене рішення і постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Посилається
на порушення судом норм матеріального і процесуального права; неповне
з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

ТЦ «Забота» подав
заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить про її відхилення та залишення
рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів
скарги. Вказує, що накази про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень
були видані на законних підставах і не підлягають скасуванню у тому числі і за
пропуском нею строку на їх оскарження.

Заслухавши
доповідь судді; пояснення учасників процесу; перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги судова колегія не знаходить підстав для її
задоволення.

З
матеріалів справи та приєднаних до неї матеріалів архівної справи № 2-244/04 за
позовом ОСОБА_1 до Територіального центру „Забота"
про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул і
моральної шкоди вбачається, що з 01.04.1996 року вона переведена на посаду
завідуючого відділенням соціальної допомоги вдома, (а.5 арх. справи)).

Згідно
доповідної записки інженера з охорони праці ОСОБА_4 від 10.06.2002 року ОСОБА_1
як завідуюча відділенням допустила грубі порушення у веденні журналу первісного
інструктажу підлеглих їй соціальних працівників, а саме: в журналі були
відсутні записи про інструктаж ряду соціальних працівників, відсутній розпис
про проведення інструктажу соцробітника ОСОБА_5 а соціальні працівники ОСОБА_6
і ОСОБА_7 взагалі не були занесені до журналу.(а 39 арх. справи)

На
вимогу директора ТЦ «Забота»
до ОСОБА_1 надати пояснення з приводу зазначених порушень, остання від їх надання
відмовилася, про що був складений відповідний акт.(арк.40 арх. справи)

Наказом
№ 38 від 20.06.2002 року до ОСОБА_1 була оголошена догана за порушення вимог
ст.153 КЗпП України, ст.ст.4.2.7 і 4.2.10 Типового положення про навчання з
питань охорони праці та халатне ведення журналу обліку інструктажів.(арк.38
арх.справи)

Відповідно
до розпорядження директора ТЦ «Забота»
від 04.02.2002 року ОСОБА_1 до 25.03.2002 року була зобов»язана подати
списки одиноких непрацездатних громадян та пенсіонерів, які знаходяться на
обслуговуванні ТЦ і мають працездатних дітей.

Фактично списки
були передані ОСОБА_1 у друк лише 17.05.2002 року.

01.07.2002
року директор ТЦ запросив від ОСОБА_1 письмових пояснень з цього приводу, від
надання яких остання відмовилася.

Наказом № 40 від
02.07.2002 року до ОСОБА_1 була оголошена догана за невиконання розпорядження
директора ТЦ про своєчасне подання списків одиноких непрацездатних громадян та
пенсіонерів, необхідних для подання у Пенсійний фонд для визначення розмірів
пенсії .

У зв»язку з
поданням доповідної записки інспектором відділу кадрів про незаконно
нарахування соціальному працівнику ОСОБА_8 заробітної плати та оплати за
відпустку, розпорядженням директора ТЦ «Забота»
була створена комісія для проведення службового розслідування за фактом
порушень у складенні табелю обліку робочого часу.

Актом розслідування
від 12.07.2002 року було підтверджено порушення ОСОБА_1 як завідуючого
відділенням обов»язку щодо звірення даних табелю з журналом обліку робочого
часу, що призвело до неправильного нарахування виплат соціальному працівнику
ОСОБА_8.

Дати письмові
пояснення з цього приводу ОСОБА_1 відмовилася.

Беручи
до уваги оголошення двох доган, які передували черговому порушенню дисципліни
праці, наказом від 15.07.2002 року ОСОБА_1 була звільнена з посади завідуючого
відділенням соціальної допомоги вдома на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України -
за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених трудовим
договором.

Дисциплінарні
стягнення за наказами №№ 38 і 40 були застосовані до ОСОБА_1 у відповідності до
вимог ст.ст. 147-1 - 149 КЗпП України.

Накази №
38 від 20.096.2002 року і № 40 від 02.07.2002 року не були оскаржені ОСОБА_1 у
передбачений ст. 233 КЗпП України строк.

Матеріали
архівної справи № 2-244/04 за позовом ОСОБА_1 до ТЦ „Забота" свідчать про те,
що вона, звернувшись 12.08.2002 року з позовом про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за вимушений прогул і моральної шкоди, не заявляла
вимог про скасування вказаних наказів і тільки у травні 2003 року доповнила
позов вимогами про визнання незаконними наказів № 38 від 20.06.2002 року і № 40
від 02.07.2002 року.

її
посилання на те, що з зазначеними наказами вона не була ознайомлена,
спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10 ОСОБА_11, які підтвердили,
що зазначені накази оголошувалися ОСОБА_1 директором ТЦ у їх присутності, але
остання відмовлялася засвідчити ознайомлення з наказами своїм підписом, про що
були складені відповідні акти, які містяться в матеріалах архівної справи на
арк. 38 зв., 43 зв.

Відповідно
до ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору за ініціативою власника
або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної
профспілкової організації допускається у випадку звільнення працівника, який не
є ч.1еном первинної профспілкової організації.

Рішенням
профспілкової конференції ТЦ « Забота»
від 12.06.2002 року ОСОБА_1 було виключено з ч.1енів профспілки за недовіру
та дискредитацію посади голови профспілкового комітету ( а.а.57-58 арх. справи)

25.12.2006
року профспілковий комітет ТЦ «Забота»
висловив думку щодо законності звільнення ОСОБА_1 з займаної посади
(а.с.177 т.2).

За
твердженням позивачки моральна шкода була заподіяна їй відповідачем незаконним
звільненням з займаної посади.

Дійшовши
висновку , що накази про накладення на позивачку дисциплінарних стягнень не
підлягають скасуванню; визнавши що ОСОБА_1 звільнена з займаної посади законно
і не підлягає поновленню на роботі, суд обгрунтовано відмовив і у задоволенні
її вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і
відшкодування моральної шкоди.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судова
колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись
ст.ст.303,304, п.іч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315,319 ЦПК України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення
Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 лютого 2007 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але

може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двох місяців
безпосередньо до

Верховного Суду
України.