АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД       ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-1611/2007                                         Головуючий
у 1й інстанції - Черненкова Л.А.
-39/40                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19   червня
2007   року   Колегія
суддів   судової  палати
у   цивільних   справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів -   Григорченка Е.І,  Максюта Ж.І.

при секретарі -
Білоконь Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1
на рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної компанії «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України,  Дніпропетровського обласного управління
«Дніпропетровськекокомресурси»,  третя
особа ОСОБА_2- про поновлення строку позовної давності,  поновлення на роботі,  стягнення індексації,  пені,
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1  звернулася з апеляційною скаргою на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12.12.2006 року,
де ставить питання про скасування рішення суду та постановления нового про
задоволення позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на те,  що рішення
суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /
а.с.  208-210 /.

Зазначеним
рішенням відмовлено ОСОБА_1  у
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог,  колегія суддів не
находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення
суду,  з наступних підстав.

Відмовляючи
в позовних вимогах ОСОБА_1 ,  суд першої
інстанції виходив з того,  що наказом №
1- ВК від 01.09.2003 року ОСОБА_1  була
прийнята на роботу до відповідача у якості менеджера (офіс) Дніпропетровського
обласного управління з утилізації відходів як вторинної сировини
«Дніпропетровськекокомресурси» (а.с.  27)

Наказом
№ 4 - ВК від 27.01.2005 року ОСОБА_1
була переведена з посади менеджера на посаду спеціаліста з 03.02.2005
року з окладом згідно штатного розпису (а.с. 28,  29).

Згідно
наказу Президента компанії КМУ ДК «Укрскокомресурси» № 5 від 31 січня 2005 року
були проведені зміни в організаційних структурних підрозділах (реорганізацію із
скороченням чисельності структурних підрозділів,  (реорганізацію із скороченням численності
працівників) та зроблені пропозиції щодо визначення основних напрямків
діяльності,  організації структури та
штатного розпису.

Відповідно
до п. 1  ст.  40,
ст.  49-2, 49-4 КЗпП України було
доведено до відома працівників про наступне звільнення письмово під розпис у
зв'язку з скороченням численності працівників до 01 квітня 2005 року (а.с.  ЗО).

Позивачка
- ОСОБА_1  була ознайомлена із зазначеним
наказом № 5від 31.01.2005 року,  що
підтверджується відповідним листом (а.с. 31)

Наказом № 7- ВК від 28.02.2005 року позивачка,  за її заявою,
була

переведена з посади спеціаліста на посаду начальника підвідділу сортувального

комплексу та переробки вторинної сировини з 01.03.2005 року з окладом
згідно

штатного розпису (а.с. 32,  33),  та 30.03.2005 року ОСОБА_1  наказом № 15- ВК

була звільнена з 01.04.2005 року з займаної посади згідно  ст.  40
п. 1 ЦЗпП України

(а.с.  34).                                                                                                              *

У
зв'язку з скороченням посади,  яку
займала позивачка,  їй відповідно до  ст.
184 КЗпП України,  відповідачем
було запропоновано роботу на посаді головного спеціаліста та на посаду
спеціаліста в Полтавському,
Тернопільському та Луганському управлінні (а.с.  117),
а також відповідач запропонував ОСОБА_1
працевлаштування в ДОУ на посаду вахтера або прибиральниці (а.с.  118),
однак від пропозицій позивачка відмовилася,  що підтверджується повідомленням відповідача
(а.с.  119).

Копію
наказу від 30.03.2005 року № 15-ВК про своє звільнення позивачка отримала
09.06.2005 року,  а копію трудової книжки
17.12.2005 року (а.с. 78, 105 ),  а
звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі лише 16 жовтня 2006 року.

За таких
обставин,  суд прийшов до висновку про
відмову в позовних вимогах,  оскільки
позивачка пропустила строк для звернення до суду з позовом про поновлення на
роботі,  передбачений  ст.
233 КЗпП України.

Між
тим,  з висновком суду про те,  що позивачці повинно бути відмовлено в
позовних вимогах лише у зв'язку з пропуском строку для звернення до суду з
позовом про поновлення на роботі,
погодитися не можна,  з наступних
підстав.

Враховуючи
зазначені вище обставини справи,  які
правильно встановлені судом першої інстанції,
колегія суддів вважає,  що
звільнення позивачки було відповідно до чинного законодавства,  зокрема п. 1
ст.  40 КЗпП України,  оскільки на підприємстві дійсно мали місце
зміни в організації виробництва і праці,
які потягли за собою скорочення численності працівників,  що підтверджується зазначеними вище наказами.
Також при звільненні позивачки,
відповідачем були виконані вимоги діючого законодавства,  зокрема
ст.  49-2, 184 КЗпП України.

Відповідно
до роз'яснень Верховного Суду України,
викладених в п. 4 постанови Пленуму „Про практику розгляду судами
трудових спорів" № 9 від 6 листопада 1992 р.,  у разі
пропуску передбаченого  ст.  233 КЗпП України строків звернення до суду за
вирішенням трудового спору,  суд з'ясовує
не лише причину пропуску зазначеного строку,
а й усі обставини справи,  права
та обов'язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих
підстав без посилання на строки звернення до суду,  оскільки вони стосуються захисту порушеного
права.

Таким
чином,  колегія суддів вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_1  є необгрунтованими,  а тому задоволенню не підлягають.

Доводи позивачки,  приведені в апеляційній скарзі,  не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки зводяться до переоцінки доказів,  незгоди з висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення норм права,  що
протирічить діючому законодавству.

Справа
судом розглянута в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом
апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального
закону,  які могли б потягти за собою
скасування правильного рішення суду з одних лише формальних міркувань
згідно  ст.  308 ЦПК України.

За таких
обставин,  колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,  а
рішення суду - залишити без змін.

Керуючись  ст.
ст.  218,  303,
307,  308 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.