РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
лютого 2007 року                                                                                        м.  Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі
:головуючої - судді Карпусь С.
А.,  суддів : Харчука В.М. ,  Кізюн О.Ю. при секретарі Тимощук М. В. з
участю :

відповідача
представників державного підприємства „Ізяславське лісове господарство"
Романюка О.В.,  Втерковського Я.Ю.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-306 за апеляційною
скаргою державного підприємства „Ізяславське лісове господарство" на
рішення Білогірського районного суду від 14 грудня 2006 року за позовом
державного підприємства „Ізяславське лісове господарство" до ОСОБА_1третя
особа Білогірська селищна рада про виселення з жилого приміщення та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до державного підприємства „Ізяславське лісове
господарство" про визнання права власності.

Заслухавши
доповідача,  пояснення представників
відповідача,  дослідивши доводи
апеляційної скарги,  перевіривши
матеріали справи,  судова колегія

встановила:

В серпні
2006 року ДП „Ізяславське лісове господарство" звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1,  третя особа
Білогірська селищна рада про визнання договору найму жилого приміщення
укладеним,  розірвання договору найму
жилого приміщення,  виселення з цього
приміщення та зняття з реєстрації. В обґрунтування вимог вказувало,  що йому на праві власності належить квартира
АДРЕСА_1. В 1988 році між Ізяславським Держлісгоспом,  правонаступником якого є ДП „Ізяславське
лісове господарство" та ОСОБА_1 був фактично укладений договір найму
вказаного жилого приміщення . Відповідно до умов договору останній проводив
оплату за користування житлом та зобов'язувався звільнити займане ним житло.
Відповідач у трудових відносинах та на квартирному обліку в підприємстві не
перебував,  на даний час квартира
необхідна для забезпечення житлом його робітників,  які потребують поліпшення житлових умов. Його
вимогу про звільнення квартири відповідач не виконав,  тому просило задовольнити позов.

В
листопаді 2006 року ДП „Ізяславське лісове господарство" змінило підстави
заявленого позову і,  посилаючись на
те,  що ОСОБА_1 вселився в дане жиле
приміщення без ордеру з порушенням встановленого порядку,  просило усунути перешкоди у здійсненні прав
власника та виселити ОСОБА_1з зазначеної квартири без надання йому іншого
жилого приміщення.

У серпні
та листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП „Ізяславське
лісове господарство" про визнання права власності на квартиру за
набувальною давністю. Вказував,  що він добросовісно
користується цією квартирою з 1988 року,
вселився в неї разом з сім'єю за згодою дирекції Ізяславського лісового
господарства,  тому на підставі  ст.
344 ЦК України
просить задовольнити позов.

Головуючий
у першій інстанції - Ніколайчук З.І.                                   Справа
№ 22ц- 306

Доповідач
- Карпусь С. А.                                                                         Категорія
№ 30

Рішенням
Білогірського районного суду від 14 грудня 2006 року позов ДП „Ізяславське
лісове господарство" залишено без задоволення. В позові ОСОБА_1
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ДП „Ізяславське лісове господарство" вважає рішення
суду незаконним в частині залишення без задоволення його позову,  просить скасувати та ухвалити нове про
задоволення вимог,  посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права,  неповноту судового розгляду,  невідповідність висновків суду фактичним
обставинам.  Суд не врахував,  що відповідач з 1986 року перебуває на
квартирному обліку як молодий спеціаліст в Білогірській селищній раді,  яка зобов'язана забезпечити його житлом.  ОСОБА_1 вселився в належне їм житло
тимчасово,  рішення про надання йому
квартири не приймалось. В трудових відносинах з підприємством не перебував і
тому воно не зобов'язане надавати йому житло.

В
запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1,
посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення,  просив відхилити апеляційну скаргу ДП
„Ізяславське лісове господарство".

Судова
колегія вважає,  що апеляційна скарга
підлягає задоволенню,  а рішення суду в
частині залишення без задоволення позову державного підприємства „Ізяславське
лісове господарство"- скасуванню   з
ухваленням нового рішення з таких мотивів.

