Справа №33ц-513/07
інстанції - Грицак P.M.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

17
жовтня 2007 року                                                                                       місто
Луцьк

Колегія суддів з
розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Волинської
області в складі:

Лончука В.Г.,
Расевича С.І., Русинчука М.М.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчої
дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціаль­ного страхування з
тимчасової втрати працездатності про поновлення на роботі та стягнен­ня
середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обла­сті від 15
вересня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 1 гру­дня
2005 року,

встановила:

У червні 2005
року ОСОБА_1звернувся в суд з зазначеним позовом.

Позивач
зазначав, що він працював на посаді директора міжрайонної виконавчої ди­рекції
м. Тернополя та Тернопільського району Фонду соціального страхування з тимчасо­вої
втрати працездатності і наказом № 15-К від 10 травня 2005 року звільнений з
роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Вважаючи своє звільнення
незаконним, просив по­новити його на посаді директора міжрайонної виконавчої
дирекції м. Тернополя та Терно­пільського району Фонду соціального страхування
з тимчасової втрати працездатності і стягнути з відповідача в його користь
середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 15 вересня 2005 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 1 грудня 2005 року в
задо­волені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1просить скасувати зазначені судові рішення та ухва­лити
нове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального права.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для скасування судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Згідно з
п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених ст. 40 цього Ко­дексу,
трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків
керів­ником підприємства, установи, організації (філії, представництва,
відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним
бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також
службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким
присвоєно персональні звання, і службовими осо­бами державної
контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що
позивач, працюючи на посаді директора міжрайонної виконавчої дирекції м. Тернополя
та Тернопільського району Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездат-

ності, допустив
одноразове грубе порушення трудових обов'язків, що виразилося у недо­триманні
ним встановленого порядку реєстрації платників страхових внесків, порушенні
фінансової дисципліни та фальсифікації даних бухгалтерської звітності, а тому
відповідач правомірно з дотриманням порядку застосування дисциплінарних
стягнень звільнив його із займаної посади. При цьому судом першої інстанції
вірно визначено порушення трудо­вих обов'язків, яке характеризуються ознакою
грубості, виходячи з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено та яку
шкоду ним завдано.

Апеляційний
суд обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції і зали­шив його
рішення без змін.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є непра­вильне
застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею
335 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції не може встанов­лювати
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це стверджується матеріалами справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та процесуального права Відсутні передбаче­ні ч.
1 ст. 338 ЦПК України підстави для їх Обов'язкового скасування.

Керуючись ст.
ст. 332, 336 ЦПК України, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 15 вересня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 1 грудня 2005 в даній справі
залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.