Справа
№33ц-174кс/07 Категорія
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

01 червня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

Буренкової К.О., Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м.
Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 доОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 29
вересня 2004 р. та
ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2005 p.,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2003 р.ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
дарування ½  частини жилого будинку №24 по вул.
Чугуївській в м. Кіровограді, укладеного 01 листопада 1995 р. між ОСОБА_5 та
відповідачкою.

Оскільки в наступному, 05
листопада 2003 p., ОСОБА_2
подарувала ту ж частину будинку ОСОБА_3.,
а остання вже 01 грудня 2003 р. подарувала ту
ж нерухомість ОСОБА_4, то позивачка просила суд визнати всі вказані договори
дарування недійсними.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 вересня 2004 p., залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2005 р., в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзіОСОБА_1 просить скасувати ухвалені по
справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних
вимог, посилаючись на неповне з'ясування судами обставин справи, невірну оцінку
зібраних доказів, неправильне застосування норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що підстави
для перегляду оскаржених судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що в період шлюбу позивачки з ОСОБА_5. вони побудували
спірний будинок. В 1992 році шлюб між ними було розірвано.

Рішенням Ленінського районного суду від 20 жовтня 1995 р. вказаний будинок
був поділений між позивачкою та її колишнім чоловіком по ¼
частині кожному та визначений порядок користування земельною ділянкою,
закріпленою за цим будинком.

01 листопада 1995 р. ОСОБА_5., за
нотаріально посвідченим договором, подарував свою частину зазначеного будинку
ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер.

Постановою Президії Кіровоградського обласного суду від 16 травня 2001 р. вказане
рішення місцевого суду про поділ будинку та визначення порядку користування
земельною ділянкою скасоване, а справа була направлена на новий розгляд до того
ж суду. За клопотанням спадкоємців ОСОБА_5, як його правонаступників, ухвалою
місцевого суду від 23 червня 2004 р. провадження
по цій справі було закрито.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд, з
урахуванням фактичних обставин справи, правильно виходив з того, що станом на 01 листопада 1995 р. рішення
районного суду про визнання за ОСОБА_5. права власності на ½  частину спірного будинку було чинним, тобто
мало силу закону. Тому відсутні підстави для визнання недійсним договору
дарування покійним належної йому частки нерухомого майна ОСОБА_2

В зв'язку з відповідністю вимогам закону (ст. 48 ЦК України 1963 р.) першого
договору дарування 1/2 вказаного
будинку, відсутні підстави для скасування наступних договорів дарування тієї ж
власності.

Встановивши зазначені обставини справи та надавши їм вірну правову оцінку,
районний суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд правильно погодився з висновками суду першої інстанції та
залишив його рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені
з додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а також
відсутні передбачені ч. 1
ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 332,
336 ЦПК України та Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про
судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних
справ" від 22 лютого 2007 року, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 29 вересня 2004 р. та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2005
p., - залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.