Справа №2405                                                            Суддя 1- інстанції-
Категорія - 23                                                              Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2007
року  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі:

Головуючого-судді
- Ювченко Л.П.

Суддів -
Барсукової О.І. , Єлгазіної Л.П.

При секретарі -
Тума О.В.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою представника відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 та представника позивача
ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на рішення Микитівського районного суду м.Горлівки Донецької обл. від 5 грудня
2006 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5
-„Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , спричиненої
внаслідок дорожньо - транспортної пригоди "

ВСТАНОВИВ:

до апеляційного
суду з апеляційною скаргою звернулися
представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Микитівського районного суду м.Горлівки Донецької
обл. від 5 грудня 2006 року по цивільній справі за позовом   ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5   -
„Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , спричиненої
внаслідок дорожньо - транспортної пригоди " - в якій представник
ОСОБА_2просить рішення суду скасувати, та постановити нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позовних вимог .

На думку
апелянта, - представника ОСОБА_1, суд першої інстанції не взяв до уваги, що
водій ОСОБА_5, який
перебував у трудових відносинах з ОСОБА_1, самовільно використав автобус у
особистих цілях, оскільки робоча зміна закінчилася о 19 годині вечора і не
поставив автобус у автогаражі роботодавця. Таким чином транспортний засіб вибув
з володіння ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій водія, на що суд не звернув
уваги. Таким чином вина повинна була бути покладена на водія ОСОБА_5.

У свідоцтві про
про реєстрацію транспортного засобу позивача та у висновкі спеціаліста,
розбіжності у номері латинських букв, на що суд першої інстанції не звернув
увагу. Судом порушені вимоги ст..
1992 ЦК України,
оскільки розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого
майна на момент розгляду справи. У протоколі про адміністративне порушення,
який був складений тільки 31 січня 2006 року не вказано, які саме пошкодження
отримав автомобіль позивача 30.01.2006 року. Огляд автомобіля позивача
проводився без присутності відповідача і тільки 18 лютого 2006 року, тобто
через 18 днів після ДТП.
Висновок суду першої інстанції, що позивачу спричинена матеріальна шкода у
сумі 8 462, 32гр. є безпідставним. Суд не встановив також, які саме пошкодження
отримав автомобіль позивача. Висновком судової транспортно-трасологічної
експертизи №4000/19 від 19.09.2006 року вказано, що Прилипко ухилився від
подання належного йому автотранспортного засобу і суд не виконав вимоги ст.. 146 ЦПК України
- не вирішив питання про можливість визнання факту, для з,ясування якого була
призначена експертиза. Крім того суд порушив вимоги ст..85 ЦПК України і

безпідставно стягнув витрати на пальне на користь
позивача, не навів переконливих доказів, чому відмовлено у задоволенні позову
до ОСОБА_5

Представник
позивача ОСОБА_6 в апеляційній скаргі зазначив, що суд першої інстанції при
визначенні суми у відшкодування моральної шкоди не взяв до уваги тривалість та
глибину моральних страждань позивача, порушив принцип розумності та
справедливості. Рішення суду першої інстанції просив змінити, постановити нове,
яким задовольнити позовні вимоги згідно поданої заяви.

Рішенням
Микитівського районного суду м.Горлівки Донецької обл. від 5 грудня
2006 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5
-    „Про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди , спричиненої внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди " - позовні вимоги задоволені частково.

Суд першої
інстанції посилався на те , що 30 січня 2006 року о 20 годині 30 хвилин,
ОСОБА_5, керуючи автомобілем ЛАЗ - 695 НГ державний номер НОМЕР_1, який
належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5, у м.Горлівка по
вул..Вознесенського, рухаючись назад, порушив 10.9 правила дорожньго руху і
скоїв зіткнення з автомобілем „Опель-
Сінтра" 1988 року випуску , державний номер НОМЕР_2 і спричинив
автомобілю позивача механічні пошкодження, які саме пошкодження в рішенні суду
першої інстанції не встановлено.

Суд першої
інстанції вважає факт встановленим, оскільки ці обставини встановлені
постановою суду від 06.11.2006року.

