Справа №22Ц-3081/2007                  Головуючий в 1
інстанції Кулініченко Г.В.
02, 05                            Доповідач
в 2 інстанції Юровська Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого
Юровської Г.В.,

суддів:
Суханової Є.М., Данілова О.М.,

при секретарі
Степурі Н.Ю.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного
суду Київської області від 7 серпня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно та
його поділ.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, ко-легія
суддів

встановила:

У червні 2007
року ОСОБА_3. звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги якого
обґрунтовувала тим, що з червня 1996 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_1. Сімейне
життя не склалось, тому в квітні 2006 року шлюб між ними був розірваний. За час
існування подружніх відносин сторони по справі придбали та відремонтували
офісне АДРЕСА_1 яке ОСОБА_3. просила визнати об'єктом їх спільної з
відповідачем сумісної власності.

У зв'язку з тим,
що добровільної домовленості щодо поділу цього приміщення сторони по справі у
добровільному порядку не досягли, позивачка просила суд також виділити їй 1/2
частину коридору 1 площею 7,88 кв.м., холи 2 та 9 площею 6,4 та 28,3 кв.м.,
кімнату відпочинку 3 площею 4,3 кв.м., туалети 4 та 5 площею 1,8 кв.м.,
кабінети 6 та 7 площею 21 та 18,4 кв.м., коридор 8 площею 8,1 кв.м., кухню 10
площею 22,5 кв.м., господарське приміщення 11 площею 4,6 кв.м., умивальник 14
площею 1,2 кв.м., а також туалет 15 площею 1,2 кв.м.

Іншу частину
офісного приміщення просила залишити ОСОБА_1

Рішенням
Обухівського районного суду від 7 серпня 2007 року позов ОСОБА_3. задоволений.

Офісне
АДРЕСА_1визнано спільною сумісною власністю сторін. ОСОБА_3. виділено в натурі
1/2 частку у праві власності на нього: 1/2 частину коридору 1 площею 7,88
кв.м., холи 2 та 9 площею 6,4 та 28,3 кв.м., кімнату відпочинку 3 площею 4,3
кв.м., туалети 4 та 5 площею 1,8 кв.м., кабінети 6 та 7 площею 21 та 18,4
кв.м., коридор 8 площею 8,1 кв.м.,
кухню 10 площею 22,5 кв.м.,
господарське приміщення 11 площею 4,6 кв.м., умивальник 14 площею 1,2
кв.м., а також туалет 15 площею 1,2 кв.м.

ОСОБА_1 також
виділено в натурі 1/2 частку у праві власності на спірне офісне приміщення: 1/2
частину коридору 1 площею 9,72 кв.м., туалети 12 та 13 площею 1,3 кв.м.,
умивальник 16 площею 2,3 кв.м., приймальню 17 площею 45,7 кв.м., архів 18
площею 6,7 кв.м., господарське приміщення 19 площею 3,9 кв.м., туалети 20 та 21
площею 2 та 3,8 кв.м., умивальник 22 площею 3,4 кв.м., кабінет 23 площею 29
кв.м., кімнату відпочинку площею 16,7 кв.м. та коридор 25 площею 2 кв.м.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3. витрати на оплату судових витрат у розмірі 1730
гривень.

В апеляційній
скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2. просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. відмовити.

Посилається на
те, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, тобто ухваленим з
порушенням вимог ст.213 ЦПК України щодо повного та всебічного встановлення
обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а також з
неналежним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, зі
змісту пояснень позивачки вбачається, що шлюбні відносини між нею та ОСОБА_1.
припинились ще в вересні 2005 року: з того часу він проживав окремо від
ОСОБА_3., спільного з нею господарства не вів. Свідоцтво про право власності на
офісне приміщення він отримав вже в грудні 2005 року, тобто майже через три
місяці після припинення шлюбних відносин. Задовольняючи позов ОСОБА_3. та
визнаючи спірне офісне приміщення спільною сумісною власністю подружжя, суд на
викладені обставини увагу не звернув, не застосував до спірних правовідносин
п.6 ст.57 СК України, у відповідності до якого суд може визнати особистою
приватною власністю чоловіка, дружини майно, набуте ним, нею за час їхнього
окремого проживання у зв'язку з фактичним припинення шлюбних відносин.

Крім того, суд
не надав належної оцінки дослідженим у судових засіданнях актам виконаних
робіт, якими ОСОБА_1. доводив, що спірне офісне приміщення було ним придбане за
усною домовленістю з ЗАТ „Київська пересувна механізована колона №2" в
якості оплати наданих ним нотаріальних послуг. Адже з них вбачається, що
вартість цих послуг дорівнює вартості приміщення, встановленої в інвестиційному
договорі №0-18/10/04/02.

Вирішуючи
питання про поділ офісного приміщення в натурі, суд також не звернув увагу на
те, що саме відповідач провів його перепланування та коштовний ремонт,
встановив сигналізацію, налагодив всі комунікації, тим самим збільшив вартість
спірного нерухомого майна.

