УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
червня 2007року                                                                              М.
Хмельницький

Апеляційний суд
Хмельницької області

в складі:
головуючого - судді   Самчука П.П. суддів
:   Рищука П.К.,  Заїки В.М.
при секретарі Козіцькій А.Б. з участю:
ОСОБА_3,  ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-449 за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької
області від 20 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання втратившим право на житло та виселення з будинку і за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 і
Волочиської державної нотаріальної контори про визнання недійсними
заповіту,  свідоцтва про право на спадщину
за заповітом,  договору дарування.

Перевіривши
матеріали справи,  доводи апеляційної
скарги,  апеляційний суд

встановив:

В лютому 2003 року ОСОБА_3 звернулась в суд з
позовом,  вказавши,  що 27 грудня 2002 року її сестра ОСОБА_2
подарувала їй житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1,  який остання одержала по спадщині після
смерті їх матері ОСОБА_4 Виявивши,  що в
цьому будинку прописаний по паспорту ОСОБА_1,
який добровільно виписуватися з вказаного приміщення відмовляється,  чинить їй перешкоди в користуванні
житлом,  просила суд визнати його
втратившим право на користування житлом та виселити ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1.

В лютому
2003 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
Волочиської держнотконтори,  де
вказував,  що його мати,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,  в жовтні 2000 року заповіла спірний будинок
своїй сестрі ОСОБА_2,  яка,  в свою чергу,
27 грудня 2002 року подарувала вказаний будинок ОСОБА_3 Зазначав,  що за період проживання в будинку АДРЕСА_1
брав участь,  як член цього
господарства,  у веденні господарства,  в поточному ремонті та будівництві
господарських споруд,  вирощуванні худоби
,  в зв"язку з чим набув рівне право
зі своєю матір"ю на майно цього господарства,  а тому просив визнати за ним право власності
на Уг будинковолодіння. В ході розгляду справи позовні вимоги збільшив і просив
визнати недійсним заповіт,  свідоцтво про
право на спадщину за заповітом,  видане
Волочиською нотаріальною конторою на ім"я ОСОБА_2 та договір дарування на
зазначене будинковолодіння.

Справа
розглядалась судами неодноразово і останнім рішення Волочиського районного суду
від 20 листопада 2006 року    позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про

Головуючий
у першій інстанції -        Бондар О.О.                        Справа № 22ц- 449

Доповідач-
Самчук П.П.                                                                   Категорія
2, 5

визнання
втратившим право на житло та виселення з приватного будинку задоволено,  визнано ОСОБА_1 втратившим право на житло та
виселено з жилого будинку АДРЕСА_1.

В
задоволенні позову ОСОБА_1 ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  Волочиської державної
нотаріальної контори про визнання недійсним заповіту,  свідоцтва про право власності на спадщину за
заповітом і договору дарування відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Волочиського районного суду від 20
листопада 2006 року скасувати,  ухвалити
нове рішення,  яким задоволити його позов
в повному обсязі,  а ОСОБА_3 в позові
відмовити. Зазначає,  що судом порушення
норми матеріального та процесуального права,
рішення є суперечливим та непослідовним,
судом неповно з"ясовано обставини справи.

Апеляційний
суд вважає,  що апеляційна скарга
підлягає відхиленню із наступних підстав.

Згідно  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як
вбачається,  суд першої інстанції
правильно встановив дійсні обставини справи,
правовідносини,  що виникли,  та правильно застосував чинне законодавство.

Зокрема,  судом зазначено,  що згідно висновку комплексної посмертної
судово-психіатричної експертизи №9 від 12 квітня 2006 року,  в якій були враховані покази свідків
-лікарів,  які проводили лікування
ОСОБА_4.,  та зібрані до цієї дати
матеріали справи,  ОСОБА_4 на час
складання 02.10.2000 року заповіту могла усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. З врахуванням вказаного висновку експертизи та показів свідків
про те,  що ОСОБА_4 не мала психічних
відхилень,  тому обгрунтовано відмовив
ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 02
жовтня 2000 року,  а,  відповідно,
свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору дарування.

Також судом правильно задоволено позов ОСОБА_3 та визнано ОСОБА_1
втратившим право на житло і виселено його із жилого будинку АДРЕСА_1,  оскільки в суді першої інстанції він сам
пояснив,  що виписався 09.10.1997 року з
будинку АДРЕСА_1,  по домовій книжці не значиться
прописаним в зазначеному будинку,  не міг
бути і не був членом сім"ї ОСОБА_4,
оскільки в той час вже мав свою сім"ю,  а 03.10.1998 року одружився вдруге,  що також підтверджено довідкою Волочиського
районного управління праці та соціального захисту населення від 19.11.2004 року
№932 про те,  що ОСОБА_1 з лютого 1996
року не був членом сім"ї ОСОБА_4

З новими
власниками будинку,  якими стали ОСОБА_2
з 26.12.2002 року згідно свідоцтву про право на спадщину за заповітом і ОСОБА_2
з 27.12.2002 року згідно договору дарування,
ОСОБА_1 ніяких угод не мав і членом їх сімей не був,  тому є безпідставними його претензії щодо
проживання в належному їм будинку. Не дає йому право на проживання та
обставина,  що по паспорту він значиться
з 28 серпня 1990 року прописаним в цьому будинку.

ОСОБА_1
просив визнати за ним право власності на Уг вказаного будинку,  посилаючись,
що в період проживання в будинку брав участь у веденні господарства,  поточному ремонті будівель,  зведенні господарських будівель,  вирощуванні худоби і таке інше,  тому набув рівне право з головою двору - його
матір"ю на майно цього господарства.

Проте з
матеріалів справи вбачається,  що двір
був робочим ,  а не колгоспним,  і ОСОБА_1,
1971 року народження,  при
проведенні капітального ремонту будинку в 1980 році було 9 років,  тому він фізично не міг виконувати
перераховані ним роботи та не мав коштів для цього. Також не надано ним доказів
про укладення ним з ОСОБА_4 угоди про створення спільної сумісної
власності,  тому з врахуванням
викладеного не було в суду підстав визнавати за ним право власності на Уг
будинку. 2

Крім того,  з аналізу матеріалів справи і показів свідків
ОСОБА_5 (томі а.с. 299),  ОСОБА_6 (том 1
а.с. 300,  том 2 а.с. 43),  ОСОБА_7 (том 1 а.с.  300),
ОСОБА_9 (   том   2
а.с. 45)   вбачається,    що
ОСОБА_1   погано   ставився
до   своєї  матері ОСОБА_4,  не турбувався про неї ,  ображав,
що було причиною усунення його від спадщини.

З
врахуванням таких конкретних обставин справи апеляційний суд не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду від 20.11.2006
року.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308, 314,
317, 319 ЦПК України,  апеляційний
суд

ухвалив:

Апеляційну
скаргу   ОСОБА_1 відхилити,  а рішення Волочиського районного суду
Хмельницької області від 20 листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.