Справа 22ц - 1905   2007
р.                                                  Головуючий      І інстанції -
визнання     правочину                                                    Гримайло
недійсним                                                                                 Доповідач:      КарімоваЛ.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого                           Карімової Л.В..

суддів                                      Зазулинської
Т.П.,

Кірсанової Л.І.,

при секретарі Зелінській І.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю
(ТОВ) „Діпрозаводтранс -Холдинг", ОСОБА_1, 3-я особа - AT
„Харківський реєстратор" про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ТОВ „Діпрозаводтранс - Холдинг", третім особам AT „Харківський
реєстратор, голова правління ВАТ,,Діпрозаводтранс" про визнання на
підставі вимог ст.ст. 231,236 недійсними правочинів купівлі-продажу іменних
акцій НОМЕР_4 від 14.01.2004 р, НОМЕР_3 від 15.01.2004 р. та за НОМЕР_1,НОМЕР_2
від 16.01.2004 р. з моменту їх укладення та застосування наслідків їх
недійсності (а.с.3-4 т.1).

У жовтні 2006 року до суду звернулася дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з позовом
до ТОВ „Діпрозаводтранс - Холдинг", третім особам : ОСОБА_1 та AT
„Харківський реєстратор, про визнання недійсними на підставі ст.ст. 202,
203, 207, 215, 216, 231, 236, 328, 368, 392 ЦК України правочинів купівлі-продажу вище зазначених акцій
як таких, що укладені другим із подружжя без її згоди.

Посилалася також на те, що оскаржувані договори
купівлі-прордажу цих акцій

були укладені ОСОБА_1 під впливом психологічного тиску
керівника ВАТ

„Діпрозаводтранс" - орендодавця нежитлових приміщень
під кафе, де ОСОБА_1

здійснює свою підприємницьку діяльність.    Зазначала,
що  вказані договори     не

відповідають
вимогам ст.ст. 207 та 215 ЦК України та внутрішній волі ОСОБА_1(а.с. 4-5 т.2).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24.10.2006 р. вище
зазначені позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об'єднані в одне провадження ( а.с. 11
т.2).

Подалі ОСОБА_2 уточнила свої позовні вимоги і просила
визнати на підставі ст. 215 ЦК України недійсними вище вказані договори
купівлі-продажу цінних паперів, укладених між ТОВ „Діпрозаводтранс -
Холдинг" та ОСОБА_1, оскільки ці правочини були здійснені всупереч вимогам
ст.. 65 СК України одним з подружжя без згоди іншого. Просила відповідно до п.1
ч.2 ст. 216 ЦК України повернути 32 000 простих іменних акцій ВАТ
„Діпрозаводтранс" у сумісну власність подружжя та зобов"язати  AT  „Харківський
реєстратор"  внести  відповідні
зміни  до  реєстру,
які

пов"язані з переходом права власності на ці акції на ОСОБА_1,
переоформити необхідні документи та видати останньому сертифікат на 32 000
простих іменних акцій ВАТ „Діпрозаводтранс" та покласти на відповідачів
понесені нею судові витрати (а.с. 24-26 т.2).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13.02.2007 р. позовні
вимоги ОСОБА_1 були залишені без розгляду на підставі ч.5 ст. 207 ЦПК України
(а.с.47,53).

При розгляді справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 підтримала свій позов
за підставами, зазначеними у ньому.

Відповідач
ОСОБА_1 позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Представник ТОВ „Діпрозаводтранс - Холдинг" заперечуючи проти задоволення
позову, зазначав, що укладені договори відповідають вимогам закону, а
позивачкою не доведені обставини, на які вона посилається.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2007 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с.59-62 т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення суду та
постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі у
зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи
та недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими.

Посилається на те, що висновок суду про те, що позивачем не доведені
порушення її прав на отримання матеріального здобутку після укладених та оспорюваних
право чинів не відповідає вимогам ч. 2 ст. 65 СК України та її посиланням у
уточнюваній позовній заяві про те, що сума договорів купівлі-продажу акцій була
явно низька, що підтвердив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1

Вважає також, що висновки суду про відповідність оспорюваних правочинів
вимогам закону є необгрунтованими, оскільки на договорах всупереч вимогам п.2
ч.2 ст. 207 ЦК України
відсутня печатка ТОВ „Діпрозаводтранс - Холдинг".

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ТОВ „Діпрозаводтранс
-Холдинг" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки
договори купівлі-продажу акцій відповідають вимогам закону ( у тому числі й за
їх формою) та волевиявленню сторін. Крім того апелянт не є власником простих
іменних акцій, тому порушень її прав щодо реалізації цих акцій не відбулося.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що оспорювані нею договори купівлі-продажу іменних акцій
відповідають волевиявленню сторін та вимогам закону щодо дійсності правочинів,
а вимоги позову не доведені.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений
ним на підставі наданих сторонами доказів та відповідає обставинам справи й
вимогам закону.

Як убачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 (як власником простих іменних
акцій ВАТ „Діпрозаводтранс" ) та ТОВ „Діпрозаводтранс - Холдинг" були
укладені договори купівлі-продажу простих іменних акцій ВАТ
„Діпрозаводтранс" у кількості 32 000 штук на загальну суму 8237 грн. за
НОМЕР_4 від 14.01.2004 р.,
за НОМЕР_3 від 15.01. 2004 р. та  за
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 16.01.2004 р.

Згідно цих договорів та видаткових касових ордерів ОСОБА_1 отримано кошти
за реалізовані ним акції. Зазначені обставини не оспорювалися ОСОБА_1 й при
розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Як пояснили сторони у суді апеляційної інстанції та
підтверджується договорами купівлі-продажу цінних паперів вказані договори були
складені у трьох екземплярах.

Надані ТОВ „Діпрозаводтранс - Холдинг" договори
купівлі-продажу акцій, які були оглянуті судами при розгляді справи, містять
всі реквізити документу та відповідають вимогам ст. 203 та ч.2 ст. 207 ЦК України.

За таких обставин посилання ОСОБА_2 на те, що екземпляр
договору купівлі-продажу цінних паперів, який є у відповідача ОСОБА_1, не
містить печатки юридичної особи,   не є
підставою визнання правочинів недійсними.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною
згодою.

Між тим як убачається з матеріалів справи власником 32 000 простих іменних
акцій ВАТ „Діпрозаводтранс" до їх продажу був лише ОСОБА_1 як акціонер
цього товариства, на що він і посилався у своєму позові(а.с. 3-4 т.1).

Факт належності цих акцій тільки ОСОБА_1 не оспорювався й іншими учасниками
процесу.

Відповідно до вимог ст.ст. 4-6 Закону України „Про цінні папери та фондовий
ринок" акція є неділимою та не може належати на праві сумісної власності
декільком особам.

ОСОБА_2 не була акціонером ВАТ „Діпрозаводтранс" та держателем його
акцій тому посилання позивачки на порушення відповідачами вимог ч. 2 ст. 65 СК
України є безпідставними, оскільки дія цієї норми не поширюється на виниклі
спірні правовідносини.

Крім того, ОСОБА_2 не отримувала від акціонера ОСОБА_1 відповідно до вимог
закону доручення на оспорювання правочинів щодо цих акцій, а сам ОСОБА_1 не
оспорює правомірність договорів купівлі-продажу цих акцій.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Оскільки рішення районного суду постановлене з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права це є підставою відповідно до вимог ст.. 308 ЦПК України
для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2007 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання цією ухвалою
законної сили.