Справа № 22ц-1145 /200 7р.
Головуючий у першій інстанції - Киреєв О.В.
Доповідач - Заболотний В.М.
РІШЕННЯ

іменем       України

13
вересня 2007 року                                                                                       місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області у складі: головуючого - судді Коренькової З.Д. суддів
- Заболотного В.М. ,  Миронцова В.М.  при секретарі - Мехед Т.О.

з участю -
відповідача ОСОБА_1,

представників
відповідача ОСОБА_3  та ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за
апеляційною скаргою суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на рішення
Носівського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до СПД ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні
2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом,  вказуючи на те,  що 12.05.2006 року в належному йому
автомобілі „Chevrolet
Aveo" 2005
року випуску вийшла із ладу автоматична коробка переключання передач (АКПП).
Для усунення даної несправності позивач звернувся до СПД ОСОБА_1,
який пообіцяв швидко та якісно відремонтувати автомобіль.
23.05.2006 року,  згідно договору
замовлення - наряду на роботи,  ОСОБА_2
передав автомобіль відповідачу для проведення ремонту,  який повинен був відремонтований цього ж дня.
Проте,  ні в цей день,  ні в наступні,
автомобіль не відремонтували. Мотивацією затримки було відсутність
майстра на робочому місці,
неспроможність виявити причину поломки. Після неодноразових дзвінків і
візитів,  відповідач повідомив,  що автомобіль можна забрати зі станції. Але,  прибувши на станцію,  позивач виявив,  що неполадки в АКПП так і не усунуто і
використовувати автомобіль неможливо. Після цього,  СПД ОСОБА_1 знову пообіцяв відремонтувати
автомобіль і 16.06.2006 року позивача повідомили,  що ремонт закінчено,  проте,
було виявлено,  що автомобіль
знаходиться в неробочому стані. Таким чином,
автомобіль простояв на ремонті 26 діб,
а відповідно до договору замовлення тривалість ремонтних робіт склала
10, 7 годин. За всі роботи,  які нібито
були виконані відповідачем та за мастила позивач сплатив 777грн. 04коп.,  і в результаті отримав несправний автомобіль
та поради стосовно його експлуатації
Фактично відповідач визнав свою неспроможність виконати роботу.

Зрозумівши,  що СПД ОСОБА_1 ніколи не відремонтує
автомобіль,  а кожен день простою
автомобіля завдавало значних збитків,
ОСОБА_2 почав шукати,  де б
провели ремонт. Погодилися провести лише в м. Києві,  де спеціалісти даної фірми провели
діагностику транспортного засобу і виявили зовсім інші причини несправності.
Оскільки,  для проведення ремонту постала
необхідність замовляти запчастини із-зі кордону,  а це потребувало значного часу,  ремонт автомобіля був завершений 29.08.2006
року.

В
результаті тривалого невикористання автомобіля з причин некомпетентності працівників
відповідача,  ОСОБА_2 не міг займатися
підприємницькою діяльністю з перевезень пасажирів з 23.05.2006 року по
29.08.2006 року. Відповідно довідки ДПА у Носівському районі,  дохід позивача в 2006 році складав (в той
час,  коли автомобіль не вийшов із ладу)
10000грн. на місяць. А тому ОСОБА_2 просив стягнути на його користь з СПД
ОСОБА_1 32333грн. втраченого доходу та 777грн. 04коп. в якості сплаченої ним
суми за ненадані послуги,  а всього -
33110грн. 04коп. матеріальних збитків.

Рішенням
Носівського районного суду від 25 квітня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2.
задоволені частково. Стягнуто з СПД ОСОБА_1 на користь позивача в рахунок
втраченого доходу 6000грн. Суд прийшов до висновку про те,  що вимоги позивача обґрунтовані,  оскільки вони знайшли своє підтвердження в
судовому засіданні,  а вирішуючи питання
про розмір відшкодування,  суд вийшов із
наданих позивачем доказів у підтвердження його вимог,  терміну ремонту,  розміру заробітку. У задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній
скарзі СПД ОСОБА_1
просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову. Посилається на те,
що рішення суду не відповідає вимогам
ст. 215 ЦІЖ України,  адже в
описовій частині позиція відповідача викладена без урахування поданих ним
письмових заперечень,  мотивувальна
частина не містить встановлених протягом судового засідання обставин та
визначених відносно них правовідносин. У справі суд застосував положення ЗУ „Про захист прав
споживачів",  незважаючи на те,  що даний закон не передбачає захисту
інтересів СПД,  зокрема,  стягнення неотриманого доходу приватного
підприємця. Крім того,  судом не взято до
уваги,  що позивач цілком усвідомлював
відсутність договірних відносин із відповідачем після 29.05.2006 року,  і це доводиться поясненнями самого позивача.
Ще однією підставою для скасування рішення,
на думку апелянта,  є
необґрунтованість рішення суду стосовно визначення суми втраченого доходу
приватного підприємця ОСОБА_2.

