Справа № 22-ц-793                                            Головуючий у 1 -й інстанції Лобко А.В.
44                                                        Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

іменем      України

12 липня
2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-  МасловаВ.О.

суддів                              -  Криворотенка В.І.,  Гагіна М. В.

з участю
секретаря судового засідання - Чуприни В.І. та осіб,   які
беруть участь у справі - апелянта ОСОБА_1,  її представника ОСОБА_2,  прдставника позивача-ОСОБА_3,  представника ТУ Держнаглядохоронпраці -
ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2006 року

у справі
за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми
до приватного виробничо-комерційного підприємства "Сталекс",  Територіального управління
Держнаглядохоронпраці України в Сумській області,  ОСОБА_5,
ОСОБА_1 про визнання недійсними актів про нещасний випадок на
підприємств

встановила:

Позивач,  звернувшись до суду з позовом,  просив визнати недійсними складені на ОСОБА_5
і ОСОБА_1 акти за формою Н-1 №1 та №2 від 11.10.2005 року,  оскільки вказана ДТП сталася з
відповідачами не при виконанні трудових обов'язків.

Рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2006 року позовні вимоги
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми
задоволено.

Визнано
недійсними акт за формою Н-1 про нещасний випадок на підприємстві,  пов"язаний з виробництвом №1 від 11
жовтня 2005 року відносно ОСОБА_5 і акт за формою Н-1 про нещасний випадок на
підприємстві,  пов"язаний з
виробництвом №2 від 11 жовтня 2005 року відносно ОСОБА_1

Стягнуто
з ПВКП "Сталекс",
Територіального управління Держнаглядохоронпраці України в Сумській
області,  ОСОБА_5,  ОСОБА_1 в дольовому порядку на користь
держави 8 грн. 50 коп. судового збору,
тобто по 2грн. 12 коп.3 кожного.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  неповне з"ясування обставин,  що мають значення для справи,  просить скасувати це рішення та прийняти нове,  яким відмовити позивачеві в задоволенні
позовних вимог. При цьому зазначає,  що
висновок суду про використання транспортного засобу після закінчення робочого
часу прямо протирічить вироку Ковпаківського районного суду м. Суми по
кримінальній справі № 1-288/05 по обвинуваченню водія ОСОБА_5 в якому
зазначено,  що вказана ДТП сталася в межах
робочого часу.

Вирішуючи
спір суд першої інстанції виходив з того,
що нещасний випадок з ОСОБА_1 стався за межами встановленого на
підприємстві робочого часу з використанням транспортного засобу підприємства в
особистих цілях,  а тому повинні були
складені акти форми НПВ.

Судом першої інстанції
встановлено,  що 29.12.2004 року близько
18-00 год. ОСОБА_5,  керуючи автомобілем ЗАЗ-110247,  держномер НОМЕР_1,  власником якого на підставі договору оренди є
ПВКП "Сталекс" рухався по вул.
Засумська від центру м. Суми. При наближенні до перехрестя з вул.  Калініна,
що є головною по відношенню до вул. Засумська,  на нерегульованому перехресті нерівнозначних
доріг ОСОБА_5,  нехтуючи безпекою
дорожнього руху,  в порушення вимог
п.п.1.3,  1.5,  2.3"б",  16.11,
33 Правил дорожнього руху,  не
виконавши вимоги дорожнього знаку "Проїзд без зупинки заборонено",  не переконавшись в безпечності своїх дій
виїхав на перехрестя,  де допустив
зіткнення з автомобілем ЗІЛ 433362 держномер НОМЕР_2,  що належить ТОВ "Орбіта" і який
рухався по вул.  Калініна в м. Суми. В
результаті ДТП водій
ОСОБА_5 та комерційний агент ПВКП "Сталекс" ОСОБА_1,  що знаходилась в автомобілі були травмовані.

Вироком
Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.07.2005 року ОСОБА_5 був визнаний
винним у вчиненні злочину,
передбаченого  ст. 286 ч.2 КК
України.(а.с. 59-60).

В ході
спеціального розслідування даного нещасного випадку були складені акти про
нещасний випадок на підприємстві,
пов"язаний з виробництвом за формою Н-1 №1 від 11.10.2005 року
відносно ОСОБА_5 та №2 від 11.10.2005 року відносно ОСОБА_1 (а.с. 5-8).

