Справа №33ц-84/07
Головуючий в І інстанції: Юдрига О.С.
Доповідач: Завидовська - Марчук О.Г.
УХВАЛА

іменем України

21 травня   2007 року колегія суддів з розгляду
цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Волинської області в
складі :

Лончука В.Г., Завидовської -
Марчук О.Г., Мудренко Л.І.,

розглянувши в
попередньому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до
пансіонату «Збруч» Тернопільського обласного об»єднання міжгос­подарських здравниць «Тернопіль- лісгоспздравниця» про поновлення
на роботі і стягнення зарплати за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 вересня
2004 року та ух­валу апеляційного суду Тернопільської області від 11 листопада
2004 року, -

встановила :

ОСОБА_1.
звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою на рі­шення Тернопільського міськрайонного суду від 8
вересня 2004 року, залишене без зміни ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 11 листопада 2004 року, яким по­зов задоволено.

5 квітня 2007
року справу передано для розгляду і вирішення відповідно до глави 2 розділу V Цивільного
процесуального кодексу України до апеляційного суду Волинської області
відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судо­устрій
України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого
2007 року №697-V .

Ухвалою судді колегії суддів з розгляду цивільних справ у касаційному
порядку апе­ляційного суду Волинської області від 16 травня 2007 року
за касаційною скаргою ОСОБА_1. відкрито касаційне провадження.

В обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1. покликається на неповне
з»ясування фактичних обставин справи, невірну
оцінку зібраних доказів, порушення судом норм матері­ального права, в
зв»язку з чим ставить питання про скасування постановлених у справі су­дових
рішень.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень
відсутні, виходячи з наступного.

Судами
встановлено, що відповідно до наказу №20 від 1 серпня 2001 року ОСОБА_1.
працював у пансіонаті «Збруч» заступником директора по господарській частині і
у зв»язку з важким фінансовим становищем в
пансіонаті «Збруч» виникла необхідність скоро­чення штату працівників,
що підтверджується протоколом засідання ради трудового колек­тиву пансіонату «Збруч» від 18.02.2002 року,
директором пансіонату 21.02.2002 року було видано наказ про виведення зі
штатного розпису ряду посад, в тому числі й посади заступни­ка директора по
господарській частині. Про скорочення посади та наступне звільнення Жор­няка
М.І. було повідомлено того ж дня, а через два місяці - 21.04.2002 року позивача
було

2

звільнено з
роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України, наказ про звільнення позивачу було
направлено рекомендованим повідомленням, а 21.06.2002 року було надіслано йому
заро­бітну плату в сумі 1450 грн. 48 коп. та вихідну допомогу в сумі 340
гривень поштовими пе­реказами. При
попередженні про звільнення позивача з роботи, інша робота йому не пропо­нувалась
через відсутність прийнятних для нього посад.

Судом вірно не
взяті до уваги доводи апелянта про те, що відповідач не повідомляв його про скорочення посади та про звільнення з
роботи, оскільки вони спростовуються по­казами представника відповідача
та допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_2. і телеграмою, квитанцією
від 21.02.2002 року про відправлення рекомендованого лис­та, повідомленням про
його вручення, квитанціями від 21.06.2002 року.

Апеляційний суд
погодився з висновками суду першої інстанції та залишив його рі­шення без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
непра­вильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно ст. 335
ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи , що рішення судів ухвалені
з додер­жанням норм матеріального та процесуального права, а
підстави для обов»язкового скасу­вання судового рішення, передбачені ч.1 ст.338
ЦПК України, відсутні.

Наведені у касаційній скарзі доводи, висновки судів не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України колегія суддів з розгляду цивільних
справ у касаційному порядку апеляційного суду Волинської області
. -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 8.09.2004 року та ухвалу   апеля­ційного суду Тернопільської області
від 11.11. 2004 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає.