Справа № 22-ц-1502-Ф/07р.                Головуючий у першій інстанції Шкуліпа В.І.
Суддя-доповідач Полянська В.О.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

Головуючого
-      Моісеєнко Т.І.

суддів
-      Полянської В.О.

Іщенка В.І.

при секретарі         -      Петриченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2до ОСОБА_3, третім особам: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
грошової компенсації за приналежне спадкове майно, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 14
червня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2006
року ОСОБА_1., ОСОБА_2. звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_3. про стягнення грошової компенсації за спадкове майно
у вигляді автомобіля «Фольсваген Пасат» держномер НОМЕР_1вартістю 18380 грн. і
човнового гаражаНОМЕР_1 човнового боксу № 26 в кооперативі «Кварц» вартістю
29416 грн., що залишилося після смерті їх батька ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вимоги мотивовані тим, що позивачки є спадкоємицями першої
черги і у встановлений Законом шестимісячний строк після смерті батька
звернулись із заявою про прийняття спадщини. Обидві отримали свідоцтво про
право на спадщину за законом на частку спадкового майна. Майно, що є предметом
позову, до спадкової масси не увійшло. Позивачки вказують, що човновий гараж
був придбаний їх батьками у період шлюбу у 1993 році, автомашина була придбана
батьком після розірвання шлюбу. Відповідачка є другою дружиною їх батька, тому
позивачки вважають, що мають право кожна на
1/3 частку від вартості автомашини та човнового гаражу. Тому просили
стягнути з відповідачки на користь кожної по 1/3 частки вартості спадкового
майна.

Рішенням Керченського міського суду АР Крим від 14 червня 2007 року позовні
вимоги задоволені частково

Стягнуто з
ОСОБА_3. на користь ОСОБА_1. таОСОБА_2. по 1/3 частки вартості човнового
гаражаНОМЕР_1 боксу №26 у кооперативі «Кварц» у розмірі по 9805 грн. 33 коп. В іншій частині
позову відмовлено.

В
апеляційній   скарзі  ОСОБА_3
просить   зазначене   рішення
змінити   стягнувши з неї на
користь позивачів по 833 грн. 33 коп. вартості човнового гаражу.  В

2

обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на
неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування суттєвих обставин по справі і надання неналежної правової
оцінки доказам, які надавалися апелянтом.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у
задоволенні позову в частині стягнення вартості автомобіля суд першої інстанції
виходив з того, щоОСОБА_7. цим майном розпорядився при житті за своїм розсудом.
В цій частині рішення не оскаржується і не є предметом розгляду суду
апеляційної інстанції.

Задовольняючи
позов в частині стягнення з ОСОБА_3. на користь позивачок по 1/3 частки
вартості човнового гаражу, суд першої інстанції виходив з того, що човновий
гараж був власністю померлого і тому входить до спадкової маси.

Проте такого
висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального закону, в
зв'язку з чим, колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч.
1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 12 Закону
України „Про власність", що діяв на час вирішення справи, передбачані
підстави виникнення права власності.

Відповідно до ч.
2 цієї статті громадянин набуває право власності на доходи від участі в
суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності,
вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно,
одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених
законом.

З позовної
заяви, та пояснень представника позивачів ОСОБА_8 випливає, що човновий
гаражНОМЕР_1 човнового боксу № 26 в кооперативі «Кварц» є власністю померлого
ОСОБА_7 У підтвердження своїх доводів позивачі посилаються на членську книжку
члена човнового кооперативу «Кварц» ОСОБА_7 та відповідь без номеру та дати
голови названого кооперативу про те, що спірний гараж був придбаний ОСОБА_7. 14
червня 1993 року (а.с. 7,8).

З названих
документів вбачається, щоОСОБА_7. згідно Закону України „Про кооперацію"
був членом човнового кооперативу „Кварц" і користувався зазначеним
гаражем. Відповідно до умов цього Закону, кооператив є власником майна,
розташованого на земельній ділянці, наданій кооперативу для здійснення їм
відповідної діяльності.

Матеріали справи
не містять доказів, які свідчать про те, що померломуОСОБА_7. на праві
власності належав човновий гаражНОМЕР_1 човнового боксу № 26 в кооперативі
«Кварц» і, що він звертався до кооперативу з вимогами про визнання за ним права
власності на вказаний гараж.

Таким чином,
висновки суду про набуття права власності на спірний човновий гараж не грунтуються
на вимогах закону.

Оскільки в
установленому законом порядку позивач не набув права власності на спірний
човновий гараж, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення
позову.

Колегія суддів
вважає, що, оскільки право власності на човновий гаражНОМЕР_1 човнового боксу №
26 в кооперативі «Кварц» не було зареєстровано за ОСОБА_7. суд не мав правових
підстав визнавати його власністю померлого і спадковим майном, що підлягає
поділу між спадкоємцями. .

З пояснень відповідачки та відповіді без номеру та дати
голови човнового кооперативу «Кварц» вбачається, що після смерті ОСОБА_7
членство в кооперативі й право користування спірним човновим гаражем було
переоформлено на

3

ОСОБА_3., а 03 липня 2004 року
право користування було переоформлено на члена кооперативуОСОБА_4. , який
сплатив відповідачці 2500 грн. витрат на утримання гаражу.

У суді першої
інстанції і в апеляційній скарзі відповідачка не заперечувала сплатити
позивачам по 1/3 частки суми, одержаної від ОСОБА_4., а саме по 833 грн. 33
коп. на користь кожної позивачки.

Колегія судів вважає доводи апеляційної скарги обгрунтованими і
погоджується з ними, оскільки ні позивачки, ні їх представник не надали
доказів і не довели суду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
законність своїх позовних вимог.

За вказаних
обставин, колегія суддів вважає можливим змінити рішення в частині розміру
стягнення з ОСОБА_3. на користь позивачів по 1/3 частки суми, витраченої на
утримання гаражу, отриманої від ОСОБА_4. під час переоформлення членства у
човновому кооперативі та передачі човнового гаражуНОМЕР_1 човнового боксу № 26
в кооперативі «Кварц» у сумі по 833 грн. 33 коп. на користь кожної позивачки.

Керуючись ст.
ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307, 309, 313, ч.2 ст. 314, 315, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 14 червня 2007 року
змінити.

Зменшити суму
стягнену з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2до 833 грн. 33 коп кожної.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили
з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.