Справа № 22ц -4578 2007   рік                                Голов,  в 1-й інстан. Крупко Е.Г.
18                                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 липня
2007 року                   Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді    Пономарьової О.М. ,

суддів
Барсукової О.І.,  Бондаренко Л.І.,

при
секретарі Артамоновій C.O.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Акціонерного банку „Український Бізнес Банк" м.  Донецька про спонукання до виконання
зобов'язань за договором банківського рахунку нерезидента-інвестора (фізічна
особа) в іноземній валюті від 25 квітня 2005 року № 26004,  -

встановив:

Заступник
прокурора Донецької області звернувся до Апеляційного суду Донецької області з
апеляційною скаргою на рішення Ворошиловського районного суду м.  Донецька від 8 липня 2005 року ,  яким задоволений повністю позов ОСОБА_1 до
Акціонерного банка „Український Бізнес Банк" м.  Донецька про спонукання до виконання
зобов'язань за договором банківського рахунку нерезидента-інвестора (фізічна
особа) в іноземній валюті від 25 квітня 2005 року № 26004. Акціонерний банк
„Український Бізнес Банк" м.
Донецька зобов'язаний виконати зобов'язання за договором банківського
рахунку нерезидента-інвестора (фізічна особа) в іноземній валюті від 25 квітня
2005 року № 26004 в частині виконання заяви ОСОБА_1 на покупку з метою
перерахування за кордон іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку
України за наданими відповідачу відповідно до діючого законодавства України
документами без витребування у позивача : - виписки /довідки/ банку про
фактичне надходження грошових коштів в Україну; - засвідченої у встановленоу
порядку копії довідки податкового органу про сплачений нерезидентом в Україні
податок на прибуток або копії,  засвідченої
у встановленому порядку,  легалізуємо
довідки,  яка видана компетентним органом
відповідної держави,  визначеним
міжнародним договором,  яка
підтверджує,  що нерезидент є резидентом
держави,  з якою укладений міжнародний
договір,  щоб уникнути подвійного
обкладення податком прибутку; - офіційного повідомлення про лістінг цінних
паперів /при наявності лістінгу/; - оригіналу або засвідченої у встановленому
порядку копії звіта про оцінку (акта оцінки) ринкової вартості ціних паперів,  складеного суб'єктом оціночної діяльності
відповідно до Закону України „Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну діяльність" ,  і без спонукання позивача сплачувати збір на
обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі іноземної
валюти,  тобто без обов'язкового надання
ним платіжного доручення на перерахування збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування,  а також без
утримання суми цього збору з коштів,  які
позивач перерахував на купівлю іноземної валюти,  і відповідно без заповнення позивачем та
відповідачем відповідних реквизитів відносно збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з операцій з купівлі іноземної валюти в докуметах,  пов'язаних з виконанням заявок позивача на
купівлю іноземної валюти (незалежно від вимог підзаконих нормативних актів).
Відповідач зобов'язаний запезпечити перерахування придбаної для позивача
відповідно до цього рішення на міжбанківському валютному ринку України
іноземної валюти на рахунки,  зазначені

2

позивачем за кордоном відповідно заяв (інших платіжних
доручень) наданих позивачем.

В
судовому засіданні представник Національного банку Косенко Є.О. підтримав
доводи апеляційної скарги,  просив
задовольнити її,  скасувати рішення суду
та направити справу на новий судовий розгляд.

Інші
сторони в судове засідання не з'явилися,
про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення представника Національного банку України,  дослідивши матеріали цивільної справи,  перевіривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1,  суд першої
інстанції виходив з того,  що при продажу
акцій позивач дотримався всіх вимог українського законодавства,  у зв'язку з чим виручка від продажу
інвестицій отримана в національній валюті України -гривні. Але відповідачем
неправильно застосовані норми українського законодавства,  а тому його вимоги про надання позивачем
довідки банку,  оплаті збору в ПФУ -
необгрунтовані і не підлягають виконанню.

Між
тим,  з таким висновком суду погодитись
не можна,  оскільки він суперечить
встановленим по справі обставинам і вимогам закону.

Відповідно
до  ст. ст.6, 13 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю"
від 19 лютого 1993 року № 15-93 структура міжбанківського валютного ринку,  а також порядок та умови торгівлі іноземною
валютою на міжбанківському валютному ринку визначаються Національним банком України.
Національний банк України є головним органом валютного контролю,  що здійснює контроль за виконанням правил
регулювання валютних операцій на території України.

Статтею
12 вказаного Декрету передбачено,  що
валютні операції за участю резидентів і нерезидентів підлягають валютному
контролю.

Оскільки
рішення суду першої інстанції стосується прав і обов'язків Національного банку
України щодо здійснення валютного регулювання та валютного контролю,  визначення порядку та умов торгівлі іноземною
валютою на міжбанківському валютному ринку,
суду першої інстанції необхідно було обговорити питання про залучення до
участі в справі Національного банку України.

Відповідно
до  ст. 11 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" такому страхуванню
підлягають у тому числі і іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними
договорами,  згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою Укаїни).

Суд же
першої інстанції безпідставно послався на п.1
ст.6 Угоди між Урядом України та Урядом Литовської Республіки про
сприяння та взаємний захист інвестицій від 8 лютого 1995 року ,  як на підставу можливості незастосування  ст. 11 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Вказана
стаття Угоди регламентує тільки відносини між сторонами щодо вільного переказу
влатежів,  які стосуються інвестицій та
доходів,  без будь-яких обмежень та
безпідставної затримки і не встановлює домовленості між Урядами щодо звільнення
громадян Литовської Республіки від сплати обов'язкового збору на державне
пенсійне страхування.

Правомірне
виконання АБ „Український Бізнес Банк" вимог Правил здійснення операцій на
міжбанківському валютному ринку України,
затверджених постановою Національного банку України від 18 березня 1999
року № 127,  у будь-якому разі не можна
вважати перешкодою для вільного переказу платежів.

Підпунктом
„г" пункту 2.9 зазначених Правил передбачено вичерпний перелік підстав для
купівлі фізичними особами-нерезидентами
іноземної валюти за гривні з їх

3

власних поточних
рахунків з метою переказу за кордон за інвестиційними операціями щодо повного
або часткового повернення інвестиції та репатріації доходів (прибутків) від
інвестицій.

З огляду
на викладене,  суду першої інстанції
необхідно було обсудити питання про залучення до участі в справі Пенсійного
Фонду України,  оскільки рішення суду
стосується прав і обов'язків останнього.

Відповідно
до вимог п. 4 ч.1  ст. 311 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд,  якщо суд вирішив питання про права та
обов'язки осіб,  які не брали участь у справі.

Через
порушення процесуального закону суд в достатній мірі не дослідив обставини по
справі та не перевірив доводи апелянта ,
неправильно застосував норми матеріального закону. Таким чином,  є безумовні підстави для скасуванння рішення
суду і направлення справи на новий судовий розгляд.

При
новому розгляді справи суду першої інстанції слід з'ясувати: обґрунтованість
заявлених вимог,  перевірити заперечення
апелянта,  інші обставини,  що мають значення для правильного вирішення
справи та залежно від з'ясованого ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись  ст. ст. 303,
307,  311 ч.1п.4,  313,
314,  315 Цивільного
процесуального кодексу України,
апеляційний суд,  -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити.

Рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 8 липня 2005 року скасувати,  а справу направити до того ж суду на новий
розгляд.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.