УХВАЛА

Іменем  України

05 липня 2007 року колегія судців судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області у складі:

головуючого - судді             Франовська
К.С.,

суддів                                     Широкової Л.В.

Худякова А.М.

при секретарі судового засідання Забеліній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Житомирі  справу за позовом ОСОБА_1 до
обласної офіційної громадсько-політичної газети "Житомирщина" та
журналіста ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування неправдивих відомостей та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 28 лютого 2006 року, -

встановила:

В грудні 2004 року ОСОБА_1
звернулась до суду із зазначеним позовом.

В обгрунтування
своїх тамог зазначила, що 06 грудня 2003 року в обласній офіційній громадсько-політичній газеті
"Житомирщина" була опублікована стаття ОСОБА_2 під заголовком
"ІНФОРМАЦІЯ_1 В даній
статті неповно, не об'єктивно, суперечливо і у перекрученому вигляді було подано
негативну інформацію про конфлікт, що виник у зв'язку з численними порушеннями
чинного законодавства директором школи ОСОБА_3 стосовно позивача. Зазначена
публікація негативно вплинула на її ділову репутацію, принижує її честь і
гідність в очах громадськості, дискредитувала та принизила її як людину і
педагога, через це приходилось пояснювати своїм
знайомим своє становище, виправдовуватись, що спричинило незручності та
негативно вплинуло на стан здоров'я. В зв'язку з чим просила суд
зобов'язати відповідачів спростувати неправдиві
відомості та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 16000 грн.

В процесі розгляду справи 07 червня 2005 року позивач доповнила позовні
вимоги та просила зобов'язати друковане видання
"Житомирщина" надрукувати спростування всієї статті
"ІНФОРМАЦІЯ_1, надрукованої
06.12.2003р. в номері НОМЕР_1, на тій самій полосі і тим самим шрифтом, не
пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили. Просила спростувати
наступне:

·
Крім того, два роки тому санстанція взагалі закрила майстерню,
як не придатну до використання, отож до
того, як місяць тому в ній завершили ремонт, усі уроки трудового навчання
зводились до сільгоспробіт навесні й восени і теоретичного ознайомлення з предметом-правилами
деревообробки - класі;

·
А під час нещодавнього анкетування,
проведеного за ініціативи адміністрації, висловили відверту
неприязнь до педагога, аргументуючи це тим, що вона до них „ставиться несправедливо, неправильно оцінює знання,
висловлюється нецензурними словами;

-1 від директора школи ОСОБА_3 та й від матері однієї зі школярок довелось
почути, що вчителька, мовляв, ще й рукоприкладством займається...;

-  Він же виступає й ініціатором атестації
вчительки „на відповідність займаній посаді",

оскільки вона за
весь час роботи в школі не атестувалась;

Справа № 22ц/1276                                                      Головуючий у суді 1 -ї інстанції: Галасюк Р.А.

Категорія 28                                                                Суддя-доповідач Широкова Л.В.

2

- Подання своє про атестацію ОСОБА_1 директор
відкликав;

· Як вона пояснює в листі, " не маючи змоги довести,
що уроки трудового навчання читаються і читаються в повному
обсязі/хоч абзацом вище стверджує, що зробити це немає можливості -авт. /,.. я купила
диктофон";

· Із ним вона сиділа на уроках;

· Побачивши ту цікавинку, діти якось витягли в неї з пакета
мікрофон, який потім потрапив до директора;

· Учителів же до глибини душі обурив цей факт, бо вважають,
що колега тихцем записувала їхні розмови;

· А ще тим, як демонстративно вона покинула збори за участю
начальника райвно, заявивши, що їй нема про що з ними говорити;

· Для яких, до слова, сьогодні немає ніяких причин: адже
всі, накладені з порушенням правових норм, стягнення скасовані....;

-  І
ніхто не міг дати нам чіткої відповіді, якщо не брати до уваги написане в
деяких анкетах

школярів "краще б, якби нам вчительку замінили";

· Вона ж каже, що любить дітей, які вчаться, ерудованих.
Основна ж маса не є такою;

