Справа №22-492/2007 р.                           Головуючий
у 1 -ій інстанції Чаку Є.В.
31.                                               Суддя
- доповідач Дяченко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 липня 2007
року.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючого - Дяченко В.М.

Суддів                                                   -
Трушкова М.М., Салявіна С.В.

При
секретарі - Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Комерційний
банк "Славутич" та ОСОБА_2 про зобов*язання вчинити певні дії за
апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області на рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 липня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні
2006 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів.

Вказував,
що він є громадянином Республіки Молдова і з метою здійснення підприємницької
діяльності на території України на законних підставах набув статусу фізичної
особи-підприємця, 19 квітня 2006 року уклав з відповідачкою договір доручення
на право представництва його інтересів, а 25 квітня 2006 року - договір
банківського рахунку з відповідачем. Згідно умов цього договору, банк, зокрема,
зобов*язаний здійснювати для нього, як для клієнта, і за його рахунок
купівлю-продаж іноземної валюти на підставах визначених законодавством для
розрахунків з нерезидентами України за зовнішньоекономічними угодами. За
зовнішньоекономічною угодою від 18 квітня 2006 року він здійснює торговельні
операції де розрахунковою валютою є долар США. Для купівлі іноземної валюти, він 26 квітня 2006 року надав
банку Заяву №1 на купівлю 10250 доларів США і всі необхідні документи,
зазначені в п.1 глави 1 розділу Ш Правил торгівлі, як підстави купівлі банком
для нього і за його рахунок на міжбанківському валютному ринку України іноземної
валюти для розрахунків за поточними торгівельними операціями. 27 квітня 2006
року відповідачка відмовилася виконувати свої обов*язки за договором доручення,
оскільки банк-відповідач відмовився виконувати заяву на купівлю іноземної
валюти без утримання із суми в гривнях, яка була перерахована на купівлю
іноземної валюти, суми збору на загальнообов*язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 1,3% від суми операції та перерахування її до Пенсійного
фонду України, що підтвердив і своїм письмовим повідомленням від 26 квітня 2006
року.

Вважаючи
дії банку-відповідача по відмові в задоволенні його заяви по купівлі іноземної
валюти необгрунтованими і посилаючись на норми Законів України "Про
загальнообов*язкове державне пенсійне страхування", "Про державний
бюджет України на 2006 рік", "Про збір на обов*язкове державне
пенсійне страхування", норми ратифікованої 29 жовтня 1996 року Міжнародної
угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав
громадян в галузі пенсійного забезпечення, а

також
посилаючись на те, що оскільки він є громадянином іншої держави і не підлягає
пенсійному забезпеченню в Україні, тому і не є платником додаткового збору,
позивач просив суд зобов*язати відповідачку виконати договір доручення, а
банк-відповідача зобов*язати виконати його заяву від 26 квітня 2006 року на
купівлю іноземної валюти без нарахування, утримання і вимоги сплати додаткового
збору на обов*язкове державне пенсійне страхування і на подальше не вимагати
від нього доручення банку на проведення цієї банківської операції.

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 липня 2006 року позовні вимоги
позивача були задоволені у повному обсязі.

Не
погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на те, що суд
вирішив питання про права і обов*язки осіб, які не брали участь у справі,
зокрема, без представників Національного банку України і Пенсійного Фонду
України, які за ініціативою суду повинні були бути притягнуті до участі у
справі в якості третіх осіб, оскільки це стосується їх інтересів, заступник
прокурора Донецької області, діючи в інтересах держави в особі заначених
відомств, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції, а
справу направити на новий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

Заслухавши
суддю-доповідача, прокурора Кліменкову А.В., яка підтримала доводи апеляційної
скарги, представника банку „Національний стандарт" Безсмертного С.Г. і
представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Азжеурова В.А., які віднесли результати
розгляду скарги на розсуд колегії суддів, перевіривши матеріали справи у межах
апеляційного оскарження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції -
скасуванню з направленням справи на новий розгляд у той же суд в іншому складі
суддів з таких підстав :

Згідно
зі ст. 311 ч.1 п.4 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб,
які не брали участь у справі.

Вирішуючи
спір, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач є громадянином
Молдавської Республіки, набув статус і зареєстрований в Україні як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець, але постійно проживає в
Молдові і працює там за наймом,
то, згідно норм Міжнародної угоди між Урядом України та Урядом Республіки
Молдова про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення,
ратифікованої 29 жовтня 1996 року, на нього не розповсюджується законодавство
України про соціальне, в тому числі і пенсійне, забезпечення і він не
зобов'язаний сплачувати збір у Пенсійний фонд України з операцій
купівлі-продажу валют, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Але з
таким висновком суду першої інстанції, як передчасним, колегія суддів не може
погодитися зважаючи на наступне :

Відповідно
до ст.ст. 6,13 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного
регулювання і валютного контролю" №15-93 від 19 лютого 1993 року,
структура міжбанківського валютного ринку, а також порядок та умови торгівлі
іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку визначаються Національним
банком України, який є головним органом валютного контролю, що здійснює
контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території
України.

Статтею
12 цього Декрету передбачено, що валютні операції за участю резидентів і
нерезидентів підлягають валютному контролю.

Ці
обставини не врахував суд першої інстанції, не притягнув до участі у справі в
якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні
відповідача Національний банк України і своїм рішенням фактично підмінив
функції останнього у сфері проведення контролю операцій на міжбанківському
валютному ринку України.

Крім
того, як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції не притягнув до
участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету
спору на стороні відповідача і Пенсійний фонд України, прав і обов'язків якого
стосується рішення суду, оскільки, згідно ст. 11 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", такому страхуванню
підлягають в тому числі і іноземці.

При
таких обставинах рішення суду першої інстанції не може бути визнано колегію
суддів законним і обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.
303,307,311,313,314 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 липня 2006 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з цього моменту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.