Апеляційний суд
Справа №
22ц-447/2007р.                                                             Головуючий
Категорія 5                                                                                      Доповідач
інстанції Птіціна В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 березня 2007 року колегія
судової палати у цивільних справах апеляційного суду міста Севастополя в складі: головуючого      -
Клочко В.П.

суддів                               -
Птіціної В.І., Коваленко О.Ю.

при секретарі    - Матковій С.Г.

за участю представників відповідача ОСОБА_1.- ОСОБА_4

та ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Севастополі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від 13 грудня 2006р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Фонду комунального майна
Севастопольської міської Ради, ОСОБА_6,
ОСОБА_1 про визнання приватизації житлової площі недійсною, визнання угод
недійсними, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Фонду
комунального майна Севастопольської міської Ради, ОСОБА_6 про визнання
добросовісним набувачем, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2002 року позивачка
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів і, уточнивши позовні
вимоги, просила визнати незаконною приватизацію квартири АДРЕСА_1, визнати
недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 24 липня 2002 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_6, а також
визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 20 травня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1.,
застосувавши по вказаних угодах двосторонню реституцію.

Вимоги
мотивовані тим, що приватизація спірної квартири здійснена з порушенням прав
неповнолітнього сина Андрія, який, як член сім'ї наймача, мав право на
приватизацію разом із своїм батьком -
ОСОБА_3 Оскільки відповідач ОСОБА_3 незаконно приватизував квартиру тільки
на своє ім'я, а згодом продав її ОСОБА_6,
то вказана угода повинна бути визнана недійсною на підставі ст.48 ЦК України (в
редакції закону 1963 року).
Крім того вказувала, що відповідач ОСОБА_6,
достовірно знаючи про наявність в суді спору, уклала договір
купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_1. Вважає, що вказана угода також
повинна бути визнана недійсною.

Відповідач
ОСОБА_1. пред'явила зустрічний позов, в якому просила суд визнати її
добросовісним набувачем, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача по
основному позову ринкову вартість частки неповнолітньої дитини в спірній
квартирі.

Рішенням
місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від 13 грудня 2006р.
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1.
відмовлено.

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні вимог позивача

2

в
частині   визнання   недійсним договору купівлі-продажу,
кладеному 20 травня 2005 року. При цьому
посилається на те, що судом неправильно застосовані норми матеріального права
та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали
справи, та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи
рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що приватизація спірної
квартири була проведена з порушенням вимог закону, без врахування прав
неповнолітньої дитини.

З такими
висновками погоджується колегія суддів, оскільки вони зроблені на підставі
повного та всебічного розгляду всіх обставин справи, з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Судом першої
інстанції встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 є сином позивачки і відповідача
ОСОБА_3 (арк.с.9). Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 07.02.2002 р. позивачка
ОСОБА_2 і її син від першого шлюбу ОСОБА_8 були визнані такими, що втратили
право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 На момент прийняття судом вказаного рішення,
неповнолітній ОСОБА_7 залишався прописаним в цій квартирі, оскільки рішення
відносно нього про визнання таким, що втратив право користування житловою
площею не приймалось і місце його проживання у встановленому законом порядку
також визначалось.

Однак, як
встановлено судом, неповнолітній ОСОБА_7 безпідставно був виписаний із спірної
квартири (арк.с.76,77,74)
і при оформлені відповідачем ОСОБА_3 приватизації, свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 було
видано тільки на його ім'я.

Відповідно до
ч.2 п.1 ст.5 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду"
до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в
квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Враховуючи
викладене, судова колегія вважає, що право користування житловою площею за
неповнолітнім сином сторін ОСОБА_7 зберігалось, а тому приватизація квартири,
яка була проведена без врахування прав неповнолітньої дитини, є незаконною.

Відповідно до
ст.48 ЦК України
(в редакції Закону 1963 р.)
недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє
особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно із ч.б
ст. 203 ЦК України,
правочин, що вчиняється батьками, не може суперечить правам та інтересам їхніх
малолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом першої
інстанції встановлено, що спірна квартира за договором купівлі-продажу від 24.07.2002 р. відповідачем
ОСОБА_3 була продана ОСОБА_6
(арк.с.64), а 20.05.2005
p., також за договором купівлі-продажу, спірна квартира
продана ОСОБА_1. (арк.с.116).

Судова колегія
вважає, що оскільки істотні умови угоди -
порушення права неповнолітньої дитини на участь в приватизації квартири,
суперечать вимогам закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку
про визнання їх недійсними, застосував двосторонню реституцію.

Разом з тим
судом першої інстанції дана оцінка також добросовісності відповідача ОСОБА_1.
при укладенні договору купівлі-продажу, а тому вона не позбавлена права,
відповідно до ст.216,390
ЦК України, на майнове відшкодування необхідних витрат на зміст майна та
збитків.

3

Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують, та не дають підстав для скасування чи
зміни ухваленого судом рішення по справі.

За таких
обставин оскаржуване рішення суду скасуванню чи зміні не підлягає, а апеляційна
скарга, відповідно до ст. 308
ЦПК України, підлягає відхиленню.

Керуючись
ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від 13 грудня 2006р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня проголошення.

Головуючий
(підпис)