УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

1
березня 2007 року                                                                   М.
Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: Рищука
П.К.(головуючий) Заїки В.М. ,  Кізюн О.Ю.

при секретарі: Ващук О.В.

з участю :
сторін

розглянула
у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення
Старокостянтинівського районного суду від 29 листопада 2006 року цивільну
справу № 22ц-58 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 таОСОБА_1 про
стягнення завданої шкоди.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення сторін,  ознайомившись з доводами апеляційної
скарги,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів

установила:

Звертаючись
в суд з позовом ОСОБА_2. та ОСОБА_3. вказували,
що 12 січня 2006 р. з вини водія ОСОБА_4сталася дорожньо-транспортна
пригода,  внаслідок чого позивачам була
заподіяна моральна та матеріальна шкода. Оскільки в добровільному порядку
відповідачі відмовляються відшкодувати збитки,
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. просили суд стягнути з ОСОБА_4  та
зОСОБА_1 з яким ОСОБА_4
перебував у трудових відносинах,
16446 грн. 14 коп. матеріальної шкоди,
10000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням
Старокостянтинівського районного суду від 29 листопада 2006 року в задоволенні
позову ОСОБА_2. та ОСОБА_3. до ОСОБА_4
таОСОБА_1 про стягнення завданої шкоди відмовлено частково.

Стягнуто
зОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. та ОСОБА_3. 15920 грн. 96 коп. матеріальних
збитків та 487 грн. 43 коп. судових витрат,
всього стягнуто 16408 грн. 39 коп.

Стягнуто
зОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. 750 грн. моральної шкоди.

Стягнуто
зОСОБА_1 на користь ОСОБА_3. 750 грн. моральної шкоди.

В
апеляційній скарзіОСОБА_1 з рішенням суду не згідний,  просить його скасувати та постановити
рішення,  яким відмовити у задоволенні
позову. Зазначається,  що рішення суду
постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права,  а саме: не враховано вимоги  ст.
ст.  386,  391,
22,  23,  1166,
1167,  1187,  1188 ЦК України. Судом не взято до
уваги,  що позивач,  в порушення п.п. 15-9,  15.10 Правил дорожнього руху,  на полосі смуги 4, 5 м протиправно влаштував
власну стоянку автомобіля,  зробив
неможливим зустрічні роз'їзд та об'їзд його автомобіля. Крім того,  судом не було встановлено належного позивача
по справі.

В
засіданні апеляційного судуОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з викладених у
ній мотивів.

Позивачі
апеляційну скаргу не визнали,  рішення
суду вважають законним.

Суд вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
із наступних мотивів.

Судом
встановлено,  що 12.01.2006 р. водій
автобуса „ПАЗ-672",  д.н.
НОМЕР_1ОСОБА_4. ,  допустив зіткнення з
автомобілем „ВАЗ-21099",  д.н.
НОМЕР_2,  що стояв на краю проїзної
частини в попутному напрямку,  після чого
допустив зіткнення з вантажним автофургоном марки „МАН",  д.н. НОМЕР_3
що рухався по проїзній частині дороги вул. К.Острозького в зустрічному
напрямку.

Постановою
суду Старокостянтинівського районного суду від 15 березня 2006 року ОСОБА_4 визнаний винним
за  ст.
124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Володільцем
джерела підвищеної небезпеки,  автобуса
ПАЗ-672,  д.н. НОМЕР_4 відповідно до
договору оренди транспортного засобу від 06.03.2003 p.,  укладеного міжОСОБА_1. та приватним
підприємцем ОСОБА_1  станом на 12 січня
2006 р. був відповідачОСОБА_1

Вказані
обставини підтверджуються матеріалами справи.

Доводи
апеляційної скарги спростовуються наступними обставинами.

Згідно  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Як
вбачається із матеріалів справи,
12.01.2006 року,  в м.
Старокостянтинові,  в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,  яка
сталася із вини водія ОСОБА_4 ,  який за
трудовою угодою працював в приватного підприємцяОСОБА_1 було пошкоджено
автомобіль,  належний ОСОБА_2 та
заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_3.

Судом
першої інстанції було встановлено,  що в
скоєні дорожньо-транспортної пригоди є вина водія автобуса ОСОБА_4 ,  який грубо порушив п.13.1 Правил дорожнього
руху України. Оскільки ОСОБА_4.
перебував у трудових відносинах з

приватним
підприємцем ОСОБА_1  який на момент
скоєння ДТП володів
автобусом,  суд відповідно до вимог  ст. 1187 ЦК України,  на
законних підставах стягнув із нього матеріальну та моральну шкоду.

Разом із
тим,  судова колегія рахує,  що всі вивільнені в результаті ремонту
запасні частини позивачі повинні повернути ОСОБА_2

Розглядаючи
спір по суті суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те,  що позовні вимоги ОСОБА_2. та ОСОБА_3. є
обгрунгтованними,  тому на законних
підставах частково задоволив їх.

Інші доводи
апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають.

Рішення
постановлено на повно,  всебічно
досліджених матеріалах справи,
відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308, 218,
315,  319 ЦПК України,  колегія судців

ухвалила:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Старокостянтинівського районного суду від 29 листопада 2006 року залишити без
змін.

Зобов язати ОСОБА_2
вивільнені в результаті ремонту запасні частини повернути ОСОБА_1

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.

Головуючий
у І інстанції - Боровицький О.А.                                        Справа
№ 22 - 58

Доповідач
- Рищук П.К. Категорія :