Справа № 22-ц-1336
2007р.                  Головуючий у 1-й
інстанції Кудін A.M.
Категорія 41                                             Суддя-доповідач            Данильченко Л.О.
РІШЕННЯ

іменем України

23
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Сумської області у складі:

головуючого -
Смирнової Т.В.

суддів -
Данильченко Л.О.,  Ільченко О.Ю.

з участю
секретаря судового засідання - Пархоменко
А.П.

та осіб,  які беруть участь у справі - представника
відповідача П'яткової

О.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Охтирського міськрайонного суду від 04
вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до Відкритого акціонерного
товариства «Нафтопроммаш» про стягнення заробітної плати та моральної
шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

В липні
2007 року ОСОБА_1звернувся до суду з зазначеним позовом,  обґрунтовуючи свої вимоги тим,  що він з 1994 року по 3 липня 2007 року
працював сантехником на ВАТ
«Нафтопроммаш»,  але з жовтня 2006 року
йому не виплачувалась заробітна плата,
заборгованість по якій склала 4401, 44 грн. після зміни позовних вимог
позивач просив стягнути на його користь заборгованість по зарплаті у сумі 3588,
38 грн. Крім того,  позивач
зазначив,  що невиплатою заробітної плати
йому спричинена моральна шкода,  яку він
оцінює в 1600 грн.,  а також просив
стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 672 грн.

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду від 04 вересня 2007 року позов задоволено
частково.

Стягнуто
з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_1. заборгованість по заробітній платі в
розмірі 3588, 38 грн.,  моральну шкоду в
розмірі 350 грн. та судові витрати на правову допомогу в сумі 100 грн.,  а всього 4038 грн. 38 коп.

Стягнуто
з ВАТ «Нафтопроммаш» судовий збір в розмірі 51 грн. на користь держави та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1просить змінити рішення суду першої інстанції та
стягнути з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь позивача

витрати
на правову допомогу в розмірі 672 грн. Вважає,
що суд порушив норми матеріального і процесуального права та
неправомірно відмовив у стягненні цих витрат,
оскільки відповідач в даній справі не звільняється від сплати судових
витрат.

Також
апелянт зазначає,  що суд не провів
повного дослідження доказів,  і не
врахував,  що дві години ОСОБА_2 витратив
на підготовку та написання позовної заяви,
а також не врахував,  що він на
протязі 1, 5 години брав активну участь у судових засіданнях.

Вивчивши
матеріали справи,  перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги,  заслухавши пояснення
представника відповідача П'яткової О.С,
яка не згодна з доводами апелянта,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,  а рішення суду - зміні в частині розміру
витрат на правову допомогу з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  рішення
в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної
шкоди сторонами не оскаржується.

Однак з
рішенням у частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на
правову допомоги у розмірі 100 грн. погодитись не можна.

Відповідно
до ч. 1  ст.  88 ЦПК України,  стороні,
на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені
судові витрати. Відповідно до п. 2 ч.3
ст.  79 ЦПК України,  до судових витрат,  серед інших,
належать і витрати на правову допомогу.

Статтею
84 ЦПК України встановлено,  що
витрати,  пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права,  несуть сторони,  крім випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Ухвалюючи
рішення про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 100 грн.,  суд першої інстанції враховував час,  затрачений на складання позовної заяви,  на участь у судових засіданнях,  невелику складність справи.

Однак
колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції і
вважає,  що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини,  що мають значення
для справи.

Відповідно
до ч. 1  ст.  56 ЦПК України,  правову допомогу може надавати особа,  яка є фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

З
матеріалів справи вбачається,  що між
позивачем ОСОБА_1та фахівцем у галузі права ОСОБА_2було укладено угоду про
надання юридичної допомоги при ведення цивільної справи в суді (а.с. 4),  за надану юридичну допомогу позивачем
сплачено за квитанцією 672 грн. (а.с.  4-
зворот).

Апеляційному
суду апелянт надав відповідний документ,
якими підтверджується статус ОСОБА_2.
як фахівця у галузі права,  а
саме: копію диплому про вищу повну освіту за спеціальністю «Правоохоронна
діяльність»,  кваліфікацією юрист (а.с.
45).

Враховуючи
викладене,  колегія суддів дійшла
висновку,  що ОСОБА_2є фахівцем у галузі
права,  про що свідчить його диплом про
вищу юридичну освіту,  і за законом він
має право на надання правової допомоги.

