Справа № 22-Ц-1830/2007                                        Головуючий у 1 інстанції     Верещак А.М.
Категорія                                                                  Доповідач у 2 інстанції       Голуб С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

6 липня 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого             Мережко
М.В.

суддів:                        Голуб С.А.,   Коцюрби О.П.

при секретарі            Козак
І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою Служби у справах неповнолітніх Київської
обласної державної адміністрації на рішення Білоцерківського міськрайонного
суду Київської області від 29 березня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до Служби у
справах неповнолітніх Київської обласної державної адміністрації, третя особа
ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування заподіяної моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

27 грудня 2006
року   позивачка пред'явила в суді   названий позов .

В позові
посилалась на те, що наказом начальника служби у справах неповнолітніх
Київської обласної державної адміністрації № 66 від 29 листопада 2006 року вона
була звільнена з посади директора Київського обласного центру опіки дитини за
ст. 38 КЗпП України. Своє звільнення вважала незаконним, оскільки 27 листопада
2006 року нею було подано заяву про відзив заяви про звільнення за власним
бажанням від 16 листопада 2006 року. Вважає, що підстав для її звільнення за
ст. 38 КЗпП України не було, а тому просила поновити її на роботі, стягнути
середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати заподіяну моральну
шкоду, яка була спричинена незаконним звільненням.

Рішенням       Білоцерківського міськрайонного суду
від     29 березня 2007 року позов
задоволено.

Відповідач
оскаржив рішення суду в апеляційному порядку з підстав невідповідності його
висновків обставинам справи. В доводах апеляційної скарги зазначає, що поза
увагою суду залишилась найголовніша обставина справи, якою позивач обґрунтовує
свої вимоги - це заява ОСОБА_1 про відзив заяви про звільнення, обставини її
подачі та доведення до відома керівництва наміру про продовження перебування у
трудових відносинах.

Крім того
апелянт зазначає, що суд безпідставно не визнав факт трьохсторонньої усної домовленості між начальником Служби у
справах неповнолітніх Київської обласної державної адміністрації ОСОБА_2
та позивачем ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про дату звільнення позивачки 29 листопада 2006
року.

Апелянт просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна
скарга не підлягає  задоволенню з
наступних підстав.

2

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачка до закінчення двотижневого строку , встановленого ст. 38
КЗпП України, подала заяву про відкликання своєї заяви про
звільнення. Правових підстав для її звільнення за власним бажанням до
закінчення цього строку відповідач не мав.

Судова колегія погоджується з висновками суду, оскільки вони зроблені з врахуванням обставин справи, досліджених у судовому
засіданні доказів.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про
це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його
за поданої раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до законодавства
не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Виходячи із змісту наведеної статті, власник не вправі звільнити працівника
до закінчення двотижневого строку після подачі
працівником заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить.

Оскільки відповідачем не надано суду належних доказів погодження з
позивачкою дати звільнення раніше закінчення
двотижневого строку, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачка не просила відповідача
звільнити її до закінчення двох тижнів з дня попередження про звільнення,
Показання свідка ОСОБА_3 про погодження дати
звільнення із позивачкою суд обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки вона є заінтересованою особою у вирішенні
позову враховуючи те, що з 29
листопада 2006 року вона займає посаду, з якої була звільнена позивачка.

Як встановлено судом першої інстанції позивачка 27 листопада 2006 року,
тобто до закінчення двох тижнів попередження про звільнення, попередила
відповідача про своє небажання звільнятись, подавши
про це відповідну заяву. Факт подання такої заяви відповідач не заперечує.
Доводи апеляційної скарги про те, що заява не була доведена до відома
ОСОБА_2 до часу видання наказу про звільнення позивачки і призначення на цю посаду ОСОБА_3, не є підставою
для скасування рішення суду і
відмові в позові, оскільки відсутність належної організації роботи в установі
не повинна впливати на трудові права працівника, надані йому трудовим
законодавством.

' Рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і
підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись   ст.ст. 303,307, 312 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Служби у справах неповнолітніх Київської обласної
державної адміністрації відхилити, а рішення
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29
березня 2006 року     залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

3

Ухвала може бути оскаржене в касаційному порядку протягом     двох місяців шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду України .