УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 червня 2007
року   місяця   дня колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді
Шестакової Н.В. Суддів   Філатової
Є.В. Трясуна Ю.Р. При секретарі   Гончарук
В.М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
треті особи ОСОБА_7,
ОСОБА_8,  про стягнення боргу та
суми за прострочення виконання договору за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1- ОСОБА_9на заочне рішення Сімферопольського районного суду АРК від 18
січня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2006 року ОСОБА_1звернулася з позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  НОСОБА_5,  ОСОБА_6,
треті особи ОСОБА_7,
ОСОБА_8,  про стягнення боргу та
суми за прострочення виконання договору,
мотивуючи свої вимоги тим,  що між
нею з однієї сторони та ОСОБА_7  і
ОСОБА_8 з іншої сторони укладено договір позики на суму 21000грн,  що підтверджується розпискою від 22 жовтня
1999 року,  відповідно до умов якого
останні зобов'язалися повернути зазначену суму до 20 серпня 2000 року. Оскільки
в обумовлені строки сума не була повернута,
ОСОБА_7  і ОСОБА_8 08 травня 2003
року була написана нова розписка,  де вони
зобов'язалися повернути суму позики,
зазначивши,  що у разі невиконання
договору вони та члени їх родини відповідають особистим майном.  Рішенням суду суму боргу було стягнуто на її
користь,  але досі рішення не виконано за
причин відсутності прибутку або будь-якої власності у боржників. Приймаючи до
уваги умови договору,  вважає необхідним
стягнути суму боргу з членів родини боржників ОСОБА_2,  ОСОБА_3.,
ОСОБА_4.,  ОСОБА_5ОСОБА_6 з
урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Заочним рішенням
суду у задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник ОСОБА_1- ОСОБА_9 ставить питання про скасування
заочного рішення,  як
необгрунтованого,  ухваленого з
порушенням норм матеріального і процесуального права; апелянт зазначила,  що суд не врахував виникнення боргових
зобов'язань між позивачем та членами родини третіх осіб на підставі розписки.

У
письмових запереченнях представник відповідачів пояснив,  що рішенням суду від 17 травня 2006 року
встановлено,  що боржниками є треті
особи,  тому апеляційна скарга не має
правових підстав.

Справа №
22-ц-2610/2007р.                Головуючий
по першій інстанції Сікорська Н.І.

Доповідач
Шестакова Н.В.

Секретар: Архарова К.К.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги,
заслухавши доповідача,
представників позивача,
відповідача та третьої особи,
перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог,  суд
послався на загальні засади виконання зобов'язань та на відсутність будь-яких
договірних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
ОСОБА_3.,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6

З такими
висновками місцевого суду погоджується суд апеляційної інстанції,  оскільки вважає їх обгрунтованими і
заснованими на законі.

Згідно
зі  ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій
самій сумі або речі,  визначені родовими
ознаками,  у такій самій кількості,  такого самого роду та такої самої якості,  що були передані йому позикодавцем у строк та
в порядку,  що встановлені договором.

Як
вбачається з матеріалів справи,  рішенням
Сімферопольського районного суду від 17 травня 2006 року зі ОСОБА_7  та ОСОБА_8 стягнуто на користь позивачки суму
21000грн. за договором позики,  тобто
тільки зазначені особи визнані боржниками. Рішення набуло законної сили та
ніким не оскаржено. Відповідно до  ст. 61
ЦПК України не потребують доказування обставини,  встановлені судовим рішенням у цивільній
справі.

У
зв'язку із невиконанням рішення позивачка звернулася з вимогами про стягнення
суми боргу,  суми інфляції та трьох
відсотків річних з простроченої суми до дітей боржників,  посилаючись на умови договору.

Але
колегія суду вважає доводи апелянта в цієї частині необгрунтованими та не
підтвердженими матеріалами справи,
оскільки при укладенні договору позики члени родини боржників не
виступали стороною угоди,  не брали на
себе ніяких обов'язків щодо повернення суми боргу,  що вбачається з тексту розписок (а.с. а.с. 4,
5).

ст. 543 ЦК
України,  на яку посилається
апелянт,  застосовується у тому
разі,  коли боржники визначені у боргових
документах і повинні відповідати солідарно.

У даному
випадку відповідачі не брали на себе ніяких зобов'язань щодо повернення боргу
їх батьками,  цей борг на них також не
переводився у встановленому законом порядку. Крім того,  основна сума позову вже стягнута на користь
позивачів,  і рішення про стягнення цієї
суми знаходиться на стадії виконання,  що
виключає повторне стягнення той самій суми з інших осіб як позичальників.

Наведені
в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують правильність зроблених судом
першої інстанції висновків і не містять правових підстав для скасування або
зміни оскаржуваного рішення,  оскільки
воно постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального закону.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1- ОСОБА_9відхилити.

Заочне
рішення Сімферопольського районного суду АРК від 18 січня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набуває законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Секретар: Архарова К.К.