Справа № 22ц-4296-2007р.                            Головуючий
1 інстанції Губська Л.В.
16                                                                                   Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

24 липня
2007 рік                                                                                   м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі:

Головуючого
судді                 Курило В.П.

суддів Санікової
О.С. ,  Шамрило Л.Г. при секретарі
Степаненко В.Б.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства „Український мобільний зв"язок" (надалі ЗАТ
УМЗ) на рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 19
березня 2007 року по справі за позовом закритого акціонерного товариства
„Український мобільний зв'язок" до ОСОБА_1 про
стягнення суми боргу за послуги зв'язку та штрафу,

ВСТАНОВИВ:

До
апеляційного суду Донецької області надійшла апеляційна скарга ЗАТ УМЗ на
рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня
2007 року,  яким позов задоволений
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь Закритого акціонерного товариства „Український мобільний
зв"язок" суму заборгованості за послуги зв"язку 163.51
грн.,  суму штрафу 400,  судовий збір 51 грн.,  витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи 30 грн.,  а всього
-644.51 грн.

Позивач з рішенням суду не погодився,
просив його скасувати і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В
апеляційній скарзі посилається на те,  що
договір про надання послуг мобільного зв'язку був укладений з відповідачем
письмово. Відповідач з ним був ознайомлений,
його умови визнав і тому має нести відповідальність за його порушення у
повному обсязі,  що передбачається
умовами договору. Відповідач придбав акційний мобільний телефон,  тому зменшення суми штрафу,  що зробив суд,  призвело до

збитків
позивача,  а стягнута судом сума їх не
покриває. Суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив права
і інтереси позивача.

Судом
першої інстанції встановлено,  що між
сторонами був укладений договір 16 листопада 2005 року про надання послуг
мобільного зв'язку. Відповідно до укладеного договору позивач зобов'язувався
надавати відповідачу послуги мобільного зв'язку,  а відповідач зобов'язався сплачувати рахунки
за надані послуги.

У п.1.2.
Додаткової угоди до вищевказаного Договору у разі дострокового припинення
основного Договору за ініціативою абонента до закінчення строку,  встановленого п.1.1 додаткової угоди,  абонент сплачує додатково санкцію у розмірі
1.92 грн. за кожен день,  який залишився
до закінчення строку дії основного договору.

Згідно
п. 5.2 Договору дія договору припиняється у разі,  якщо обонентом не сплачені рахунки,  та він не погасив існуючу заборгованість на
протязі одного місяця після направлення йому письмового попередження. Судом
встановлено,  що за станом на 27 лютого
2006 року відповідач заборгував позивачеві 163.51 грн. за надані послуги
зв"язку. Суд вказану суму стягнув примусово.

Суму
санкцій позивач нарахував відповідачеві в сумі 1305.51 грн. Суд встановив,  що ця сума значно перевищує суму збитків
позивача,  тому у відповідності до ч.3  ст.
551 ЦК України зменшив суму  до
400 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,  дослідивши матеріали справи і

доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає

задоволенню,  виходячи з наступного.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції повно,  всебічно,
об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін,  встановленим фактам і доказам дав правильну
правову оцінку і дійшов правильного висновку про те,  що вимоги позивача про стягнення суми обґрунтовані.

Відповідно
до п. 2.4.2 укладеного між сторонами договору про надання послуг та додаткової
угоди до нього,  відповідач прийняв на
себе зобов'язання сплачувати рахунки за надані позивачем послуги,  авансові платежі та щомісячну абонплату за
всіма телефонами,  зареєстрованими на
його особистому рахунку. Абонплата вноситься і у тому випадку,  коли надання послуг припинено за несплату
попередніх рахунків,  або за заявою
абонента.

Відповідач
не виконав свої зобов'язання,  послуги
позивача не оплачував. Виникла заборгованість в сумі 163.51 грн. Суд стягну цю
суму примусово.

Відповідно
до п. 1.1 додаткової угоди між сторонами до основного Договору від 16 вересня
2005 року абонент не має право відмовитись від Основного договору та/або від
Додаткової угоди протягом 730 календарних днів від дати підписання цієї
Додаткової угоди. Інакше він відповідно до п. 1.2 Додаткової угоди несе
відповідальність у вигляді договірної санкції в розмірі 1.92 грн. на кожен
день,  що залишився до закінчення строку
встановленого п.1.1 Додаткової угоди.

На
підставі вказаних пунктів Договору і Додаткової угоди позивач нарахував
відповідачеві договірну санкцію в сумі 1305.60 грн. Як видно з Додаткової угоди
підставою для цього є правила  ст.  546 ЦК
України.

Відповідно
до ч. 1  ст.  546 ЦК
України виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою,  порукою,  гарантією,
заставою,  притриманням,  завдатком.

Згідно
ч. 2  ст.
546 ЦК України
договором або законом можуть бути встановлені і інші види забезпечення
виконання зобов"язання.

Відповідно
до ч. 1  ст.  549 ЦК
України неустойкою (штрафом,  пенею)
є грошова сума або інше майно,  які
боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником
зобов"язання.

Згідно
ч.3  ст.
551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду,  якщо він значно перевищує розмір
збитків,  та за наявності інших
обставин,  які мають істотне значення.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції
вважав,  що сума неустойки,  яку просить позивач стягнути з відповідача,  значно перевищує розмір збитків,  заподіяних позивачеві відмовою відповідача
від виконання умов договору. Тому з застосуванням правил ч.3  ст.
551 ЦК України
зменшив розмір неустойки до 400 грн.

В
апеляційній скарзі позивач посилається на те,
що стягнута судом сума неустойки не покриває збитків позивача,  що він поніс у зв"язку з відмовою
відповідача від виконання зобов"язання за договором про надання послуг
мобільного зв"язку враховуючи,  що
відповідач придбав у позивача мобільний телефон по акційній ціні.

Але на
підтвердження своїх доводів позивач не надав суду жодних доказів. З
договору,  що на а.с. 10-11 видно,  що відповідач дійсно придбав у позивача
мобільний телефон за пільговою ціною у 49.00 грн. Але яка його фактична ціна і
який розмір збитків позивач несе у зв"язку з тим,  що відповідач не виконує прийняті на себе
зобов'язання,  позивач ні суду першої
інстанції,  ні суду апеляційної інстанції
не довів. Більш того,  суд апеляційної
інстанції неодноразово відкладав розгляд апеляційної скарги і викликав у судове
засідання представника позивача для дачі пояснень суду апеляційної інстанції на

питання,  що виникли у зв"язку з розглядом справи.
Не зважаючи на це,  представник позивача
в судове засідання не з"явився,
пояснень по апеляційній скарзі не дав,
тому його доводи про те,  що
стягнута судом першої інстанції сума неустойки не покриває збитків нічим не
підтверджені.

Відповідно
до ч. 1  ст.  60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу рвоїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених
ст.  61 цього Кодексу,  яка передбачає підстави звільнення від
доказування.

Оскільки
позивач не довів в суді обставини,  на
які він посилається,  у суду першої
інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі,  а у суду апеляційної інстанції - підстав для
скасування рішення суду і задоволення апеляційної скарги.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства,  що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Тому рішення
суду є законним і підстав для його скасування не має.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду
першої інстанції без змін,  якщо визнає,  що воно ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального законів.

Керуючись  ст.
304,  307,  308 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити. Рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області
від 19 березня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно,  але вона може бути оскаржена у суд касаційної
інстанції безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ухвалою суду апеляційної інстанції законної сили.