У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

10 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Балюка М.І.,                                                                       Барсукової В.М.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства (далі-ДП) “Завод ім.
Малишева” про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення заробітку за день переводу, стягнення доплати до
середнього заробітку у зв'язку з переводом та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2004 року ОСОБА_1
звернулась із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з 17 жовтня
2000 року по 09 жовтня 2002 року працювала у відповідача на посаді машиніста
крану в цеху “580”, з 10 жовтня 2002 року в цеху “140” на посаді диспетчера. Наказом від 18 жовтня 2004 року її було звільнено
з посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. ОСОБА_1 вважає своє
звільнення таким, що суперечить трудовому законодавству України, оскільки її звільнення не було погоджено з УМПР
“Праця”, членом якого вона є з серпня
2003 року, на момент звільнення мала сина 1988 р.н.. Згідно акта від 27
березня 2003 року, складеного за формою
Н-1, позивачка має трудове каліцтво. З 20 травня 2004 року ОСОБА_1 була
на лікуванні в Інституті профзахворювань.
1 липня 2002 року позивачці встановлено професійне захворювання. Позивачка ОСОБА_1 в позові вказує, що відповідач
не провів з нею остаточний розрахунок в день звільнення 18 жовтня 2004
року, згідно з вимогами статті 116 КЗпП України,
не сплатив компенсацію за невикористану щорічну відпустку, не виплатив вихідну допомогу, не сплатив лікарняні листи за
два місяці. Просила задовольнити її позовні вимоги та поновити її на роботі,
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнення заробітку за
день переводу 9 жовтня 2002 року в сумі 50 грн., стягнути доплату до середнього
заробітку у зв'язку з переводом з 10 жовтня 2002 року по 10 грудня 2002 року в
сумі 600 грн. та стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 червня 2006
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3
квітня 2007 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі рішення
суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення судом норм процесуального права.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального
права. Доводи скарги висновків суду не спростовують. Підстав для зміни або
скасування рішень не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від
27 червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3
квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
М.І. Балюк

В.М.
Барсукова