УХВАЛА

іменем України

15 травня 2007 року                                                                                         м.
Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської
області в складі суддів: Чужі Ю.Г. (головуючого), Власова CO., Куцина М.М., при
секретарі Бобик О.І., з участю апелянтів ОСОБА_1. іОСОБА_2., позивачів
ОСОБА_3., ОСОБА_4. та представника відповідача ОСОБА_5., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1та представника
позивачів ОСОБА_2на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 лютого 2007 року, -

встановила:

У березні 2006 рокуОСОБА_6.,
ОСОБА_1, ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_4. та ОСОБА_3. звернулися в суд з позовом до
ОСОБА_9та приватного нотаріуса ОСОБА_10. про визнання недійсним заповіту та
визнання права власності на майно колгоспного двору.

Вимоги мотивували тим, що після смерті ОСОБА_11 (ІНФОРМАЦІЯ_1року), яка була
головою колгоспного двору, їм стало відомо, що покійна 27.01.2003 року залишила
заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10. Згідно заповіту
ОСОБА_11. заповіла все своє майно на користь відповідачаОСОБА_9

ПозивачіОСОБА_6., ОСОБА_1, ОСОБА_12 та ОСОБА_8, були членами колгоспного двору на час
припинення двору (1990 рік) і
проживають в цьому дворі по теперішній час. Тому вони мають у майні двору свої
частки.

Посилаючись на дані обставини просили постановити
рішення, яким заповіт ОСОБА_11. визнати недійсним та визнати заОСОБА_6.,
ОСОБА_1, ОСОБА_12
та ОСОБА_8 право власності на 1/5
частину всього майна колгоспного двору за кожним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 лютого 2007 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1. та
представник позивачів ОСОБА_2звернулися
до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просять рішення суду першої
інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Свої апеляційні вимоги скаржники мотивують невідповідністю висновків суду
обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права.

Справа №: 22ц-718/07

Заслухавши осіб, які взяли участь у розгляді справи,
перевіривши доводи апеляції та матеріали справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга до задоволення на підлягає з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 534
ЦК України від 1963 року, що
діяла на момент складання заповіту, кожний громадянин може залишити за заповітом
усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять,
так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або
окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам
закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у
чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті обставин, на які вона посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Заповіт, який позивачі просять визнати недійсним був складений та
нотаріально посвідчений 27
січня 2003 року.
Згідно заповіту, ОСОБА_11. на випадок смерті зробила розпорядження, що все її
майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, яке на день смерті буде
їй належати заповіла синуОСОБА_9 1941 року народження (а.с 8).

В процесі розгляду справи провадження по справі зупинялося, а матеріали
направлялися до Ужгородського міжрайонного прокурора для проведення перевірки
заяви позивачів про фальсифікацію заповіту невстановленими посадовими особами
(а.с.60).

По результатах перевірки 29.07.2006
року старшим помічником прокурора була винесена постанова про відмову в
порушення кримінальної справи по мотивам п. 2 ст. 6
КПК України (відсутність складу злочину).

Оскільки заповіт за своєю формою та змістом відповідає вимогам закону, а
позивачі не назвали та не довели в чому конкретно полягає його недійсність, суд
першої інстанції, на думку колегії, дійшов вірного висновку про недоведеність
позову в частині визнання заповіту недійсним.

Аналогічно позивачі не довели вимогу про розподіл майна колгоспного двору
на встановлення за ними право власності на 1/5 частину цього майна за кожним.

Позивачі, в порушення ст. 60
ЦПК України, не надали суду відомостей (доказів) про об'єм майна
колгоспного двору. Відсутні докази вартості майна та правовстановлюючі
документи, які підтверджують його належність колгоспному двору.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що і в частині вирішення
вимоги про поділ майна колгоспного двору рішення суду першої інстанції є також
вірним.

Суд першої
інстанції вирішуючи спір про визнання заповіту недійсним та поділ майна
колгоспного двору правильно встановив фактичні обставини справи, вірно
застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та дійшов
вірного висновку про недоведеність позову.

Рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим і
підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції висновків суду не
спростовують, а тому до уваги взяті бути не можуть.

Разом з тим колегія суддів констатує, що суд, зазначивши у резолютивній
частині рішення вказівку про відмову позивачам ОСОБА_3. та ОСОБА_4. у задоволенні
позову про визнання права власності на 2/3
частин спадкового майна ОСОБА_11.,
допустився помилки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачі ОСОБА_3. та ОСОБА_4.
даної вимоги, відповідно до ЦПК України, не заявляли, тому суд розглянувши
її вийшов за межі позовних вимог.

Дана вказівку
суду з рішення підлягає виключенню.

Керуючись ст.ст.
308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1та представника позивачів
ОСОБА_2відхилити, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 лютого 2007 року залишити
без змін, виключивши з його резолютивної частини вказівку про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3. та ОСОБА_4.
про визнання права власності на 2/3
частин спадкового майна ОСОБА_11.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.