Справа
№ 22-ц-1928/07                    Головуюча суду 1   інстанції Разумської О.Г.
40                               Суддя -
доповідач апеляційного суду Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

12 жовтня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої   - Славгородської Н.П.,

суддів: Шолох
З.Л.,  Лівійського І.В.,

при секретарі
судового засідання - Негрун І.О.,  за
участю:

·
позивача ОСОБА_1.,

·
представників
відповідача - ОСОБА_2.,
ОСОБА_3.,  розглянувши у  відкритому судовому  засіданні
в  м.   Миколаєві
цивільну справу за апеляційною скаргою

Комунального
підприємства „Автотрансобслуговування" Миколаївської   облдержадміністрації

на
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 9 серпня 2007 року у справі за

позовом

ОСОБА_1 до Комунального
підприємства „Автотрансобслуговування" Миколаївської облдержадміністрації
(далі - Підприємство) про поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила;

В лютому
2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Підприємства про зміну
формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги.

Позивач
зазначав,  що знаходився з відповідачем у
трудових відносинах з 23 жовтня 2001 року,
працюючи водієм легкового автомобіля.

З 1 лютого
2007 року він був звільнений з роботи наказом № З-о від 1 лютого 2007 року по
п.3  ст.
40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин
обов'язків,  покладених на нього трудовим
договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Вважав,  що його звільнення проведено незаконно,  оскільки порушень трудової дисципліни він не
допускав. З Наказами № 49 від 23 червня 2006 року та № 56 від 31 липня 2006
року,  якими йому оголошено догани за
порушення трудової дисципліни він не згодний і оскаржив їх до суду. В зв'язку з
цим,  він 1 лютого 2007 року був
викликаний на попередній розгляд справи до районного суду,  про виклик попередив на підприємстві. Його
знаходження в суді та відсутність на робочому місці в цей день протягом 50
хвилин адміністрація використала як привід для звільнення.

Посилаючись
на те,  що адміністрація систематично не
виконує законодавство про працю,  умови
трудового договору,  позивач просив
змінити формулювання причини його звільнення з п.3  ст.  40
КЗпП України на п.3  ст.  38 КЗпП України,  вважаючи його звільненим за власним бажанням
у зв'язку з невиконанням відповідачем законодавства про працю,  а також стягнути 4 970, 50 грн. вихідної
допомоги.

В судовому засіданні
позивач змінив свої позовні вимоги,
просив поновити його на роботі і стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 9 серпня 2007 року позов задоволено. ОСОБА_1
поновлено на роботі та стягнуто з відповідача на його користь 5964, 60 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу. В частині поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку з_а один місяць судом допущено негайне виконання
рішення.

В
апеляційній скарзі представник відповідача,
посилаючись на незаконність рішення суду,  просив його скасувати та постановити
нове,  яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_1

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення
сторін,  перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  колегія судців вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає,  виходячи з наступного.

Суд
повно,  всебічно дослідив обставини
спору,  дав належну оцінку доказам по
справі та прийшов до вірного висновку про порушення відповідачем прав позивача
при звільненні його з роботи з підстав,
передбачених п.3  ст.  40 КЗпП України.

Судом
встановлено,  що підставою для звільнення
позивача була його відсутність на робочому місці 1 лютого 2007 року протягом 50
хвилин,  яка пов'язана з викликом його до
суду,  про що він попередив представника
адміністрації (а.с.  37). Зазначене не
можна вважати порушенням трудової дисципліни. Тому,  суд правомірно вважав,  що позивач не вчиняв проступку,  за який його звільнено.

З
підстав передбачених п.3  ст.  40 КЗпП України працівник може бути звільнений
з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків,  покладених на нього трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового розпорядку,
лише у разі якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного
або громадського стягнення ( не знятого і не погашеного спливом часу) і він
знову допустив порушення трудової дисципліни.

В
зв'язку з викладеним,  посилання апелянта
на наявність доган,  оголошених позивачу
за порушення трудової дисципліни наказами № 49 від 23 червня 2006 року та № 56
від 31 липня 2006 року не спростовують висновків суду про незаконність
звільнення позивача.

Доводи
апелянта про те,  що позивач не перебував
у суді в зазначений період часу необгрунтовані,
оскільки спростовуються відміткою суду про зворотнє ( а.с.  4).

Таким
чином,  колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення місцевого суду,
постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись  ст.
ст.  303,  308,
315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну     скаргу                      представника    Комунального    підприємства

„Автотрансобслуговування"
Миколаївської облдержадміністрації відхилити,
а рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 9 серпня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.