АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня
2007 року                                                                                        м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду   Одеської області в складі:

головуючого                            Косогор Г.О.

суддів                              Ткачук О.О.
Ісаєвої Н.В.

при
секретарі                            Ісаєвої
Ю. С.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на
рішення Суворовського районного суду м.
Одеси від 19 березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1,  яка діє також в інтересах
ОСОБА_3а (за участю третіх осіб -ОСОБА_4,
ради опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської
міської ради) про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом
виселення,  та за зустрічним позовом
ОСОБА_1,  яка діє також в інтересах
ОСОБА_3а доОСОБА_4,  ОСОБА_2,  Відділу у справах громадянства,  імміграції та реєстрації фізичних осіб
Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області (за участю третіх осіб -
ради опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської
ради,  державного нотаріуса Восьмої
державної нотаріальної контори Туйськ Фаїни Леонтівни) про визнання договору
дарування недійсним,  зобов'язання
зареєструвати,  зобов'язання не
перешкоджати у користуванні житловим приміщенням,

встановила:

У серпні
2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1,  яка діє також в інтересах ОСОБА_3а (за участю
третіх осіб -ОСОБА_4,  ради опіки та
піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради) про
усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення.

В
обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те,  що на підставі договору дарування вона набула
право власності на квартиру АДРЕСА_1і. Оскільки відповідачка ОСОБА_1 разом зі
своїм сином ОСОБА_3 порушують право власності позивачки,  остання просила суд ухвалити рішення,  яким зобов'язати відповідачку не перешкоджати
у здійсненні прав власника та виселити її разом з неповнолітнім сином.

У судовому
засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги.

Відповідачка
ОСОБА_1 позов
не визнала,  звернулась до суду з
зустрічним позовом доОСОБА_4,  ОСОБА_2,

Справа
№22ц-2718/2007 р.                                  Головуючий
1- ої інстанції

Катаева Є.В.

Категорія:
30                                                          Доповідач:
Ткачук О.О

2

Відділу
у справах громадянства,  імміграції та
реєстрації фізичних осіб Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області
(за участю третіх осіб - ради опіки та піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
державного нотаріуса Восьмої державної нотаріальної контори Туйськ Фаїни
Леонтівни) про визнання договору дарування недійсним,  зобов'язання зареєструвати,  зобов'язання не перешкоджати у користуванні
житловим приміщенням.

В
обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1.
посилалась на те,  що договір
дарування квартири АДРЕСА_1і,  укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,  є
фіктивним,  оскільки він був укладений
лише з метою позбавлення права користування житловою площею її та
неповнолітнього сина. Також у зв'язку з постійним проживанням ОСОБА_1 та її
сина у спірній квартирі,  вона просила
зобов'язати Відділ у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб Суворовського РВ ОМУ УМВС України
в Одеській області за адресою: м.  Одеса,  вул. . Дніпропетровська дорога,  78,
кв. 66,  та не перешкоджати їй у
користуванні житловою площею.

ОСОБА_4. та ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали.
Представник ради  опіки та  піклування
Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у
повному обсязі,  у задоволенні позову
ОСОБА_2 просив відмовити.

Державний
нотаріус Восьмої державної нотаріальної контори Туйськ Фаїна Леонтівна позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнала.

Рішенням
Суворовського районного суду м.  Одеси
від 19 березня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено у повному
обсязі,  у задоволенні позову ОСОБА_1
було відмовлено.

На дане
рішення принесена апеляційна скарга представником ОСОБА_1,  в якій ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її
позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши
доповідача,  яка доповіла зміст
оскаржуваного рішення,  доводи
апеляційної скарги та заперечення на неї,
вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції без зміни,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Згідно  ст. . 10 ч.2 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті
обставини,  на яки вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Суд
першої інстанції,  проаналізувавши надані
сторонами докази,  вірно встановив,  що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від
28 липня 2006 року,  укладеного між нею
та ОСОБА_4,  є власницею квартири 66
будинку 78 по вул. . Дніпропетровська дорога у м.  Одесі.

Також
судом першої Інстанції встановлено,  що
на житловій площі у зазначеній квартирі проживає ОСОБА_1 з 29 грудня 2001 року
у якості співмешканки,  а з 20 липня 2002
року у якості дружини ОСОБА_4.,  який на той час був власником квартири на
підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З 28
вересня 2002 року за вказаною адресою також проживав син ОСОБА_4 -ОСОБА_3.

Суд
першої інстанції,  досліджуючи
правовідносини,  що виникли між сторонами
по справі,  дійшов до вірного висновку,  що вони регулюються  ст. . 391 ЦК України,   ст. . 48 Закону України «Про
власність»,  згідно яких власник має
право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Оскільки
усі права членів сім'ї колишнього власника є похідними від права власника,  то з припиненням для власника ОСОБА_4. права
власності на житлове приміщення,  члени
його сім'ї також втрачають право користування ідам приміщенням.

3

Залишаючись
проживати за адресою власника,  який
заперечує проти цього,  відповідачка ОСОБА_1. з
неповнолітнім сином ОСОБА_3 порушує
права позивачки як власника квартири.

Таким
чином,  суд першої інстанції зробив
вірний висновок,  що ОСОБА_2 довела ті
обставини,  на які вона посилалась в
обґрунтування своїх позовних вимог,  і що
вони підлягали задоволенню.

Також
суд вірно відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання
договору дарування квартири АДРЕСА_1і,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
- недійсним.

Суд
зробив вірний висновок,  що даний договір
укладений у відповідності до  ст.  ст.
717-722 ЦПК України.

Посилання
в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те,  що
договір дарування є фіктивним,  не
береться судовою колегією до уваги,
оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4. у судовому засіданні суду першої інстанції
наполягали на наявність у обох під час укладання договору волевиявлення та
намір створення правових наслідків,  що
підтверджується наданими сторонами доказами.

Також не
береться судовою колегією посилання апелянта на те,  що договір було укладено в порушення  ст. . 156 ЖК України,   ст.
ст.  55,  59,
176 СК України,   ст.  18 Закону України «Про охорону
дитинства»,   ст.  12 Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»,  бо до моменту посвідчення оскаржуваного
договору ОСОБА_1. не
зверталась до суду з метою встановлення свого права та права неповнолітнього
сина щодо спірної квартири,  крім
того,  за вказаною адресою вони не
зареєстровані,  а зареєстрована ОСОБА_1. разом із сином
за адресою: АДРЕСА_2. До того ж,  ОСОБА_4. ніколи не
визнавав право постійного проживання ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3. у квартирі
АДРЕСА_1,  що визнала у судовому
засіданні суду першої інстанції і сама ОСОБА_1.

Інших
доводів,  маючих правове значення,  ОСОБА_1.
у своїй апеляційній скарзі не навела.

Суд
перевірив усі докази,  які навели сторони
у підтвердження своїх вимог та заперечень,
навів у рішенні фактичні обставини,
які були встановлені судом при розгляді справи,  вірно застосував правові норми,  що регулюють ці правовідносини,  та зробив вірний висновок про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі та залишення без задоволення позовних
вимог ОСОБА_1,  яка діяла в інтересах ОСОБА_3

Таким
чином,  судова колегія дійшла до
висновку,  що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу,  дав належу оцінку наданим доказам,  постановив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Керуючись
ст.  308,  313-315 ЦПК України,  судова колегія,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Суворовського районного суду м.  Одеси
від 19 березня 2007 року -залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на
протязі двох місяців а дна щюгопоиіення то Верховного Суду України.