Справа №
22-ц-889/2007р.                               Головуючий
у інстанції Максимюк Р.Ю.
33                                                       Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
серпня 2007 року                                                                                м.  Івано-Франківськ

Колегія
судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                      Девляшевського
В.А.,

суддів:                                                                 Бойчука
І.В.,  Матківського Р.Й.

секретаря                                                            Самуляк
О.М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийської
міської ради про визнання права на користування земельною ділянкою за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 29
травня 2007 року,  -

встановила:

В травні
2006 року ОСОБА_1  пред'явила позов до
Коломийської міської ради,  третьої особи
ОСОБА_2  про визнання права постійного
користування земельною ділянкою площею 0,10га,
розташованою у м. АДРЕСА_1.

Свої
позовні вимоги ОСОБА_1  обґрунтувала
тим,  що вона з 1970р. добросовісно,  відкрито і безперервно користувалась названою
земельною ділянкою,  сплачуючи за неї
земельний податок. Тому вважає,  що у неї
згідно ч.1  ст.119 ЗК України виникло
право користування спірною ділянкою. Тому просила задовольнити позов.

Рішенням
Коломийського міськрайонного суду від 29.05.2007 року в задоволенні позову
ОСОБА_1  відмовлено. Місцевий суд дійшов
до висновку про необґрунтованість позовних вимог на тій підставі,  що питання передачі земельних ділянок у
користування або у власність громадян здійснюється не судом,  а органами державної влади або органами
місцевого самоврядування за клопотанням цих осіб.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  посилається
на те,  що місцевий суд постановляючи
назване рішення,  допустив порушення норм
матеріального і процесуального права. Апелянт зазначає,  що висновок про те,  що згадані спірні правовідносини щодо земельної
ділянки непідвідомчі суду,
суперечить  ст.124 Конституції
України. ОСОБА_1  вказує,  що вона зверталась до міської ради із заявою
про надання земельної ділянки у її користування. Однак 7 це звернення було
залишене без відповіді. На думку скаржника,
при наявності відкритого провадження по справі суд за відповідної
правової підстави вправі би був закрити провадження,  а не відмовляти у задоволенні позову.
Вважаючи пред'явлений позов обґрунтованим і доведеним доказами,  ОСОБА_1
просить оскаржене рішення скасувати,
ухваливши нове рішення,  яким
задовольнити її вимоги.

В
засіданні Апеляційного суду ОСОБА_1  свою
апеляційну скаргу з наведених підстав підтримала,  вважаючи,
що у неї виникло право на спірну земельну ділянку у зв'язку із
добросовісним,  відкритим і тривалим
користуванням нею.

2

Представник
Коломийської міської ради в засідання Апеляційного суду не з'явився,  хоч був належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи. За таких обставин спір підлягає вирішенню у відсутності
представника відповідача.

Третя
особа - ОСОБА_2  доводи апеляційної
скарги заперечив,  пояснивши,  що спірна ділянка,  яка перебувала у фонді міської ради була
надана йому у встановленому законом порядку. Зазначив,  що ця ділянка у законному користуванні ОСОБА_1  не була,
і в неї не виникло права користування землею.

Вислухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

Місцевий
суд,  відмовляючи ОСОБА_1  у позові,
вважав,  що її вимога про визнання
права користування земельною ділянкою непідвідомча суду. Однак,  погодитись з цим не можна,  оскільки такої підстави відмови у задоволенні
позову не передбачено нормами чинного цивільного процесуального законодавства
України.

Частиною
1  ст.119 Земельного Кодексу
України,  який набув чинності з
01.01.2002 року,  встановлено,  що громадяни,
які добросовісно,  відкрито і
безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років,  але не мають документів,  які б свідчили про наявність у них прав на цю
земельну ділянку,  можуть звертатися до
органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у користування.

Однак,  ця норма закону зворотної сили не має. Тому
право вимоги про передачу у власність або надання у користування земельної
ділянки з мотиву добросовісного,
відкритого і безперервного користування нею у громадянина виникає після
спливу 15 років з часу введення в дію Земельного Кодексу України,  прийнятого 25.10.2001 року,  а не на даний час.

Отже,  та обставина,
що ОСОБА_1  користувалась спірною
ділянкою з 1970 року,  не має правового
значення,  і не являється підставою для
визнання за нею права користування або власності на цю ділянку. Приймаючи до
уваги наведене,  колегія суддів,  вважає позовні вимоги ОСОБА_1  безпідставними.

Оскільки
місцевим судом неправильно застосовано норму матеріального права,  оскаржене рішення не може бути залишене у
законній силі. У зв'язку із вище викладеним по даній справі є підстави для
ухвалення нового рішення.

Керуючись
ч.1  ст.119 ЗК України;  ст.
ст. 307; 309; 319 ЦПК України,
колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Коломийського міськрайонного суду від 29 травня 2007 року по даній справі
скасувати.

В
задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за нею права користування земельною
ділянкою площею 0,10га,  розташованою в
м. АДРЕСА_1,  відмовити за
безпідставністю вимог.

Рішення набирає законної сили негайно,  однак може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців після
дня його проголошення.