З
укладеної між позивачем та ОСОБА_2.
угоди (а.с. 4) вбачається,  що
ОСОБА_2надавав правову допомогу саме як фахівець у галузі права,  а не як представник позивача.

Також
про це свідчать копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2(а.с.  14),  копія свідоцтва про сплату єдиного податку
(а.с.  15),  тобто вбачається,  що ОСОБА_2 офіційно і на постійній основі
займається таким видом підприємницької діяльності як надання юридичних послуг.

Таким
чином,  колегія суддів дійшла
висновку,  що є підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача витрат,
понесених ним в зв'язку оплатою правової допомоги фахівця в галузі
права.

Відповідно
до ч. 2  ст.  84 ЦПК України,  граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється законом.

На даний
час це питання врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня
2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат,  пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ,  і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

Так,  граничний розмір витрат,  пов'язаних з правовою допомогою стороні,  на користь якої ухвалено рішення у цивільній
справі у випадку,  якщо компенсація
сплачується іншою стороною,  не повинен
перевищувати суму,  що обчислюється з
огляду на те,  що зазначеній особі
виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Правова
допомога надавалась позивачу в липні - вересні 2007 року.

Відповідно
до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з відповідними
змінами,  розмір мінімальної заробітної
плати в період з 01 липня 2007 року по 01 жовтня 2007 року становив 440 грн.

Таким
чином,  виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 440 грн.,  за годину
роботи фахівця в галузі права виплачується 40% від 440 грн.,  що становить 176 грн.

З акту
приймання-передачі виконаних робіт із погодинним розрахунком вартості роботи
(а.с. 42),  вбачається,  що на підготовку позовної заяви,  її написання фахівцем ОСОБА_2.  затрачено дві години.

Апелянт
стверджує,  що позов складався у його
присутності,  і це не спростовано
відповідачем,  тому колегія погоджується
з тим,  що фахівцем витрачено 2 години на
підготовку та складання позову.

Однак
ствердження апелянта про те,  що
ОСОБА_2приймав участь у трьох судових засіданнях і затратив на це півтори
години,  спростовуються наявними у справі
протоколами судових засідань (а.с. 8,
21-22).

Так,  в даній справі відбулось всього два судових
засідання - попереднє судове засідання 21 серпня 2007 року (а.с. 8) та судове
засідання 04 вересня 2007 року (а.с. 21-22),
а не три,  як стверджує апелянт.

Крім
того,  вбачається,  що ОСОБА_2брав участь лише в одному судовому засіданні
04 вересня 2007 року,  яке тривало з 9-20
години до 10-00 години,  тобто ним було
затрачено всього 40 хвилин.

За таких
обставин,  колегія суддів не може
погодитись з погодинним розрахунком,  що
наданий апелянтом,  і вважає,  що час,
затрачений ОСОБА_2.  на участь у
судовому засіданні становить 40 хвилин,
а не півтори години.

Таким
чином,  загальний час роботи фахівця в
даній справі складає 2 години 40 хвилин (це приблизно 2, 67 години)

При
цьому граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40%
розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі
права,  тобто 176 грн. за одну годину
роботи.

Таким
чином,  виходячи з того,  що фахівцем у галузі права ОСОБА_2.  було затрачено 2, 67 години роботи для
надання правової допомоги ОСОБА_1.,  то
граничний розмір витрат на правову допомогу,
що підлягає стягненню з відповідача,
не може перевищувати 2, 67 год.
х 176 грн. = 469,  92 грн.

Позивач
просив стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в сумі
672 грн.,  однак дана сума перевищує
граничний

розмір
витрат,  тому колегія суддів вважає,  що позовні вимоги в цій частині підлягають
частковому задоволенню в сумі 469,  92
грн.

Таким
чином,  відповідно до п.1 ч. 1  ст.
309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині
розміру стягнутих витрат на правову допомогу,
з постановлениям в цій частині нового рішення про стягнення 469 грн. 92
коп.,  а не 100 грн.,  як визначив суд першої інстанції.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  307,  309,
313-314,  316 ЦПК України,  колегія суддів:

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Охтирського міськрайонного суду від 04 вересня 2007 року змінити в частині
розміру стягнутих витрат на правову допомогу.

Позовні
вимоги ОСОБА_1про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково та
стягнути з ВАТ «Нафтопроммаш» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у
розмірі 469 грн. 92 коп.,  а не 100 грн.,  як зазначив суд першої інстанції.

В іншій
частині рішення Охтирського міськрайонного суду від 04 вересня 2007 року в
даній справі залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.