УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року                                                      м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Григор'євої Л.І.,

суддів:              Барсукової
В.М.,
Гуменюка В.І.,

Данчука
В.Г.,           Косенка В.Й., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Тернівці Дніпропетровської області про відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о
в и л а:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1, звернувшись до
суду з указаним позовом, зазначав, що він тривалий час працював на підземних
роботах у вугільній промисловості. Згідно висновку МСЕК від 30 січня 2003 року
він визнаний інвалідом 3 групи з втратою 60% професійної працездатності.
Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача 75000 грн. моральної
шкоди.

Рішенням Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від  24 листопада
2006 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь
позивача 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 квітня 2007 року зазначене рішення суду скасовано, постановлено
нове, яким позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь
позивача 120 грн. на відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позовних
вимог відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1978 року працював на підприємствах
вугільної промисловості.

Як убачається з матеріалів справи (а.с.73) 12 лютого 1996 року позивача
вперше визнано інвалідом 3 групи з втратою 60% професійної працездатності з
наступним переоглядом, після чого позивач продовжував працювати і лише 1 червня
1999 року був звільнений за станом здоров'я (а.с.11).

Згідно висновку МСЕК від 30 січня 2003 року
позивач вдруге визнаний інвалідом 3 групи з втратою 60% професійної
працездатності безстроково.

За таких обставин апеляційний суд, скасовуючи рішення міського суду та
задовольняючи частково позовні вимоги, правильно виходив з того, що спірні
правовідносини виникли до 2001 року, а тому вони регулюються Законом України
“Про охорону праці” та Правилами відшкодування власником підприємства, установи
і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням
ним трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Оскільки рішення апеляційного суду відповідає
вимогам закону і зібраним в справі доказам, колегія суддів не вбачає підстав
для його скасування.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від     24 квітня 2007 року - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                 В.М.
Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Г.
Данчук

В.Й.
Косенко