РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
вересня 2007 р.                                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючого              Бойчука І.В.

суддів                         Меленко О.Є., Пнівчук
О.В.

секретаря                   Довжинської Н.Б.

адвоката                     ОСОБА_1

з участю                     сторін

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
частково недійсним свідоцтва про право на спадщину на визнання права власності
на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Тисменицького районного суду від 02 липня 2007 р.,-

встановила:

Рішенням Тисменицького районного суду від 02 липня 2007 року частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4

Визанро недійсною заяву ОСОБА_6. від 18.02.2005 р. про
відмову від права на Уг частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 та про відмову від
оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7

Визнано недійсним свілоцтво про право на спадщину за
законом видане 22.02.2005 р. ОСОБА_5 на
спірне будинковолодіння.

Визнано за ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_4 право власності
в порядку спадкування за законом по Ул частині будинковолодіння, а за ОСОБА_5. на ХА частину
спірного будинковолодіння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5. вказала, що відмова ОСОБА_6. містить в собі відмову від
оформлення даного документу, а не від його отримання, як вказує суд. Суд в
цілому визнав заяву недійсною, що є неправильним, оскільки дружина власника
житла ні за життя чоловіка, ні після його смерті не зверталася з письмовою
заявою за видачею свідоцтва про право власності на частку в спільному майні
подружжя, а заявою від 18.02.2004 р. взагалі відмовилася від такого оформлення.

Спірне будинковолодіння не входило до складу спадщини на
час смерті ОСОБА_6, оскільки право власності на нього вже було оформлено на
доньку ОСОБА_5.

Невірно суд визначив і частки у спадковому майні. Навіть
при відсутності заяви матері про відмову від прийняття спадщини, кожен із
спадкоємців першої черги міг претендувати на частку від Уг будинковолодіння.

Зібраними по
справі доказами спростовується висновок експерта про недієздатність

Справа
№22-ц-1018/2007 р.                               Головуючий
у 1 інстанції Струтинський P.P.

Категорія 26                                                          Доповідач
Бойчук І.В.

ОСОБА_6., який
зроблено виключно на встановленому лікарем діагнгозі. Суд безпідставно відмовив
їй у задоволенні клопотання про проведення повторної експертизи.

Неправильно суд
стягнув з відповідачки 500 грн. за надання правової допомоги.

Просить рішення
суду скасувати, відмовивши позивачам у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду представник апелянтки підтримала доводи
апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній.

Позивачі доводів апеляційної скарги не визнали і пояснили, що рішення суду
є правильним.

Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення
з таких підстав.

Визначаючи сторонам по ХЛ частині у будинковолодінні АДРЕСА_1, суд виходив
з того, що такий розмір долей спадкується ними у зв"язку з тим, що ОСОБА_5. не написала
заяви до нотаріальної контори та не прийняла спадщини.

Проте, до такого висновку суд прийшов без належного дослідження зібраних
доказів по справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5. до дня
смерті ОСОБА_6. проживала у спадковому будинку і там зареєстрована з дітьми.
Після смерті матері вона прийняла спадщину в натурі, а крім того, мала
свідоцтво про право на спадщину за законом, яке вважала дійсним.

За змістом ст. 1269 ЦК
України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати до нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_5.
постійно проживала зі спадкодавцями, тому написання нею заяви в нотаріальну
контору не було обов"язковим.

За таких обставин частка її у спірному будинковолодінні становить 7/16
частин, а позивачів 9/16 частин, або по 3/16 частини кожному.

В цій частині
рішення суду підлягає зміні.

Не заслуговують на увагу доводи апелянтки про те, що було волевиявлення її
матері по відмові у одержанні нею свідоцтва про право власності на спадкове
майно. Дане твердження спростовано висновком амбулаторної посмертної
судово-психіатричної експертизи (а.с. 100-102), згідно якої ОСОБА_5 на день
написання такої заяви була позбавлена усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Суд першої інстанції цій обставині дав належну правову оцінку, прийшовши до
обгрунтованого висновку про визнання недійсною заяви про відмову від права на
Уг частину спірного будинковолодіння та про відмову від оформлення свідоцтва
про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка.

Обгрунтовано та на підставі зібраних доказів суд визнав недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5. від
22.02.2005 р.

Колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції
постановлено з порушенням вимог матеріального і процесуального права, тому
підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст.
307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково. Рішення Тисменицького районного суду від 02 липня 2007
року змінити.

Визнати за
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 3/16 частин кожному на
будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

Визнати за ОСОБА_5 право
на 7/16 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті
батьків.

В решті рішення
суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає
законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців у касаційному порядку.