№2- 493 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

15
травня   2007 року            Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

в складі:

головуючого
судді Яценко В.В.

при секретарі
Білик Т.П.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом  ОСОБА_1 до
Високотополянського психоневрологічного інтернату Лубенського

району
Полтавської області про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення
,

стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до Високо-тополянського психіатричного інтернату
про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
та відшкодування моральної шкоди.

З
відповідачем перебувала у трудових відносинах з грудня 1998 року, постійно
працювала н посаді бухгалтера допоміжного господарства.

25.01.2007
року їй було видано копію наказу за № 6ВК про скорочення штатної одиниці
бухгалтера допоміжного господарства з 25.01.2007 року, та повідомлено її, що
згідно цього ж наказу вона вже звільнена з роботи за ст. 40 ч.1 КЗПП України.

Трудової
книжки їй видано не було , так як і не було проведено з неї розрахунки при
звільненні.

08.02.2007 року
вона подала до суду заяву з вищезазначених підстав.

Однак,
на час розгляду справи в суді 26.03.2007 року відповідачем був виданий наказ №
20 ВК про її звільнення з роботи по ст. 40 п.4 КЗПП України за прогули допущені
в період з 26 лютого 2007 року по 26 березня 2007 року.

Вважає,
що відповідач явно вийшов за межі виданого попереднього наказу і безпідставно
не маючи ніяких обґрунтувань, в тому числі і економічних, виніс незаконний
наказ про скорочення штатних одиниць.

Прохає
суд постановити рішення яким поновити її ОСОБА_1 на роботі в
Високотополянському психоневрологічному інтернаті на посаді бухгалтера, визнати
наказ № 6 ВК від 25.01.2007 року про скорочення штатних одиниць незаконним,
стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу,
та стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 гривень , мотивуючи спричинення їй моральної
шкоди тим , що будучи звільненою , вона понесла моральні страждання , втрати
нормальних життєвих зв'язків.

В
судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю , і висунула
додаткову позовну вимогу про скасування наказу №20-ВК від 26 березня 2007 року
, про звільнення  її з роботи по ст..40 п 4 КЗПП
України .

Відповідач
по справі Високотополянський психоневрологічний інтернат в особі представника
в. о. директора інтернату ОСОБА_2 головного бухгалтера ОСОБА_3, адвоката
ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали повністю і показали суду, що згідно наказу №
133 від 01,12.1997 року позивачка ОСОБА_1 була переведена з посади палатної
санітарки Високотополянського психоневрологічного інтернату на посаду
бухгалтера допоміжного господарства.

В січні
місяці 2007 року до Високотополянського психоневрологічного інтернату надійшов
наказ № 166 - ОС від 25.12.2006 року головного управління праці соціального
захисту населення Полтавської обласної держадміністрації "Про
функціонування підсобних господарств". Згідно цього наказу, в зв'язку із
зменшенням обсягу робіт було запропоновано скоротити посади бухгалтера
,електрика та комбайнера допоміжних підсобних господарств.

25.01.2007
року був виданий наказ по інтернату № 6 ВК про скорочення штатних одиниць
працівників допоміжного господарства на підстав ст.. 40 п.
1 КЗПП України, а саме : бухгалтера, посаду якого обіймала ОСОБА_1,
електрика посаду якого обіймав ОСОБА_5, та посаду комбайнера яку займав ОСОБА_6

Наказ
був доведений до відома вищезазначених осіб ,про що вони розписалися в
отриманні його копії. Всім особам, які підпадали під скорочення були
запропоновані інші вільні посади, в тому числі і ОСОБА_1. Однак, ОСОБА_1
відмовилася переходити на іншу роботу із з 26 січня 2007 року не вийшла на
роботу взагалі.

До неї
додому приїздили, та телефонували для з'ясування причини не виходу на роботу,
але ОСОБА_1 повідомляла , що вона скорочена з 25.01.2007 року і на роботу не
вийде.

Після
закінчення двохмісячного терміну, який передбачений п.1 ст. 40 КЗПП України,
щодо звільнення працівників з підстав скорочення було встановлено, що ОСОБА_1
безпідставно з 26 квітня 2007 року не виходила на роботу , а тому за згодою
профспілкового комітету була змінена підстава її звільнення з роботи , а саме
за прогули без поважних причин в період з 26 лютого по 26 березня 2007 року.

Прохають
суд відмовити позивачці ОСОБА_1. в задоволенні її позовних вимог.

Суд,
дослідив матеріали справи, заслухав сторони по справі, вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.. 40 п.4 КЗПП
України підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу є прогул ( в тому числі відсутність на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом
встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працювала в Високотополянському
психоневрологічному диспансері на посаді бухгалтера допоміжного господарства.
До Високотополянського психоневрологічного інтернату 25 січня 2007 року
надійшов наказ № 166 - ОС від 25.12.2006 року головного управління праці
соціального захисту населення Полтавської обласної держадміністрації "Про
функціонування підсобних господарств" в зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, зобов'язано провести скорочення.

25.01.2007
року виконуючим обов'язки в.о. директора Високотополянського
психоневрологічного інтернату ОСОБА_2 був виданий наказ № 6 ВК від 25 січня
2007 року про скорочення штатної чисельності працівників допоміжного
господарства. Згідно цього наказу в зв'язку із зменшенням обсягу робіт було
запропоновано скоротити відповідно до п.1 ст. 40 КЗПП України посади
бухгалтера, електрика та комбайнера допоміжного підсобного господарства.

Цей
наказ був доведений до відома позивачки , що підтверджується її підписом в
наказі. повідомленням з її підписом та її особистими поясненнями, яка
підтвердила що їй доведений був наказ до відома про її скорочення.

Вважаючи,
що вона скорочена з 25 січня 2007 року , позивачка припинила виходити на роботу
, хоч до неї неодноразово зверталася адміністрація Високотополянського психоневрологічного
інтернату , щодо з'ясування причин невиходу її на роботу ,про що також
підтвердила в судовому засіданні.

26
березня 2007 року по закінченню двохмісячного терміну передбаченого законом
,щодо звільнення працівника в зв'язку із скороченням штатів та зміни та
реорганізації в роботі підприємства позивачка ОСОБА_1 була звільнена з
підприємства за ст.. 40 п.4
КЗПП України за прогули допущені в період з 26 лютого по 26 березня 2007 року.

Сама
позивачка в судовому засідання підтвердила, що вона в вищезазначений період на
роботу не з'являлася, вважаючи себе звільненою ,однак трудова книжка їй не
видавалася до 26 березня 2007 року і розрахунок з нею не проводився ,що
свідчить про те, що позивачка перебувала в зазначений період за адміністрацією
Високотополянського психоневрологічного диспансеру в трудових правовідносинах.

Згідно
п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 із
змінами внесеними Постановою Пленуму ВС
України від 1 квітня 1994 року № 4 прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом усього робочого дня

так і більше
трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

При
таких обставинах судом достовірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 в період з
26 лютого по 26 березня 2007 року не виходила на роботу без поважних причин ,
допустила прогули , а тому наказ про її звільнення за ст.. 40 п. 4 КЗПП України №
20 ВК від 26 березня 2007 року є законним та обґрунтованим і підстав для його
скасування суд не знаходить.

Керуючись
ст. ст. 10, 15,
60, 88, 212-214 ЦПК України, ст.
ст. 40п.4 КЗПП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від
06.11.1992 року № 9 із змінами внесеними Постановою Пленуму ВС України від 1
квітня 1994 року № 4 п. 24 , суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до  Апеляційного суду Полатвської області через
Лубенський міськрайсуд.