Справа №3374                                                        Головуючий
у 1 інстанції Федченко В.М.
Категорія 39                                                             Доповідач
УХВАЛА Іменем України

24 квітня 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого
судді Зубової Л.М. суддів Лук'янової СВ.,
Барсукової О.І.

при секретарі
Артамоновій CO..

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Амвросіївського районного суду Донецької області від 1 лютого 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони здоров'я Донецької обласної
державної адміністрації про визнання захворювання легенів професійним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний  суд

встановив:

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення
Амвросіївського районного суду Донецької області від 1 лютого 2007 року і
направлення справи на новий розгляд через те, що суд першої інстанції не у
повному обсязі розглянув його позов. Він не згоден з висновком суду про те, що
він не надав доказів у підтвердження проходження ним у 1958-1961 роках служби в
будівельних військах, де під час вивантаження цементу не використовував засоби
індивідуального захисту, оскільки архівні дані залишилися на території Росії і
він не може їх отримати. Не відповідає дійсності висновок суду про те, що
протягом 35 років він не звертався у лікувальні заклади з приводу захворювання
легенів. Наявне у нього захворювання легенів він вважає професійним, оскільки у
молодому віці працював в шкідливих умовах. Він вважає, що суд зобов'язаний був
призначити і провести судово-медичну експертизу, провадження якої доручити
Головному бюро судово-медичних експертиз (а.с.84-87).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав
доводи апеляційної скарги; представник відповідача не завився в судове
засідання, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним
чином, що підтверджується відповідною розпискою.

Рішенням Амвросіївського районного суду Донецької області від 1 лютого 2007
року позивачу відмовлено у задоволенні зазначеного позову.

Цим рішенням встановлено, що в період з 1954 року по 1970
рік позивач працював на підприємствах вугільної промисловості і на
підприємствах промисловості будівельних матеріалів, праця на яких була постійно
пов'язана з пилом і з постійним запиленням легенів вугільним і цементним пилом.
В період з 1958 року по 1961 рік позивач проходив

військову
службу в будівельних частинах і його служба нібито постійно була пов'язана із
вивантаженням цементу без індивідуальних засобів захисту органів дихання; однак
належних доказів про це позивач не надав. З 1970 року до теперішнього часу
позивач працює в Амвросіївському індустріальному технікумі. Після припинення в
1970 році роботи на Амвросіївському цементному комбінаті до 19 березня 2005
року, тобто протягом 35 років, позивач не звертався до лікарні з приводу
захворювання легенів. Після звернення до Амвросіївської ЦРЛ позивач отримав
направлення на обстеження до Донецької обласної клінічної лікарні професійних
захворювань. 21 травня 2005 року лікарсько-експертною комісією зроблений
висновок про те, що захворювання позивача не є професійним. Цей висновок
підтверджено також висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Українського
профпатологічного центру клініки професійних захворювань Інституту медицини
праці від 24 січня 2006 року. Тобто, захворювання легенів у позивача не є
наслідками його професійної діяльності, яку він припинив у 1970
році(а.с.80-81).

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому
задоволенню, рішення суду першої інстанції від 1 лютого 2007 року - скасуванню
з направленням справи на новий розгляд через наступне.

Згідно п.4 ч.І ст.ЗП ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права і
обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

За змістом позовної заяви позивач оспорює висновок відповідача про те, що
наявне у нього захворювання легенів не є професійним захворюванням.

Згідно Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112 (який діяв на час
виникнення у позивача на думку останнього професійного захворювання),
віднесення захворювання до професійного проводиться відповідно до процедури
встановлення зв'язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 13 (п.69
Порядку). Пункт 87 цього ж Порядку передбачає, що підтверджені випадки
професійних захворювань у працівників, які змінили місце роботи, або у
непрацюючих пенсіонерів підлягають реєстрації та обліку на останньому
підприємстві, де були умови для виникнення професійного захворювання (незалежно
від стажу роботи на ньому), у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за
місцезнаходженням цього підприємства.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що
вирішуючи питання чи є наявне у позивача захворювання легенів професійним
захворюванням, суд фактично вирішував питання про права і обов'язки
підприємства, де на думку позивача були умови для виникнення у нього
професійного захворювання, і відповідного робочого органу виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, але ці особи не брали участі у розгляді справи.
Остання обставина є безумовною підставою для скасування рішення суду першої
інстанції з направленням справи на новий розгляд у той же суд. Тому апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції -
скасуванню з направленням справи на новий розгляд у той же суд.

Керуючись ст.ст.ЗОЗ, 307 ч.І п.5, 311 ч.І п.4, 313, 315, 317 ЦПК України,
апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амвросіївського районного суду Донецької області
від 1 лютого 2006 року скасувати, справу направити на новий розгляд у той же
суд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня проголошення шляхом подання скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.