Справа №22-1425-2007 р.                                           Рішення
ухвалено під головуванням
29                                                                                         Капацин
Апеляційний суд Вінницької області
Ухвала

Іменем У к р а їн и

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в
складі:

Головуючого:
Луценка В.В.

Суддів: Голембевської Л.М. ,
Копаничук С. Г.

При секретарі:
ОСОБА_1

Розглянувши
05.07.07 року у відкритому засіданні в м.
Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 27 квітня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та виконкому Могилів-Подільської міської ради про визнання
частково недійсним свідоцтва про право власності,  договору дарування та визнання права власності
на частину домоволодіння,  а також за
зустрічним позовом ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про виселення,  -

встановила:

13.12.2006
року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про визнання
частково недійсним свідоцтва про право власності,  договору дарування та визнання права
власності на частину домоволодіння зазначивши в заяві,  що в 1975році вона зареєструвала шлюб з
ОСОБА_6 і почали разом проживати в будинку батьків чоловіка,  який розташований по 1-му провулку Коцюбинського
в м.  Могилів-Подільському. В зазначеному
вище будинку народились її сини: ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Разом з батьками вони за
свої кошти приймали участь в добудові до будинку веранди,  житлової кімнати та ванної кімнати.

ІНФОРМАЦІЯ_1помер
батько чоловіка ОСОБА_9

В серпні
2006 року вона отримала через нотаріуса заяву про виселення із будинку,  оскільки згідно договору дарування,  посвідченого Могилів-Подільською міською
державною нотаріальною конторою 19.12.2002 року власниками спірного будинку
являються ОСОБА_5та ОСОБА_3

Оскільки
батько чоловіка - ОСОБА_9
був глухонімим,  не розумів своїх дій
при укладенні договору дарування,  а тому
просила визнати свідоцтво про право власності і договір дарування частково
недійсним та визнати за нею право власності на частину спірного
будинковолодіння.

В
зустрічній позовній заяві ОСОБА_2.,
ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_5.,  ОСОБА_5. та ОСОБА_4 про виселення із
належного їм на праві власності будинковолодіння АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення,  оскільки відповідачі
чинять їм перешкоди в користуванні власністю та незаконно проживають в будинку.

Рішенням
Могилів-Подільського міськрайонного суду від 27.04.2007 року в задоволенні
позову ОСОБА_4,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3
та виконкому Могилів-Подільської міської ради про визнання частково недійсними
свідоцтва про право власності,  договору
дарування та визнання права власності на частину домоволодіння,  відмовлено.

Відмовлено
також в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_5.,  ОСОБА_6. та ОСОБА_4 про виселення з будинку.

В
апеляційних скаргах сторони просять рішення суду в частині відмови їм в
задоволенні позовних вимог скасувати,
ухвалити нове рішення,  яким
задовільнити їм позовні вимоги,  оскільки
суд при розгляді справи невірно застосував норми матеріального і процесуального
права,  а тому ухвалив невірне рішення по
справі.

Заслухавши
доповідача,  пояснення і заперечення
сторін та їх представників,  перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3
та виконкому Могилів-Подільської міської ради про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності,  договору
дарування та визнання права власності на частину будинковолодіння,  судом встановлено,  що будинковолодіння АДРЕСА_2,  згідно свідоцтва про право власності на
житловий будинок №773 від 10.12.2002 року належало ОСОБА_9 на праві
особистої власності.

Відповідно
до договору дарування,  посвідченого
Могилів-Подільською державною нотаріальною конторою 19.12.2002 року
№1-1528,  ОСОБА_9 подарував,  а ОСОБА_2. та ОСОБА_3
в рівних частках прийняли в дар вказане вище
будинковолодіння.

Про
те,  що ОСОБА_2. та ОСОБА_3прийняли в дар
будинковолодіння свідчить довідка начальника комунального підприємства МБТІ
м.  Могилів-Подільського №675 від
01.12.2006 року,  в якій зазначено,  що житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3
,  згідно договору дарування від
19.12.2002 року.

Таким
чином,  ОСОБА_9 являючись
власником будинковолодіння правомірно розпорядився своєю власністю подарувавши
належне йому на праві власності будинковолодіння АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_2
та онуку ОСОБА_3

Тому,  суд повно та всебічно дослідивши обставини
справи обґрунтовано прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог
ОСОБА_10 щодо визнання недійсними договору дарування будинковолодіння та
визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на будинок.

Окрім
цього ОСОБА_10 без будь-яких поважних причин пропустила загальний строк
позовної давності,  передбачений  ст. 257 ЦК
України.

Разом з
тим,  суд вирішуючи спір між сторонами в
частині виселення ОСОБА_5.,  ОСОБА_6. та
ОСОБА_4 із будинковолодіння АДРЕСА_2 не дотримався вимог закону щодо повного та
всебічного з'ясування всіх обставин справи та не встановив якими нормами
матеріального права регулюються правовідносини,
що виникли між сторонами.

Відповідно
до вимог ч.2  ст. 386 ЦК України
власник,  який має підстави передбачати
можливість порушення права власності іншою особою,  може звернутись до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій,  які можуть
порушити його право,  або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відмовляючи
ОСОБА_2 і ОСОБА_11. в задоволенні
позову про виселення відповідачів із належного їм на праві власності
будинковолодіння,  суд не з'ясував на
яких правових підставах відповідачі поселились в будинок і проживають там,  чи дійсно після смерті ОСОБА_9.,
відповідачі являються членами сім'ї нових власників
будинку.

При
вирішені спору суду необхідно
було з'ясувати з яких підстав позивачі наполягають на виселенні відповідачів із
належного їм на праві власності будинку і якими нормами матеріального права
регулюються правовідносини між сторонами.

Судом
при розгляді справи не встановлено також,
хто із відповідачів фактично проживає в спірному будинковолодінні.

За таких
обставин рішення суду в частині відмови позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення
відповідачів з будинку в силі залишатись не може і підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись  ст. . ст. 307,  311, 313-315 ЦПК України,  судова колегія,  -

ухвалила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_4,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 задовільнити частково.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду,  Вінницької області від 27 квітня 2007 року в
частині відмови ОСОБА_2,  ОСОБА_3 в
позові до ОСОБА_4,  ОСОБА_6,  ОСОБА_5 про виселення з будинку
скасувати,  а справу направити на новий
розгляд в той же суд в іншому його складі.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Ухвала
суду може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
моменту її проголошення.