Відповідно
до п.п. 3, 4 ч. 1  ст.  309 ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Відмовляючи
в задоволенні позову державного підприємства „Ізяславське лісове
господарство",  суд виходив з
того,  що ОСОБА_1 хоча й вселився в
квартиру АДРЕСА_1 з порушенням встановленого порядку,  однак між сторонами фактично було укладено
договір найму жилого приміщення,  умови
якого відповідач виконував,  тривалий час
проживає в цій квартирі,  як молодий
спеціаліст має право на першочергове отримання житла,  тому виселення його з даного жилого
приміщення неможливе.

Однак такі
висновки суду не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Встановлено,  що будинок АДРЕСА_1 збудований за кошти
Ізяславського держлісгоспу і з 1962 року перебуває на його балансі,  тобто відноситься до відомчого житлового
фонду Ізяславського держлісгоспу,
правонаступником якого є державне підприємств „Ізяславське лісове
господарство". 19 липня 2006 році останнє отримало свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно
до ст .48 Закону України „Про власність" власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права,  хоч би ці
порушення і не буди поєднані з позбавленням володіння,  і відшкодування завданих цим збитків.

Згідно  ст.
319 ЦК України
власник володіє,  користується,  розпоряджається своїм майном на власний
розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії,  які не суперечать закону.

Встановлено,  що ОСОБА_1 працював лікарем в Білогірській
центральній районній лікарні з 1986 року. Вселився в дану квартиру у 1988 році
з порушенням встановленого порядку,  без
відповідного рішення компетентного органу про надання йому в користування
зазначеної квартири та без видачі ордера на неї. Між сторонами фактично був
укладений договір найму жилого приміщення на певний строк. Відповідач оплачував
комунальні послуги,  був зареєстрований в
цьому жилому приміщенні. 12 січня та 27 червня 2006 року позивач попередив
ОСОБА_1про звільнення займаного жилого приміщення.,  яке йому необхідне для надання працівникові,  потребуючому поліпшення житлових умов.

Наведене
підтверджується матеріалами справи,
поясненнями сторін,  свідків
ОСОБА_2, ОСОБА_3,  прибутковими касовими
ордерами,  попередженнями від 12.01.2006
року № 66,  від 27 червня 2006 року №
890,  актом від 16.08.2006 року,  довідками від 28 серпня 2006 року № 1178, 14
серпня 2006 року № 1095,  наказами №
192-к та № 15-к,  витягом з протоколу
спільного засіданні адміністрації та профспілкового комітету підприємства від З

серпня 2006 року
про постановку на квартирний облік ОСОБА_4 лісничого Білогірського лісництва.

Про
те,  що відповідач відносився до
займаного ним житла як до тимчасового свідчить той факт,  що він перебуває на обліку осіб,  що потребують поліпшення житлових умов,  у виконкомі Білогірської селищної ради в
позачерговому списку як молодий спеціаліст з 19 жовтня 1986 року під номером
1,  що підтверджується довідкою
Білогірського селищного голови від 15 вересня 2006 року № 287 та звернення
відповідача з цього приводу до вказаного органу.

При
таких конкретних обставинах та врахувавши вимоги закону судова колегія
приходить до висновку,  що ОСОБА_1 не
набув права на спірне жиле приміщення у зв'язку з чим підлягає виселенню без
надання іншого жилого приміщення.

Що
стосується посилання ОСОБА_1 на  ст.  344 ЦК
України,  то дана норма права не
регулює спірні правовідносини.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  316,  319 ЦПК України,  судова колегія

вирішила:

Апеляційну
скаргу державного підприємства „Ізяславське лісове господарство"
задовольнити.

Рішення
Білогірського районного суду від 14 грудня 2006 року в частині відмови в
задоволенні позову державного підприємства „Ізяславське лісове
господарство" до ОСОБА_1,  третя
особа Білогірська селищна рада,  про
визнання договору найму жилого приміщення укладеним,  розірвання договору найму жилого
приміщення,  виселення без надання іншого
жилого приміщення,  зняття з реєстрації
та усунення порушень права власності скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов
державного підприємства „Ізяславське лісове господарство" задовольнити
частково.

Виселити
ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В решті
рішення Білогірського районного суду від 14 грудня 2006 року залишити без
зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
Верховного Суду України.