На наведені
доводи апеляційної скарги ОСОБА_3. подала до апеляційного суду свої
заперечення, в яких просить апеляційну скаргу, подану представником
відповідача, відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін. Доводи апелянта
про те, що спірне офісне приміщення він придбав після припинення шлюбних
відносин, вважає необгрунтованими, адже ін­вестиційний договір №0-18/10/04/02
був укладений ще в жовтні 2004 року за спільним волевиявленням сторін. Грошові
кошти у виконання цього договору сплачувались протягом серпня-грудня 2005 року,
що спростовує достовірність посилань відповідача на те, що офісне приміщення
було придбано внаслідок усної домовленості з ЗАТ „Київська пересувна
механі-зована колона №2" в якості його оплати отриманих нотаріальних
послуг.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За правилами
ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним
воно вважається, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом. Обгрунтованим -якщо ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Задовольняючи
позов ОСОБА_3. та здійснюючи поділ офісного приміщення в натурі, суд керувався
правилами ст.70 СК України та виходив з того, що запропонований позивачкою
варіант поділу відповідає рівності часток сторін у праві власності на спірне
приміщення.

З такими
висновками суду колегія суддів повністю погодитись не може, адже запропонований
ОСОБА_3. варіант поділу офісного приміщення не
враховує його дійсну вартість, яка склалась на час розгляду справи, не
містить відомостей про перебудову або перепланування, проведення яких видається
необхідним для забезпечення належного користування ОСОБА_1. виділеною йому
частиною приміщення. Зокрема, з експлакації офісного приміщення, яка міститься
в матеріалах справи (на а.с.8 та 9), вбачається, що внаслідок поділу відповідач
позбавлений можливості входу в спірне приміщення та виходу з нього. Крім того,
невизначеним залишився обов'язок по облаштуванню спільної перегородки в
коридорі 1 площею 17,6 кв.м.

За таких
обставин рішення суду не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з
підстав його необґрунтованості.

З матеріалів
справи вбачається, що 18 червня 1996 року сторони по справі уклали шлюб.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2006 року шлюб був
розірваний, про що 21 квітня 2006 року відділом РАЦС Обухівського  РУЮ
Київської області  було  видано
свідоцтво  відповідного змісту.

18 жовтня 2004
року ОСОБА_1. уклав з ЗАТ „Київська пересувна механізована колона №2"
інвестиційний договір, за умовами якого набув право вимагати передачі в його
володіння офісних приміщень №3, №4, №82, №83 та №84 по вул. Миру, 17-а в м.
Обухові. Зобов'язувався сплатити за це грошові кошти у розмірі 143550 гривень.

В грудні 2005
року обумовлені договором офісні приміщення були передані відповідачу. Після
проведення їх реконструкції в одне приміщення того ж місяця на його ім'я було
видано свідоцтво про право власності на офісне приміщення №8-а.

За змістом п.б
ч.1 ст.57 та ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу,   належить дружині та  чоловікові на праві спільної сумісної
власності. Суд може визнати особистою
приватною   власністю  дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за
час їхнього окремого проживання у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних
відносин.

При цьому
обов'язок доведення набуття майна за час окремого проживання подружжя у зв'язку
із фактичним припиненням шлюбних відносин покладається на дружину чи чоловіка,
які просять визнати це майно їх особистою приватною власністю.

Офісне
приміщення АДРЕСА_1 було набуто сторонами під час шлюбу. У судових засіданнях
першої та апеляційної інстанцій відповідач посилався на те, що здійснював
оплату вартості спірного нерухомого майна після фактичного припинення шлюбних
відносин у вересні 2005 року. Разом з тим, він не надав суду докази, які б це
довели. Акти надання ним нотаріальних послуг ЗAT „Київська
пересувна механізована колона №2" такими доказами вважатись не можуть,
адже зміни до інвестиційного договору №0-18/10/04/02 щодо форми оплати вартості
офісних приміщень не вносились.

Крім того, в
матеріалах справи відсутні відомості про те, що зобов'язання з оплати вартості
спірного нерухомого майна було припинено зарахуванням боргу, що виник у ЗАТ
„Київська пересувна механізована колона №2" у зв'яку з отриманням ним від
ОСОБА_1 нотаріальних послуг.

З огляду на
викладене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що офісне приміщення
АДРЕСА_1 є об'єктом спільної сумісної власності сторін по спору. Вимоги
ОСОБА_3. в цій частині вважає обгрунтованими, погоджується з їх задоволенням.

Разом з тим,
апеляційний суд не може погодитись з позовом в іншій  частині його вимог, адже ОСОБА_3. не
дотрималась обов'язку ч.1 ст.60 ЦПК України, не подала до суду докази, з яких
би вбачалась можливість проведення поділу офісного приміщення в натурі. У
зв'язку з цим, апеляційний суд відмовляє позивачці у проведені поділу
приміщення в натурі, обмежується

визнанням за
кожною із сторін по спору права на 1/2 частку у праві власності на офісне
приміщення. Питання про його поділ в натурі може бути вирішено ними в порядку,
передбаченому ст.367 ЦК України.

Керуючись ст.ст.303,
304, 307, 309 ЦПК України, колегія, суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Обухвського районного суду Київської області від 7 серпня 2007 року скасувати.

Ухвалити нове
рішення: позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної
власності на нерухоме майно та його поділ задовольнити частково.

Визнати за
ОСОБА_3 право на 1/2 частку у праві власності на офісне приміщення АДРЕСА_1.

Визнати за
ОСОБА_1 право на 1/2 частку у праві власності
на офісне приміщення АДРЕСА_1.

У задоволенні
вимог про поділ в натурі офісного приміщення АДРЕСА_1 ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судових витрат у розмірі 1730
гривень.

Рішення суду
може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту
його проголошення.