Справа
№22-5284
Головуючий в 1 інстанції - Шевчук А.В.
Доповідач - Столбун B.I.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
вересня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого:   Столбун В.І.

суддів:         Желепи О.В., Волошиної
В.М.

при
секретарі:    Голуб К.І.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення
Оболонського районного суду м. Києва від 02 квітня 2007 року в справі за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, 3-тя особа: ОСОБА_3про стягнення аліментів на
повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

Заслухавши
доповідь судді Столбун В.І., пояснення осіб,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2006 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому
просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4
в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення нею 23 років, половину коштів,
сплачених за навчання на підготовчих курсах в розмірі 640 грн. та борг за
аліментами з врахуванням неустойки в розмірі 7926,91 грн.

Свої
вимоги мотивувала тим, що на даний час їх спільна з відповідачем донька
ОСОБА_3, навчається на денній формі навчання в Національному технічному
університеті України «Київський політехнічний інститут», до вступу в який
відвідувала платні підготовчі курси цього ж вузу. Крім того, вказувала, що
утворилась заборгованість по аліментам , які стягувались за рішенням
Шевченківського районного суду м. Києва до досягнення донькою повноліття, а
тому просила застосувати норми ст..
196 СК України і стягнути пеню за кожен день прострочки.

В
подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги щодо боргу по аліментам з
урахуванням суми неустойки, збільшивши її до 11603 грн. 99 коп.

Рішенням
Оболонського районного суду м. Києва від 02.04.2007 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання
доньки ОСОБА_3, 26.03.1988 року народження, в розмірі 250 грн. щомісячно,
починаючи з 29.11.2006 року і до припинення навчання, але не більше ніж до
досягнення дитиною 23-х років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки 640 грн.
в рахунок відшкодування додаткових затрат на доньку ОСОБА_3 В решті позовних
вимог відмовлено.

Не
погодившись з таким рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову у повному
обсязі.

В скарзі
посилається на те, що рішення є незаконним та необгрунтованим, постановлене з
порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам справи.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість оскарженого рішення, колегія дійшла висновку про відмову в
задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, спільна донька сторін
ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання в НТУ України «Київський
політехнічний інститут», а до вступу в нього відвідувала платні підготовчі
курси .

2

А тому
суд, з урахуванням вимог ст..
ст.. 184,185,199 СК України, з урахуванням матеріального стану відповідача, його
стану здоров»я, правильно задовольнив позов в частині стягнення з ОСОБА_2
аліментів у розмірі 250 грн. щомісячно на утримання повнолітньої доньки, яка навчається,
та 640 грн. додаткових витрат за навчання останньої на підготовчих курсах.

Постановлюючи
рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем регулярно здійснювалась поштові перекази та передача коштів
на утримання доньки до досягнення нею повноліття. Такий висновок суду
ґрунтується на наявних доказах, що є в матеріалах справи і цей факт не
заперечувала сама позивачка.

Посилання
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що такі кошти повинні перераховуватись
через державного виконавця, оскільки ним було відкрито виконавче провадження,
суд не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до норм діючого
законодавства відповідач має право сплачувати аліменти як в примусовому, так і
в добровільному порядку.

Норми ст.. 196 СК України
не можуть бути застосовані, оскільки відповідальність за прострочення сплати
аліментів наступає лише при виникненні заборгованості з вини особи, яка
зобов»язана їх сплачувати.

В даному
випадку не було встановлено будь-яких винних дій з боку відповідача.

Інші
доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду.

Суд
повно та об»єктивно з»ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

При
цьому колегія вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача про
скасування забезпечення позову, яке було вжите ухвалою Оболонського районного
суду м. Києва від 29.03.2007 року (а.с.49).

Керуючись,
ст..ст.. 154,
303,307,308,313,315 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Оболонського районного суду м. Києва від 02 квітня 2007 року залишити без змін.

Скасувати
заходи забезпечення позову,вжиті ухвалою Оболонського районного суду м. Києва
вд 29.03.2007 року та зняти арешт з квартири №27 по вул. Пушкінській, 31-А в м.
Києві.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців до Верховного
Суду України.