УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року квітня місяця 16 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді   Яковенко Л.Г.

суддів:   Синельщікової О.В. Куриленка О.С.

при
секретарі   Урденко Г.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ квартири, визнання права власності,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_2 на рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від
12 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня
2006 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ квартири, визнання права власності
відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивачка в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього
сина ставить питання про скасування рішення суду і просить ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на
те, що рішення суду незаконне і необгрунтоване, ухвалено порушенням норм
матеріального і процесуального права. Вказує, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для справи, і висновки суду не відповідають
обставинам справи. Вважає, що оскільки спірна квартира придбана з відповідачем
на сумісні грошові кошти, отримані від продажу приватизованої квартири, то
спірна квартира є їх сумісною власністю, отже згідно зі статтею 372 Цивільного
кодексу України вони мають право на поділ квартири, виділ часток і визнання
права власності на ці частки. Посилається на те, що судом було порушено вимоги
частини 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України. Не згодна з
висновком суду про те, що нею не було надано доказів того, що вона разом з
сином вкладала гроші на придбання спірної квартири, оскільки вона заявляла
клопотання про витребування доказів, однак суд, порушивши вимоги статті 137
Цивільного процесуального кодексу України, їх не витребував.

Заслухавши
суддю-доповідача, сторін, представника позивачки, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Справа №
22-ц-1797/2007 р.               Головуючий в першій інстанції Горюнова
Л.І.

Доповідач   Синельщікова О.В.

Відмовляючи
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що
позивачка не представила суду доказів тому, що на придбання спірної квартири
були витрачені гроші від продажу квартири, яка була приватизована сторонами по
справі та їх неповнолітнім сином. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що
немає підстав для визнання права власності по 1/3 частці квартири за
позивачкою, відповідачем і їх сином. Крім того, суд виходив з того, що згідно з
плануванням квартиру не можливо поділити по 1/3 частці на кожного, а визначити
порядок користування позивачка не бажає, у зв'язку з чим ОСОБА_3, звернувшись
спочатку з позовом про визначення порядку користування квартирою, від позову
відмовився.

Колегія
суддів апеляційного суду не може погодитись з таким рішенням суду першої
інстанції, тому що суд при судовому розгляді не повністю з'ясував всі
обставини, що мають значення для справи, та не сприяв всебічному і повному
з'ясуванню справи відповідно до частини 4 статті 10 Цивільного процесуального
кодексу України.

При
апеляційному перегляді справи встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу
від 05 лютого 1998 року, зареєстрованим в реєстрі під № 342, посвідченим
приватним нотаріусом Євпаторійського міського нотаріального округу ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продали квартиру АДРЕСА_1 за 1107 гривень.

Вказана
квартира, яка складалася із приміщень № 1,2,3,4,5 житловою площею 18,4 кв.м.,
загальною 27, кв.м., належала сторонам по справі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їх
неповнолітньому сину ОСОБА_2 в рівних частках на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 2 червня 1995 року (а.с.102)

Згідно з
договором купівлі-продажу від 05 лютого 1998 року, зареєстрованим в реєстрі під
№ 344, посвідченим приватним нотаріусом Євпаторійського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 за 21868 гривень.

Спірна
квартира складається із трьох житлових кімнат площею 39,7 кв.м., загальною
площею 67 кв.м. (а.с.6,9).

Сторони
по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 1993 року по 2005 рік перебували у
зареєстрованому шлюбі.

В
судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 визнав, що кошти,
отримані від продажу квартири АДРЕСА_1 також були використані для придбання
квартири АДРЕСА_1, в тому числі і грошові кошти, виручені від продажу частки
квартири неповнолітнього сина ОСОБА_2. Однак, вказував, що окрім цих коштів на
придбання спірної квартири, також були використані кошти його батьків від
продажу їх квартири.

Апеляційним
судом також встановлено, що після продажу частки квартири неповнолітнього
ОСОБА_2 на його ім'я інше житло у власність набуто не було.

Вказані
обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Враховуючи,
що позивачка ОСОБА_1 відсуджує в суді свої права та права свого неповнолітнього
сина у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, придбану під час шлюбу сторін по
справі та за рахунок коштів, отриманих від продажу приватизованої квартири,
необхідно з'ясувати підстави позовних вимог ОСОБА_1, можливість доповнення або
уточнення позовних вимог у зв'язку з виявленими обставинами,

а також під час
судового розгляду необхідно з'ясувати питання щодо частки кожного із вказаних
осіб у спірній квартирі, технічної можливості її поділу, для чого необхідно
призначення та проведення судової експертизи відповідно до статті 143
Цивільного процесуального кодексу України.

Суд
першої інстанції вказаних процесуальних дій не виконав, що потягло за собою
неправильність та неповноту судового рішення, апеляційний суд позбавлений
можливості ухвалити рішення по суті вимог, які потребують точного формулювання,
а тому відповідно до п.5 частини 1 статті 311 Цивільного процесуального кодексу
України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303, 307, 311, 314, 315 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 12 грудня 2006
року скасувати. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної інстанції.