· А оскільки, на її переконання, ті, хто добре вчиться, на
руки не дуже вдатний і навпаки, то, за цією своєрідною логікою, і
любити немає кого?;

· Чого ж тоді дивуватись, що не сама ОСОБА_1, а інші
вчителі, зокрема класний керівник ОСОБА_4, збирала школярів на її уроки;

· А от, що стосується директора, то все, говорить ОСОБА_1,
буде нормально, але лише після того, як він сплатить їй компенсацію за моральну
шкоду;

·
Четверо колег із всього колективу
/дві подружні пари/ стоять на захисті ОСОБА_1, бо , до слова, пояснила ОСОБА_5, її свого часу неправильно атестували, а її чоловіка оформили на нижчу посаду, ніж
він претендував;

·
якби ОСОБА_1 обов'язок педагога
розуміла трохи ширше, німе кілька квадратних метрів шкільної майстерні, і не чекала уже готових - розумних, працьовитих
і майстрових -вихованців, якби колектив не лише
спостерігав недоліки в роботі колеги, а аргументовано й на конкретних, підтверджених
фактах, показав їй, що робиться не так.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 28 лютого 2006 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги повністю.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить
до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У ст.7 ЦК України 1963 року зазначено, що
громадянин вправі' вимагати в суду спростування
відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво, які порочать його честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди його інтересам, якщо той, хто
поширив такі відомості, не доведе, що вони відповідають дійсності, а також відшкодування
майнової та моральної шкоди.

3

Відповідно до ст.34 Конституції
України та ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, будь-яка особа має право на оприлюднення поглядів, оцінок,
думок, суджень, висловлення оціночних
суджень, якщо вони не містять елементів образи фізичної особи, не може
бути визнано проявом неправомірної поведінки.

Статтею 47-1 Закону України „Про інформацію" передбачено, що ніхто не
може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання,
що не можуть бути витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер використання
мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Суд встановив, що опублікування 06 грудня 2003 року в газеті
„Житомирщина" журналістом ОСОБА_2 статті з назвою
„ІНФОРМАЦІЯ_1, не є поширенням відповідачами відомостей,
які порочать його честь, гідність та ділову репутацію або завдають шкоду його інтересам. При встановленні зазначених
фактів суд не порушив норм процесуального права.
Вищезазначене опублікування грунтується на матеріалах одержаних під час бесід журналіста ОСОБА_2 з педагогами -
колегами позивача, батьками учнів, анкет
учнів та змісту листа позивача до редакції, надходження якого і
викликало відрядження автора статті.

Встановлено, що інформація, подана журналісткою ОСОБА_2 у вищезазначеній статті, взята переважно, із листа позивача
до редакції газети "Житомирщина". Зокрема, це стосується фактів
закритгя майстерні, проведення сільгоспробіт замість занять у майстерні,
проведення атестації, анкетування, проведеного серед школярів, використання
диктофону.

Стосовно факту залишення зборів, ОСОБА_1 не заперечувала, оскільки не
вважала за потрібне подальше на них перебування.

Щодо рукоприкладства відносно дітей ОСОБА_2 пояснила , що ОСОБА_1 за заявою батьків дітей було притягнуто до кримінальної відповідальності та
засудили.

Таким чином, зміст етапі „ІНФОРМАЦІЯ_1в обласній офіційній громадсько-політичній газеті „ Житомирщина", автором
якої є ОСОБА_2 зводиться до проблем освіти у державі взагалі на конкретному прикладі конфліктних
ситуацій окремої школи, які, по - суті, підняла сама
ОСОБА_1 і не стосуються особисто останньої та не є критичною щодо її професійних якостей. Разом з тим стаття містить думки
та судження автора, і надана їм літературна
форма не може бути визнана критичною.

Журналіст має право на свободу вираження поглядів і це право є складовою
свободи преси.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що викладена
в статті інформація є такою, що може бути визнана помилковою, хибною,
неправильною, тобто недостовірною, відтак не можна
погодитись, що особисте немайнове право ОСОБА_1 порушено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про
те, що суд неправильно застосував норми матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування
судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.304,307.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

4 Рішення
Королівського районного суду м.Житомира від 28 лютого 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою
Апеляційного суду.