Заслухавши
суддю-доповідача,  учасників судового
розгляду,  перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку,  що
апеляційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Частково
задовольняючи позовні вимоги,  суд першої
інстанції виходив з того,  що між
сторонами 23 травня 2006 року було укладено договір на виконання

робіт по ремонту
АКПП в автомобілі,  що належить
ОСОБА_2  Оскільки,  відповідач
не виконав взяті  на себе
зобов"язання по ремонту,  тому
вимоги позивача,  передбачені  ст. 15 Закону України „Про захист прав
споживачів" та  ст. 837 ЦК
України,  є обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Проте,  з таким висновком не може погодитись
апеляційний суд.

Як
вбачається з договору замовлення - наряду на роботи №ЗН 3743 від 25 травня 2006
року,  в ньому вказаний перелік
послуг,  наданих відповідачем ОСОБА_2,
а саме: заміна мастила в АКПП автомобіля позивача,  розбирання-збирання та чищення гідроблока
АКПП,  зняття-встановлення гідроблока
АКПП,  зняття-встановлення піддону АКПП.
Будь-яких робіт з ремонту АКПП в договорі не зазначено (а.с. 7).

Як в
суді першої інстанції,  так і в
апеляційному судіОСОБА_1
та його представники пояснювали,  що
відповідач не надає такої послуги як „ремонт АКПП",  оскільки не має для цього необхідних умов:
обладнання,  запасних частин і т.п.
Вказана обставина підтверджується прейскурантом цін та переліком операцій по
технічному обслуговуванню автомобілів СТО СПД ОСОБА_1 (а.с. 31,  37).

Також,  в замовленні-наряді були зазначені
рекомендації позивачу провести заміну соленоїда другої передачі та сканування
АКПП. При відсутності результату рекомендовано ремонт АКПП на одній з
дилерських СТО,  на що ОСОБА_2 погодився.
Після цього,  30 травня 2006 року,  позивач разом з працівником СПДОСОБА_1
поїхали в ТОВ „Автомобільний центр Голосіївський",  де було проведено скасування АКПП,  яке підтвердило рекомендації відповідача
(а.с. 74.).

Таким
чином,  з вищевикладеного слідує,  що на СТО відповідача ОСОБА_2 не проводили
ремонт АКПП,  а виконали лише
профілактичні роботи. Вказане підтверджується також тим,  що за проведені роботи позивач сплатив
777грн. 04коп.,  в той же час ремонт АКПП
коштує не менше 5000грн.,  чого не
заперечував в судовому засіданні суду першої інстанції і сам ОСОБА_2

А
тому,  висновок суду першої інстанції про
те,  що між сторонами 23 травня 2006 року
було укладено договір на виконання робіт по ремонту АКПП в автомобілі,  що належить ОСОБА_2,  є помилковим.

Також,  не можуть бути взяті до уваги твердження
позивача про те,  що його автомобіль
знаходився на СТО СПД ОСОБА_1 з 23.05.2006 року до 16.06.2006 року. Як
вбачається з матеріалів справи і пояснень сторін,  ОСОБА_2 забрав автомобіль у відповідача
29.05.2006 року. А починаючи з 30.05.2006 року,
автомобіль ОСОБА_2. знаходився на автомобільній стоянці у м. Києві,  що підтвердив у судовому засіданні суду
першої інстанції і сам позивач (а.с. 99).

Крім
того,  апеляційний суд не може погодитись
з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість вимог позивача ОСОБА_2
щодо відшкодування втраченого ним доходу через неможливість використовувати
автомобіль.

Відповідно
до п.22  ст. І Закону України „Про захист
прав споживачів",  споживачем є
фізична особа,  яка придбаває,  замовляє,
використовує або має намір використовувати чи замовляти продукцію для
особистих потреб,  безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого
працівника.

Як
вбачається з матеріалів справи,  позивач
ОСОБА_2 є приватним підприємцем,  що
підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця
(а.с. 3-5,  48-53),  а тому відповідно до  ст. І ГПК України,  має право звертатися за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів до
господарського суду.

За таких
обставин,  рішення суду першої інстанції
не можна визнати законним і обгрунтованим,
постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2

На
підставі наведеного,  керуючись  ст. І п.22,
ст. 4 Закону України „Про захист прав споживачів",   ст.
ст. 3ОЗ,  307,  309,
313-314,  316-317,  319 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Носівського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2007 року -
скасувати.

В
задоволенні позову ОСОБА_2 до СПД ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди -
відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.