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
ОСОБА_1,  яка підтримала скаргу з мотивів
в ній викладених,  представника
позивача,  який заперечує проти скарги та
вважає рішення суду вірним,  інших
сторін,  дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції,  колегія суддя! вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У
відповідності до п.3 ч.1  ст. 215 ЦПК
України суд,  постановляючи рішення,  повинен встановити чи були порушені,  не визнані або оспорені права,  свободи чи інтереси,  за захистом яких особа звернулася до суду.

Проте дана
вимога закону залишилася поза увагою суду.

Відповідно
до ч.б  ст. 13 Закону України "Про
загальнообов"язкове соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" факт нещасного випадку на
виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку,  затвердженому Кабінетом Міністрів
України,  відповідно до Закону України
"Про охорону праці".

Питання
розслідування нещасного випадку на виробництві згідно з Законом України
"Про охорону праці" відноситься до сфери організації здорових і
безпечних умов праці на підприємстві,  а
не до сфери регулювання питань соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві.

Статтею
55 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" передбачено право виконавчих органів Фонду звертатися до
суду за вирішенням спорів щодо сум страхових внесків,  розміру шкоди та прав на її
відшкодування,  накладення штрафів та з
інших питань,  але факт нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання,
який пов"язаний з виробництвом не може бути оскаржений Фондом (його
регіональними відділеннями).

Порядок
розслідування та ведення обліку нещасних випадків,  професійних захворювань і аварій на
виробництві (далі - Порядок),
затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1112 від 25.08.2004
року не містить норм,  які б надавали
права робочим органам Фонду на оскарження актів форми Н-1,  Н-5 (або форми НПВ).

Відповідно
до п.59 цього Порядку право на оскарження змісту актів форми Н-5,  Н-1 (або форми НПВ) мають роботодавці,  потерпілий або члени його сім"ї чи
особа,

яка
представляє його інтереси. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному
трактуванню не підлягає. Фонд не належить до числа осіб,  яким надано право оспорювати зміст актів
зазначених форм.

Пункт 58
Порядку передбачає,  що у разі незгоди з
висновками спеціальної комісії щодо обставин та причин нещасного випадку
керівник Держнаглядохоронпраці або його територіального органу має право
призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування такого випадку
спеціальною комісією в іншому складі і за результатами її роботи скасувати
висновки попередньої спеціальної комісії. Таким , .чином,  законодавством визначено конкретний механізм
щодо оскарження обставин та причин нещасного випадку.

Аналізуючи
викладене вище законодавство та беручи до уваги обставини справи,  колегія судців приходить до висновку,  що складанням актів за формою Н-1 відносно
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та підтвердженням фактичних обставин нещасного випадку на
виробництві на сьогодні не зачіпаються і не порушуються права Фонду в тому
числі і права позивача в справі,  а тому
підстав для задоволення його вимог колегія суддів не вбачає.

Посилання
представника позивача ОСОБА_3 на можливе порушення прав Відділення виконавчої
дирекції Фонду,  внаслідок складання
актів Н-1 відносно ОСОБА_5 і ОСОБА_1 в майбутньому,  не може бути на сьогодні підставою для
задоволення позовних вимог.

Оскільки
місцевий суд допустив неправильне застосування норм матеріального права та
зробив висновок,  що не відповідає
обставинам справи,  колегія суддів
вважає,  що на підставі  ст. 309 ч.1 п.3, 4 ЦПК України рішення суду
необхідно скасувати в повному обсязі і постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

На
підставі ч.3  ст. 303 КПК України та
враховуючи неправильне застосування судом норм матеріального права,  колегія суддів вважає за можливе вийти за межі
доводів апеляційної скарги та переглянути рішення суду як відносно акту Н-1 за
№1 від 11.10.2005 року так і відносно акту Н-1 за №2 від 11.10.2005 року.

Керуючись  ст.
ст.  303 ч.3,  307 ч.1 п.2,
309ч.1 п.3, 4,  313,  314 ч.2,
316 ЦПК України,  колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати
рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2006 року в даній
справі.

В
задоволенні позову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Суми до приватного виробничо-комерційного підприємства
"Сталекс",  Територіального
управління Держнаглядохоронпраці України в Сумській області,  ОСОБА_5,
ОСОБА_1 про визнання недійсними актів про нещасний випадок на
підприємстві за №1 від 11 жовтня 2005 року відносно ОСОБА_5 та за №2 від 11
жовтня 2005 року відносно ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.