РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року липня місяця 09 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді   Яковенко Л.Г.

суддів:   Синельщікової О.В. Куриленка О.С. при
секретарі   Галіч Ю.Є.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Алупкінської міської ради, третя особа Перша
Ялтинська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 16 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 16 лютого 2007
року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Визнано поважною причину
пропуску ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1. та ОСОБА_2 визначено додатковий строк для
подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що залишилася
після смерті матері ОСОБА_4, протягом одного місяця.

В
апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду і
просить ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення суду незаконне і необгрунтоване, ухвалено з
порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення для справи, і висновки суду не
відповідають обставинам справи. Вважає, що судом не взято до уваги, що між
смертю їх матері (спадкодавця) та зверненням позивачок до суду минуло 10 років.
Посилається на те, що позивачками не було доведено, що вони пропустили строк
для прийняття спадщини з поважних причин, і, в порушення статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України не були надані належні докази, які
підтверджували б такі обставини.

Заслухавши
суддю-доповідача, сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги на підставі статті 1272 Цивільного кодексу України в редакції
2004 року, суд першої інстанції виходив з того, що

№22-ц-3300/2007р.                           Головуючий
в першій інстанції Бондаренко Г.М.

Доповідач       Синельщікова О.В.

позивачки
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропустили строк для прийняття спадщини з поважних причин, а
саме: їм не було відомо, що квартира АДРЕСА_1, яка є спадковим майном після
смерті ОСОБА_4, приватизована, а відповідач притаїв від них, що після смерті
ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, чим порушив їх права, як законних
спадкоємців.

Колегія
суддів апеляційного суду не може погодитися з таким рішенням суду, як ухваленим
з порушенням норм матеріального і процесуального права, при висновках суду, які
не відповідають обставинам справи.

При
апеляційному перегляді справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати
позивачок ОСОБА_1, ОСОБА_2. та відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (а.с.6).

Після її
смерті відкрилася спадщина, а саме: 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 яка належала
спадкодавцю на підставі свідоцтва № Л/338-ІІ, виданого виконавчим комітетом
Ялтинської міської ради 17 липня 1997 року, що підтверджено дублікатом
свідоцтва від 23 січня 2001 року (а.с.35).

Згідно
зазначеного свідоцтва на підставі Закону України „Про приватизацію державного
житлового фонду" та розпорядження виконкому Ялтинської міської ради №
14633 від 17 липня 1997 року вказана квартира в рівних частках належала на
праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Син ОСОБА_4
- відповідач ОСОБА_3 на час відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем у
квартирі АДРЕСА_1 а тому прийняв спадщину на підставі статей 548, 549
Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення
спірних правовідносин.

Відповідачу
ОСОБА_3 21 лютого 2005 року видані два свідоцтва про право на спадщину за
законом по 1/3 частки квартириАДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 і після смерті
ОСОБА_5., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с. 36, 38).

Відповідно
до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в
редакції 2004 року правила книги шостої Цивільного кодексу України
застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із
спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи,
що спадщина була прийнята ОСОБА_3 до введення в дію Цивільного кодексу України
в редакції 2004 року, апеляційний суд вважає, що спірні правовідносини повинні
регулюватися положеннями статті 550 Цивільного кодексу України в редакції 1963
року, який дів на час відкриття та прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Та
обставина, що спадкові права були оформлені відповідачем після набрання
чинності новим Цивільним кодексом України, не має правового значення.

Таким
чином, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин
положення Цивільного кодексу України в редакції 2004 року, а саме його статей
1270, 1272.

Згідно
зі статтею 550 Цивільного кодексу України 1963 року строк для прийняття
спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом,
якщо він визнає причини пропуску поважними.

У вказаному випадку продовження судом строку прийняття спадщини вимагало
одночасного вирішення судом у позовному провадженні питання про визнання за
позивачками права на належне їм майно, що збереглося в натурі.

Вказане
міститься в роз'ясненнях Пленуму Верховного Суду України в п. 4 постанови № 4
від 23 червня 1983 року „Про практику розгляду судами України справ про
спадкування".

Проте,
позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2. не містить вимог про визнання за ними права на спадкове
майно.

Враховуючи,
що відповідно до статті 303 Цивільного процесуального кодексу України
апеляційний суд розглядає справу лише у межах позовних вимог, заявлених у суді
першої інстанції, то слід вважати, що розгляд однієї заяви про продовження та
встановлення додаткового строку для прийняття спадщини не містить для позивачок
правових наслідків.

Задовольнивши
такий позов, суд порушив норми процесуального права, а саме статті 214
Цивільного процесуального кодексу України, за якою під час ухвалення рішення
суд встановлює правовідносини та правову норму, яка підлягає застосуванню до
цих правовідносин.

Крім
того, суд першої інстанції неправильно встановив обставини, якими позивачки
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтували свої позовні вимоги.

Встановлено,
що до нотаріальної контори за прийняттям спадщини позивачки не зверталися, а до
суду відповідний позовом подали лише у грудні 2006 року.

Таким
чином, слід вважати, що встановлений статтею 549 Цивільного кодексу України
1963 року строк в шість місяців для прийняття спадщини невиправдано пропущений
позивачками більш, чим на дев'ять років.

Причини,
на які посилалися позивачки, не можна вважати поважними. Вони не довели, які
саме обставини дійсно перешкоджали їм прийняти своєчасно спадщину.

Позивачка
ОСОБА_1 проживає у сусідній квартирі №4 того ж будинку, позивачка ОСОБА_2
проживає у місті Севастополі, вони мали реальну можливість з'ясувати наявність
спадкового майна та своєчасно заявити про намір прийняти спадщину.

Доводи
позивачок про те, що відповідач приховував від них факт приватизації житла, не
заслуговує на увагу, тому що перешкод для отримання відповідних відомостей не
встановлено.

На час
відкриття спадщини позивачки були повнолітніми, освіченими, працездатними
особами, на власний розсуд вирішили питання реалізації своїх спадкових справ.

А тому
їх позовні вимоги про продовження та встановлення додаткового строку для
прийняття спадщини є безпідставними.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що з урахуванням положень частини 3 статті 303
Цивільного процесуального кодексу України, коли апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги у випадку неправильного застосування норм
матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою
підставою для скасування рішення, оскаржуване рішення суду першої інстанції
слід скасувати за підставами п. п. 1, З, 4 статті 309 Цивільного процесуального
кодексу України, а по справі слід ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 16 лютого 2007 року
скасувати.

Ухвалити
по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Алупкінської міської ради, третя особа Перша Ялтинська державна нотаріальна
контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття
спадщини відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.