Справа № 22ц-634/07                                 Головуючий у 1
інстанції - Пушкарчук
5                                                                                     Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
2007 року                                                                                            місто
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області
судді Сівчука С.І.
суддів Свистун
О.В.,  Подолюка В.А.
представників позивача ОСОБА_1.,  ОСОБА_2
відповідачівОСОБА_3.,  ОСОБА_4.
відповідачів ОСОБА_5. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про визнання права власності на
грошові вклади та їх стягнення за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_6 на
рішення Луцького міськрайонного суду від 30 травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6
звернулася в суд із позовом доОСОБА_3.,
ОСОБА_4. про визнання права власності на грошові вклади та їх
стягнення,  покликаючись на те,  що з 2000 року вона перебуває на роботі в
Італії де працює по даний час. По домовленості з братом ОСОБА_3 вона з 2002 року
почала передавати йому зароблені нею в Італії кошти,  з умовою,
що він ці кошти буде складати на рахунок у банку,  щоб мати змогу перезаключати договори з
банком,  оскільки банки такі договори
заключають на один рік. Крім того,  на
вихованні у батьків: ОСОБА_1. - залишилась дочка позивача і ОСОБА_3. повинен був
знімати відсотки,  а в разі необхідності
і кошти,  щоб давати батькам на утримання
дочки.

За
період з лютого 2003 року по березень 2005 року була накопичена сума в розмірі
75650 грн.,  що стверджується виписками з
банків по угодах,  по процентних
рахунках,  а також письмовими поясненнями
свідків.

Просить
стягнути з відповідачів 75650 грн.,
визнавши за нею право власності на грошові вклади.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 30 травня 2007 року у задоволенні позову
відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду із-за порушення норм
матеріального і процесуального права,
невідповідності висновків

суду
встановленим обставинам справи та ухвалити нове,  задоволивши позов повністю.

Вважає,  що суд порушив вимоги ст. 218 ЦК України,  оскільки сторонами правочину є вона та
відповідач ОСОБА_3,  який визнав її позовні вимоги. ОСОБА_4 стороною правочину
не являється.

Крім
того,  відповідач ОСОБА_4 не надала суду
доказів,  що вона та ОСОБА_3. за період з 9
вересня 2004 року по 25 листопада 2005 року заробили та зібрали кошти на
суму,  яку вона просить із них стягнути.

Заслухавши
доповідача,  пояснення представників
позивача ОСОБА_1.,  ОСОБА_2,  відповідачівОСОБА_3.,  ОСОБА_4. та її представника ОСОБА_5.,  перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення,  а рішення суду - до
скасування з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що позивач ОСОБА_6 проживає у ОСОБА_7
АДРЕСА_1 та працює надомною робітницею. Згідно сертифікації про заробіток,  ОСОБА_6 за 2002 рік заробила 6000 євро,  за 2003 рік - 5710 євро.

Отже,  судом встановлено,  що позивач проживає та працює в Італії
тривалий час,  що підтвердили в судовому
засіданні як представники позивача,  так
і відповідачі по справі,  зокрема ОСОБА_3. та ОСОБА_4

Крім
того,  судом встановлено,  що між позивачем ОСОБА_6. та відповідачем
ОСОБА_3 було укладено усну угоду,  що
ОСОБА_6 надає зароблені нею кошти ОСОБА_3 (своєму брату),  а останній відкриває рахунки в банках та заключає
угоди на відкриття рахунків на своє ім'я,
щоб мав можливість знімати відсотки та в разі необхідності вклад,  оскільки на вихованні батьківОСОБА_3. та
ОСОБА_6. залишилася дочка останньої.

Із наданих позивачем виписок по угодах вбачається,  що з лютого 2003 року по березень 2005 року
відповідач ОСОБА_3. укладав
угоди про відкриття рахунків  у   ВАТ   «Кредобанк»   на   загальну   суму
73226   грн.   00   коп.,    а   в
Укрпромбанку - на суму 2424 грн. Всього на загальну суму 75650 грн.

