Справа № 22Ц -1822/2007                     Головуючий у І інстанції Воробйова В.М.
34                                                       Доповідач
у II інстанції Олійник В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

18 червня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого: Мережко М. В.,

суддів : Олійника
В.І.,  Коцюрби О.П.,

при секретарі
Велицькому О.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Васильківського міькрайонного суду Київської області від 5 квітня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - Орган опіки та піклування Коцюбинської селищної Ради,  Орган опіки та піклування Васильківської
районної державної адміністрації,  про
визначення місця проживання дитини і стягнення моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення постійного місця проживання
дитини,  -

встановила:

Сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі від 22
серпня ІНФОРМАЦІЯ_1 року і
проживали в АДРЕСА_1,  який належить на
праві власності позивачці. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження і дочку ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження.

Позивачка
звернулась до суду з позовом про відібрання дитини і повернення їй,  посилаючись на те,  що 25
жовтня 2005 року
відповідач покинув сім'ю та перейшов жити до своїх батьків в смт. Гребінки
Васильківського району і за висновком Опікунської ради при Коцюбинській
селищній Раді від 15 грудня 2005 року йому був встановлений режим спілкування з
сином через неділю,  починаючи з п'ятниці
і до неділі,  але останній після
побачення з дитиною 28 травня 2006 року не повернув її.

У
подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги і звернулась до суду з
позовом про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з нею,  а також просила стягнути з відповідача
моральну шкоду в сумі 30000 грн. за переживання,  яких вона зазнає і визначити для відповідача
дні періодичних побачень з дитиною,
обумовивши побачення з дитиною присутністю іншої особи,  мотивуючи такі вимоги тим,  що відповідач за весь час від травня 2006
року не дає їй можливості бачитись з дитиною,
виховує в синові злість,

завищені
матеріальні потреби і негативно впливає на сина,  налаштовуючи його як проти неї так і інших
рідних людей.

Відповідач
ОСОБА_2 звернувся
до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання сина
ОСОБА_3,  мотивуючи свої вимоги
відсутністю належного догляду за сином з боку ОСОБА_1 яка не слідкує за
здоров'ям сина і крім того,  народила
другу дитину,  в походженні якої від
нього він має сумніви,  вона знущається з
сина,  а тому він має бажання проживати з
ним,  і фактично вона сама добровільно
віддала дитину для проживання з ним.

У
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свій
позов підтримала,  а зустрічний позов не
визнала.

Відповідач
ОСОБА_2 позов до
нього не визнав,  а свій позов підтримав.

Рішенням
Васильківського міськрайонного суду від 5
квітня 2007 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено
місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,  з матір'ю ОСОБА_1 в
АДРЕСА_1

В іншій частині
позову відмовлено.

ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2
з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права
ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового по суті позовних
вимог.

Колегія
суддів вважає,  що апеляційну скаргу
необхідно відхилити,  виходячи з
наступних підстав.

Судом
встановлено,  що сторони від шлюбу мають
двох дітей : сина і
дочку. До жовтня 2005 року
сторони проживали в АДРЕСА_1,  де і
зареєстрований відповідач.

Відповідач
припинив спільне проживання з позивачкою і переїхав на проживання до батьків в
смт.  Гребінки Васильківського району.
Спору про місце проживання сина не було.

Проте,  після чергового спілкування з сином
відповідач в той час,  коли позивачка
перебувала у пологовому будинку,  не
повернув сина матері,  посилаючись на
необхідність його лікування і оздоровлення на літніх канікулах,  а в подальшому став заявляти,  що дитина вже сама визначилася з місцем свого
проживання і висловила бажання проживати саме з ним.

Таким
чином,  відповідач,  скориставшись перебуванням матері у
пологовому будинку,  самостійно
визначився з проживанням сина саме з ним і не попередивши матір дитини
(позивачку),  вивіз знову сина ОСОБА_3 в
місто Київ,  де скриває,  як його так і своє місце проживання.

Відповідно
до п.1  ст.  150
СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та
свобод інших юдей,  любові до своєї сім'ї
та родини,  свого народу,  своєї Батьківщини.

За п.2 цієї статті батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини,
її фізичний,  духовний та
моральний розвиток.

Згідно
зі  ст.
153 СК
України мати,  батько та дитина мають
право на безперешкодне спілкування між собою.

Відповідно
до  ст.
157 СК
України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із
батьків,  хто проживає окремо від
дитини,  зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків,  з ким проживає дитина,  не має права перешкоджати тому з батьків,  хто проживає окремо,  спілкуватися з дитиною та брати участь у її
вихованні,  якщо таке спілкування не
перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як видно
з акту амбулаторної судово-психологічної експертизи №918 підекспертного
ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,  по цивільній справі про встановлення місця
проживання дитини,  сину ОСОБА_3
притаманні такі індивідуально-психологічні особливості як висока ступінь
навіювання,  недостатня самостійність
суджень,  виразність емоційних
проявів,  зниження рівня самооцінки,  недостатнє вміння модифікувати свою поведінку
в ситуаціях,  що викликають агресію,  схильність до тривожності,  недостатня сформованість мотиваційної сфери.
Виявлена прихильність до батька,  з яким
хоче проживати,  обумовлена значною мірою
характерним йому навіюванням,  яке у
нього значно вище його вікової норми.

На
підставі цього акту судом першої інстанції зроблено вірний висновок,  що дитина не могла самостійно визначитись з
місцем свого проживання у батька.

Судом
правильно враховано і той факт,  що
позивачка має у власності житловий будинок,
чим фактично забезпечила дитину житлом,
а місце проживання відповідача невідоме.

Крім
того,  за висновками Органів опіки і
піклування Коцюбинської селищної Ради і Васильківської районної державної адміністрації
доцільним є проживання дитини з матір'ю (позивачкою по справі).

З огляду
на вищенаведене,  колегія суддів
вважає,  що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про доведеність вимог позивачки у визначенні місця
проживання сина ОСОБА_3 саме з нею та необхідності відмови у задоволенні
позовних вимог відповідача.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні,  спростовуються матеріалами справи та
висновками суду,  викладеними у рішенні.

Щодо
інших доводів апеляційної скарги,  то
вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та враховуючи,  що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів,  що містяться в матеріалах справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що рішення
суду    постановлене   з
дотриманням    вимог    матеріального    і

процесуального
права,  а тому апеляційну скаргу слід
відхилити,  а рішення суду залишити без
змін.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  303,  307,
308,  313 - 315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення
Васильківського районного суду Київської області від 5 квітня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.