УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
травня 2007 року                                                                               м.  Вінниця

Колегія  суддів
Судової  палати  з
цивільних  справ  Апеляційного
суду Вінницької області у складі:

Головуючої:
Щолокової О.В.,  Суддів : Якути
О.І.,  Міхасішина І.В.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ
фірма «Одяг» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,  за касаційною скаргою директора
ТОВ «Фірми Одяг» Євпака В.І. на рішення апеляційного суду Житомирської області
від 25 листопада  2004 року,

встановила:

ОСОБА_1.
звернулась до суду з даним позовом,  в
якому зазначала,  що тривалий час
працювала у відповідача,  а останнім
часом перед звільненням на посаді начальника фінансово-економічного відділу.
Наказом виконуючого обов»язки директора фірми від 21.12.2000 року її було
звільнено з роботи за  ст.  41 п. 1 КЗпП України. Звільнення вона вважає
незаконним з тих підстав,  що рішення про
звільнення було прийняте особою не уповноваженою на це,  під час її тимчасової непрацездатності з
порушенням норм трудового законодавства. Просить поновити її на роботі,  стягнути з відповідача заробітну плату за час
вимушеного прогулу,  моральну шкоду,  при цьому збільшивши розмір останньої до
15000 грн. та витрати по оплаті допомоги адвоката.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 04 червня 2004 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа №33ц - 191 кс/07   Категорія: 2         Головуючий у суді першої інстанції
ГаласюкР.А.

Доповідач:
Щолокова О.В.

Рішенням
апеляційного суду Житомирської області від 25 листопада 2004 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення,  яким поновлено ОСОБА_1. на посаді начальника
фінансово-економічного відділу ТОВ «Фірма Одяг» з 21 грудня 2000 року. Стягнуто
з відповідача на користь позивачки 7278, 96 грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  1000 грн. на
відшкодування моральної шкоди та 89, 79 грн. державного мита на користь
держави.

В обгрунтування
касаційної скарги відповідач посилається на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права,  в
зв»язку з чим ставить питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції
та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду рішення апеляційного суду відсутні,
виходячи з наступного.

Апеляційним
судом встановлено,  що позивачка
працювала у відповідача з 1972 року на різних посадах.

У 1990
році вона була призначена на посаду заступника головного бухгалтера,  а у 1999 році на неї тимчасово було покладено
виконання обов»язків головного бухгалтера . З 03 січня 2000 року позивачка була
призначена на посаду начальника фінансово-економічного відділу,  але як вбачається з матеріалів справи,  фактично продовжувала виконувати і обов»язки
головного бухгалтера,  оскільки інший
працівник на цю посаду прийнятий не був.

21
грудня 2000 року ОСОБА_1. була звільнена з роботи за п.1 ч. 1  ст.  41
КЗпП України за невиконання розпоряджень в.о. директора - відмову надати йому
звіт про роботу підприємства та передати печатку.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову
апеляційний суд виходив з того,  що
позивачка в дійсності працювала на посаді начальника фінансово-економічного
відділу і була звільнена саме з цієї посади,
що підтверджено бе33аперечними доказами (а.с,  5,  7,  9,
25,  26,  90,
145,  146,  207,
322).

А тому
відповідно до положень п.1 ч.1  ст. 41
КЗпП України ОСОБА_1. не могла бути звільнена з роботи за одноразове грубе
порушення трудових обов»язків,  незалежно
від характеру такого порушення.

Крім того
позивачка була звільнена з роботи в період тимчасової непрацездатності,  тобто з порушенням вимог ч.3  ст.  40
КЗпП України,  оскільки 21.12.2000 року
(в день звільнення) була госпіталізована в ТМО № 1 м.  Житомира,
а її непрацездатність з цього дня підтверджена листками тимчасової
непрацездатності (а.с.  218,  10).

Оскільки
ці обставини не були враховані судом першої інстанції при постановленні рішення
,  а докази,  на які послався районний суд в обґрунтування
своїх висновків,  зазначених обставин не
спростовують,  апеляційний суд
обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1. про поновлення на посаді начальника
фінансово-економічного відділу ТОВ «Фірма Одяг» та задовольнив вимоги.

Доводи
касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги виходячи з наступного.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу,  про перевагу одних доказів
над іншими.

Згідно
ч. 2  ст.
324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,  а
також відсутні передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов»язкового
скасування судового рішення.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновок суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332, 336 ЦПК України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької області,
-

ухвалила:

Касаційну скаргу
директора ТОВ «Фірми Одяг» Євпака В.І.
відхилити.

Рішення   апеляційного суду Житомирської області від
25 листопада   2004 року залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.