Судом встановлено,  що всі вказані
позивачем угоди та розмір вкладів

визнав відповідач ОСОБА_3. Відповідач ОСОБА_4 заперечуючи вимоги

позивача,  зазначила в своїх
запереченнях (а.с. 46-48),  що із
чоловіком,  відповідачем по справі
ОСОБА_3 укладали угоди на відкриття рахунків в Укрсиббанку та Укрпромбанку. ВАТ
«Кредобанк» відповідач
ОСОБА_4 не вказала і не змогла надати суду доказів щодо грошових вкладів на
суму,  на яку просить визнати право
власності позивач ОСОБА_6

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Крім
того,  надані позивачем докази,  зокрема копії виписок із угод про відкриття
рахунків,  підтверджуються поясненнями
відповідачівОСОБА_3. та письмовими   поясненнями   ОСОБА_7.
(а.с.   36),    ОСОБА_8
(а.с.   37).

Відповідач
ОСОБА_4 не спростувала доводів позивача. Покликання ОСОБА_4.,   що всі
кошти  зібрані  нею за час спільного  сумісного
проживання  із

відповідачем
ОСОБА_3,  оскільки    вони
зареєстрували    шлюб 03.09.2004
року та проживали однією сім'єю до 15 листопада 2005 року (один рік і майже три
місяці) безпідставні,  так як в судовому
засіданні встановлено,  що зібрані на
спірних вкладах кошти поступили на рахункиОСОБА_3. до реєстрації шлюбу із
ОСОБА_4.

Таким
чином,  із висновком суду першої
інстанції,  що депозитні рахунки,  на яких зберігалася спірна сума коштів,  є об'єктом спільної сумісної власності
подружжя,  погодитись не можна по
вищевстановлених обставинах справи.

Відповідно
до ч. 1 ст. 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової форми правочину,  яка встановлена законом,  не має наслідком його недійсність,  крім випадків,  встановлених законом. Заперечення однією із
сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може
доводитись письмовими доказами,  засобами
аудіо-,  відеозапису та іншими доказами.

Як
встановлено в судовому засіданні сторони правочину - ОСОБА_6 та ОСОБА_3. не заперечували
вчинення ними правочину та визнали його в повному об'ємі.

Законом
України «Про власність» передбачено,  що
власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права,  хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Оскільки
ОСОБА_6 передала ОСОБА_3 зароблені нею кошти на підставі усного договору щодо розпорядження
ними,  про що визнали обоє у судових
засіданнях,  тому колегія суддів
приходить до висновку,  що за ОСОБА_6.
слід визнати право власності на ці кошти,
а саме на 75650 грн.

Таким
чином,  із-за невідповідності висновків
суду встановленим обставинам справи рішення суду першої інстанції слід
скасувати і ухвалити нове рішення,
задоволивши позов частково.

Судом
встановлено,  що подружжяОСОБА_3. та
ОСОБА_4 коштами,  які належать ОСОБА_6.
не користувались,  тому підстав для
стягнення оспореної суми із відповідачів судом не встановлено. В цій частині
позовних вимог слід відмовити.

Керуючись
ст.ст. 307,  309,  316,
60 ЦПК України,  ст. ст. 218,  392 ЦК України,  Закону України «Про власність»,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення
Луцького міськрайонного суду від 30 травня 2007 року скасувати,  ухвалити нове рішення.

Позов
задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_6 право власності на грошові вклади ОСОБА_3,  які знаходяться у ВАТ «Кредобанк» по угодах №
2670/14/08427,  № 2630/14/03965,  № 2630/14/04123,  № 2630/14/04446,  № 2630/14/04902,  № 2630/14/07847,  № 2630/14/07849,  № 2630/14/06167,  № 2630/14/06763,  № 2630/14/08106,  № 2630/14/08185 та Укрпромбанку по угодах №
2638/064001,  № 2635/064001
на загальну суму 75650 грн.

В решті
позову відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.