З відповідача
ОСОБА_5 на користь позивач у відшкодування матеріальної шкоди стягнуто
8462,32гр. - судові витрати - 94,62 гр судового збору; 314,92 виграти позивача
на пальне у зв,язку з явкою до суду; 176,36 гр. - витрати у зв,язку з авто
-товарознавчим дослідженням , 1 000гр. у відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши
суддю- доповідача., пояснення сторін та представників позивача та відповідача,
які просили задовольнити апеляційні скарги, та скасувати рішення суду, як таке,
що що постановлене з порушенням вимог процесуального та матеріального закону ,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, судова
колегія вважає , що апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_5 та позивача
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Апеляційним
судом встановлено , що дійсно   30 січня
2006 року о 20 годині 30 хвилин, автомобіль позивача зазнав пошкоджень, яких
саме - суд першої інстанції не встановив. Не вказані механічні пошкодження , які
отримав автомобіль позивача і у позовній заяві. Суд першої інстанції взяв до
уваги тільки висновок спеціаліста від 18.02.2006року №33 про вартість ремонту
автомобіля" Опель -
Сінтра", який належить позивачу.

Але даний
висновок суду про спричинення шкоди автомобілю позивача автобусом ЛАЗ -695 НГ,
який належить на праві власності відповідачу, не узгоджується з матеріалами
справи та дослідженими апеляційним судом доказами.

Так, згідно з
матеріалами адміністративної справи №3 -3004/06 відносно ОСОБА_5 у схемі
правопорушення , складеною ст..
лейтенантом міліції Ялушевим В.В. вказано, що автомобіль ЛАЗ -695 НГ, який
належить на праві власності відповідачу, деформацій не має.

Допитаний
апеляційним судом експерт - трасолог
Моісєєв О.М. пояснив, що на автобусі відповідача маються пошкодження
експлуатаційного характеру. Для зіткнення автотранспортних засобів характерні
такі пошкодження як подряпини, вмятіни, відсутні занурені частки. Експертиза
проводилася за показаннями позивача Прилипко, які не узгоджуються з пошкодженнями
автобуса, на якому відсутні характерні пошкодження.

Експерт ознак перефарбування, рехтовки, зміни деталів та
інше, не встановив.Суд першої інстанції не встановив, які саме пошкодження
внаслідок ДТП мав
автомобіль

позивача і чи пов,язані ці пошкодження з автобусом ЛАЗ
-695 НГ, який належить на праві власності відповідачу.

Постановою суду
від 06.11.2006 року закрито провадження по справі № 3 -3004/06 за ст.124,38КОАП
України відносно ОСОБА_5

Згідно вказаної
постанови ОСОБА_5  порушив п.п.10.9 Правил
дорожнього руху і своїми необачними діями, керуючи транспортним засобом скоїв ДТП з автомобілем
позивача. Але суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, не взяв
до уваги пояснення ОСОБА_5, свідка ОСОБА_8, висновок судової трасологічної експертизи,
схему до протоколу правопорушення, не провів судову автотехнічну експертизу для
усунення протиріч і не встановив конкретних пошкоджень автомобіля позивача і їх
причинний зв'язок з діями водія автобуса

Майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала,    /ст. 1166 ЦК України/

Шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній
правовій підставі  / право власності,
інше речове право, договір підряду, оренди тощо / володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання, або утримання якого
створює підвищену небезпеку. / ст. 1187 ЦК
України /.

Відповідно до
роз,яснень Пленуму Верховного суду України „ Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92р. з
наступними змінами, - п.4 абз. 2 - під володільцем джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання,
оперативного управління або з інших підстав / договору оренди, довіреності,
тощо/

Відповідно
до вимог ст. 1167 ЦК України
- п.2 - моральна шкода

відшкодовується
незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної

Республіки
Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її

завдала:           - якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров,я або смертю

фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно
роз"яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України
„Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" №4 від 31.03.95р., з наступними змінами та доповненями, розмір
моральної (немайнової) шкоди , суд визначає в межах заявлених вимог залежно від
характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань.. Але
ці обставини судом першої інстанції не встановлено.

Таким чином суд
першої інстанції   не виконав вимоги ст.. 213 п.3 ЦПК
України,   - не повно з"ясував
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст..311 ЦПК України
- рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо
суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений
ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції. Керуючись ст.. 303-307,
311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні
скарги представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4   - задовольнити
частково.

Рішення   Микитівського районного суду м.Горлівки
Донецької обл. від 5
грудня 2006 року -   скасувати і справу
направити до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суддів.

Ухвала апеляційного суду    набирає законної сили з моменту її   проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили .