АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

11 липня
2007 року                                                                                              м.  Чернівці

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької
області у складі:

головуючого:
Перепелюк Л.М.

суддів:
Височанської Н.К.,  Одинака О.О.

секретар:
Брензило В.В.

за
участю: позивачки ОСОБА_1,  її представника ОСОБА_5,
відповідачки ОСОБА_2,
представників відповідача ОСОБА_3. -ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_4про визнання недійсним договору дарування житлового
будинку за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 30 травня 2007 року,
-

встановила:

У травні
2006р. ОСОБА_8  звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_3. про
визнання недійсним договору дарування житлового будинку,  розташованого поАДРЕСА_1

Посилалась,  на те,
що зазначений договір уклала 8 травня 2003р. внаслідок помилки,  оскільки була впевнена,  що укладає договір довічного утримання. До
укладення договору,  між нею,  її сином та донькою ОСОБА_2 була досягнута
домовленість,  що вони будуть доглядати
за нею. Внаслідок того,  що донька
виїхала до своєї сім'ї в Грузію,  то
матеріальне забезпечення та постійний догляд за нею повинен був здійснювати її
син ОСОБА_4,  взамін чого мав отримати у
власність Vi житлового будинку. Нічого не підозрюючи та повністю
довіряючи сину,  вона підписала договір.
Проте,  син позивачки не підписував
договір,  а підписав

Справа
№22ц-541 2007 р.                                               Головуючий
у І інстанції

Категорія:
11/13                                                                         ЛитвинюкІ.М.

Доповідач:
Перепелюк Л.М.

її неповнолітній онук,  хоча бажання
подарувати Vi житлового будинку внукові у неї не було.

Вказувала,  що після підписання вказаного договору
відношення сина до неї стало поганим,
він не забезпечував її продуктами харчування,  ліками,
систематично його сім'я влаштовувала скандали. Тому просила визнати
угоду недійсною.

Ухвалою
Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 травня 2007р. до участі
у справі як правонаступника після смерті позивачки ОСОБА_8  допущено ОСОБА_1,  яка повністю підтримала позовні вимоги.

Рішенням
Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 травня 2007 року у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу,  в якій просить
скасувати рішення суду,  прийняти нове
рішення,  яким визнати недійсним договір
дарування житлового будинку та застосувати наслідки недійсності договору.

Вважає,  що рішення суду постановлене з порушенням
норм матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Суд не взяв до
уваги та не дав належної оцінки показам свідків. У рішенні суд посилається лише
на пояснення однієї сторони.

На думку
апелянта позивачка ОСОБА_8  дійсно
допустила помилку при укладенні оспорюваного договору,  вважаючи,
що останній за своєю правовою природою є договором довічного утримання.

В
запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає,  що рішення суду є законним,  постановленим з дотриманням норм
матеріального та процесуального права. Просить відхилити апеляційну
скаргу,  рішення суду залишити в силі.

Колегія
суддів,  заслухавши суддю-доповідача про
зміст оскаржуваного рішення суду,  доводи
апеляційної скарги,  вислухавши пояснення
сторін,  перевіривши матеріали
справи,  вважає,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку,  який ґрунтується на матеріалах справи та
нормах матеріального права.

Так,  в судовому засіданні судом першої інстанції
було встановлено,  що ОСОБА_8дійсно
укладала договір дарування житлового будинку на ОСОБА_3. та ОСОБА_2 по 1/2 на
кожного і договір дарування було укладено вдома у дарувальника,  оскільки вона була людиною похилого віку та
важко пересувалася у зв'язку з тим,  що
хворіла на варикоз нижніх кінцівок. Позивачем не представлено доказів та не
доведено,  що ОСОБА_8  внаслідок стану свого здоров'я не могла
розуміти значення своїх дій та вчинюваного нею правочину.

В судовому
засіданні суду першої інстанції ОСОБА_8
чітко вказала,  що подарувала
будинок внуку та дочці і знала,  що
підписує договір дарування. Зміст договору їй зачитував нотаріус.

Судом першої
інстанції встановлено,  що на укладення
договору дарування у сторін було взаємне волевиявлення. Це ж підтвердила свідок
ОСОБА_9,  яка пояснила суду,  що ОСОБА_8
завжди казала,  що «перепише»
будинок на онука та доньку.

Крім
того,  з показів свідка ОСОБА_10. -
нотаріуса,  яка посвідчувала договір
дарування видно,  що ОСОБА_8  було роз'яснено,  що укладається договір дарування,  а не договір довічного утримання з
ОСОБА_2,  яка на той час проживала в м.
Тбілісі,  та з неповнолітнім на той час
ОСОБА_3,  який не мав самостійного
заробітку. ОСОБА_8  зачитувала
договір,  під час його посвідчення їй
роз'яснювались наслідки укладення даної угоди,
вона все розуміла,  однак
наполягала саме на укладенні договору дарування. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12теж
підтвердили,  що здійснюючи ремонтні
роботи в спірному будинку ОСОБА_8  вона
говорила,  що будинок подарувала
внукові,  щоб він мав де жити,  а другу половину дочці. Про догляд вона
нічого не говорила. Між ОСОБА_8 ,
невісткою та сином стосунки були нормальні. За проведену роботу
розраховувався ОСОБА_4

З
показів свідка ОСОБА_13 ,  який проводив
газифікацію будинку по АДРЕСА_1,
видно,  що ОСОБА_8  говорила,
що хату вона дарує молодшому внукові,
він там буде жити. Замовляв роботи та розраховувався за них ОСОБА_4

Таким
чином,  посилання позивачки на те,  що договір дарування був вчинений внаслідок
помилки,  а також твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
відсутність у ОСОБА_8  волевиявлення на
відчуження половини будинку,
спростовуються вищезазначеними доказами та матеріалами справи. Правочин
укладено за волевиявленням ОСОБА_8  це
волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі.

Надуманими
та такими,  що не підтверджуються
належними доказами,  є твердження
апеляційної скарги щодо того,  що ОСОБА_8  укладала з відповідачами договір
дарування,  помиляючись щодо його
наслідків та будучи неграмотною. Такі твердження спростовуються наведеними вище
доказами та об'єктивними обставинами,
яким судом І інстанції дана правильна оцінка. Зокрема,  що ОСОБА_8до виходу на пенсію працювала
продавцем,  що виключає її
неграмотність,  а дочка позивачки
ОСОБА_2,  на час укладення договору
дарування постійно проживала в Грузії,
що виключало можливість здійснювання нею догляду за позивачкою при
укладенні договору довічного утримання.

Судом першої
інстанції в повному об'ємі досліджено представлені   -докази
та   дано   їм
вірну   юридичну   оцінку
у   відповідності   до
норм матеріального та процесуального права.

За таких
обставин,  підстав для скасування
судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1
ч.1  ст. 307,   ст. 308 НІЖ України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 травня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.