Справа № 22-1786/2007
року      Головуючий у 1 -й інстанції -
- 23                               Доповідач
в апеляційній інстанції - Курій Н.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого -
Зубарєвої К.П.

суддів:
Штефаніци Ю.Г.,  Курій Н.М.

при секретарі
Титаренко К.В.

з участю
ОСОБА_1,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.  Львова від 23 квітня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Личаківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2007 року відмовлено у
позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за
безпідставністю вимог.

Рішення
оскаржила позивачка,  вважає,  що судом порушено норми матеріального та
процесуального права і рішення ґрунтується на висновках,  що не відповідає обставинам справи.

Зазначає,  що відмовляючи в задоволенні позовних вимог
суд виходив з того,  що нею не доведено
вини відповідачки у спричинені їй матеріальних збитків внаслідок залиття
квартири та відсутності правових підстав у відшкодуванні моральної шкоди.
Вказує,  що як доказ про підтвердження
залиття квартири відповідачкою в квітні 2006 року і заподіяння таким чином
матеріальної та моральної шкоди представлені акти,  складені комісією ЛКП «№ 500»,  з зазначенням причини залиття - халатне
відношення відповідачки до водозапірної арматури,  що також підтвердили свідки - члени комісії
ЛКП «№ 500»,  тому не виникало ніяких
сумнівів і потреби з боку позивачки на проведення експертизи,  а при запереченні представником відповідача
факту залиття і його причини відповідно до
ст. 60 ЦПК України лягав обов'язок проведення такої експертизи на
відповідача. Вважає,  що необгрунтованим
є висновок суду про те,  що представлені
нею акти не можуть бути доказом вини відповідачки у залитті квартири,  бо цей висновок суперечить в подальшому
висновку суду про наявність слідів залиття її квартири при огляді працівниками
ЛКП « № 500» і ствердження ними як свідками цієї обставини в судовому
засіданні. Суд залишив поза увагою ту обставину,  що відповідачка в судовому засіданні визнала
частково позовні вимоги на суму 1000 грн.,
що відповідно до ч.1  ст. 61 ЦПК
України є безспірним доказом її позовних вимог і не потребує додаткового
доказування. Суд,  відмовляючи в
позові,  та не заперечуючи факт
залиття,  виходив з відсутності причини
попадання вологи в квартиру позивачки,
проте не врахував,  що квартира
відповідачки розташована над квартирою позивачки і з приводу будь - яких
несправностей у її квартирі відповідачка не зверталася у відповідні
служби,  про що суду були представлені
відповідні довідки. Зазначає в апеляційній скарзі,  що якщо суд,
не приймаючи до уваги ці довідки,
вважав причиною залиття інші неполадки,
за які відповідає ЛКП «№ 500»,  то
повинен був залучити до участі у справі як третю особу ЛКП « № 500»

Рішення
просить скасувати як незаконне,
необгрунтоване й ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення позивачки на підтримання доводів апеляційної скарги,  перевіривши в межах доводів апеляційної
скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції,  матеріали справи та
доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
1166 ЦК України
шкода,  завдана майну фізичної або
юридичної особи,  відшкодовується в
повному обсязі особою,  яка її
завдала,  а особа,  яка завдала шкоди,  звільняється від її відшкодування,  якщо вона доведе,  що шкоди завдано не з її вини

Відповідно
до  ст.
ст.  23,  1167 ЦК
України,  особа має право на
відшкодування моральної шкоди,  завданої
внаслідок порушення її прав та відшкодовується особою,  яка її завдала,  за наявності її вини.

Судом
першої інстанції вірно встановлено факт наявності слідів залиття в у ванній
кімнаті та кухні квартири АДРЕСА_1,  що
належить позивачці на праві приватної власності,  що відбулися у квітні 2006 року та розмір
спричиненої позивачці матеріальної шкоди в сумі 745 грн..,  що підтверджено висновком про вартість
нанесених збитків /а.с. 8-14/

Проте,  висновок суду про відмову в позові з підстав
не доведення позивачкою вини відповідачки в спричиненні матеріальних збитків
колегія суддів вважає передчасним,  та
таким,  що зроблений без дослідження всіх
обставин справи та залучення кола всіх осіб,
права і інтереси яких порушуються.

У
відповідності ж до  ст. 20, 21,  25 Закону України „Про житлово-комунальні
послуги" саме на балансоутримувачів та комунальні підприємства,  як суб'єктів господарювання,  предметом діяльності яких є надання
житлово-комунальних послуг споживачу,
покладено обов'язок здійснювати контроль за технічним станом інженерного
обладнання будинків,  квартир,  приміщень,
утримувати в належному технічному стані,
здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових
мереж,  вживати заходів щодо ліквідації
аварійних ситуацій.

Таким
чином,  даний спір суду слід було
вирішувати із залученням Львівського комунального підприємства «№ 500»,  чого судом першої інстанції зроблено не було
й таким чином судом допущено порушення норм процесуального права,  яке відповідно до п.4 ч. 1  ст.
311 ЦПК України є підставою для обов'язкового скасування рішення з
направленням справи на новий розгляд.

За таких
обставин колегія суддів вважає,  що
рішення суду,  при постановленні якого
порушені норми процесуального права,  не
може залишатися в силі й підлягає скасуванню,
а справа - направленню на новий розгляд.

При
новому розгляді справи суду слід врахувати наведене,  більш повно з'ясувати обставини справи,  доводи та заперечення обох сторін і всебічно
перевірити всі обставини справи,  та в
залежності від встановленого,  вимог
закону вирішити спір.

Керуючись п.5
ч.1  ст. 307,  п.4 ч.1
ст. 311,   ст.  ст. 313-315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Личаківського районного суду м.  Львова
від 23 квітня 2007 року скасувати,  а
справу направити на новий розгляд в той же суд першої інстанції іншим суддею.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двох місяців шляхом
подання на неї касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.