Справа № 22-2373/07                                      Головуючий
у 1 інстанції : Гончар М.С.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

18
вересня 2007 року                                                          м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:
Приймака В.М.

Суддів:             Мануйлова Ю.С.

Подліянової Г.С.

При секретарі:
Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2007року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа-
КП" ВРЕЖО № 13" про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА   :

У грудні 2006р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди. В позові зазначала, що з вини відповідача,
який проживає поверхом вище у квартирі АДРЕСА_1, була залита п квартира. Факт
залиття та висихання квартири підтверджується відповідними актами ЖЕД №51 КП
«ВРЕЖО №13» від 01.11.2005 року, від 11.11.2005 року, з якими був ознайомлений
відповідач, що підтверджується його підписом на цих актах. Причиною залиття
квартири стало утворення тріщини у алюмінієвому радіаторі, який був
встановлений самовільно відповідачем у своїй квартирі під час ремонту.
Внаслідок залиття квартири позивачу завдано матеріальну шкоду на суму 3643,60
грн., що підтверджується наданим у позовній заяві розрахунком. Відповідач
відмовився добровільно відшкодувати завдану з його вини шкоду в повному обсязі.
На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на свою
користь 3643,60 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 2000
грн. моральної шкоди та понесені судові витрати.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду   м.
Запоріжжя від 28 березня 2007р. позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 3643,60 грн., моральну шкоду у
розмірі 300 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у сумі 82,26 грн.: витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі ЗО грн.,
судовий збір (державне мито) у сумі 52,26 грн. Стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід
держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи
у сумі 6,37 грн. Стягнуто з ОСОБА_1
в дохід держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
цивільної справи у сумі 1,13 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,
відсутність повного та всебічного з'ясування обставин справи, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні
вимог ОСОБА_2 відмовити.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволення з наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки про стягнення матеріальної шкоди і
частково про стягнення моральної шкоди, районний суд виходив з того, що залиття
квартири позивачки сталося з вини відповідача.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не
заперечується, що 01.11.2005 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1, наймачем
якої є ОСОБА_2. Внаслідок залиття квартири позивачці було завдано матеріальну
шкоду у розмірі 3643,60 грн..

Відповідно до актів ЖЕД № 51 КП „ ВРЕЖО № 13" від 01.11.2005 року, та
11.11.2005 року причиною залиття квартири стало утворення тріщини у
алюмінієвому радіаторі, який був встановлений самовільно відповідачем у своїй
квартирі під час ремонту, що розташована поверхом вище, а саме -кв.АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст..
1166 ЦК України
майнова шкода, яка спричинена майну особи відшкодовується особою яка її завдала
в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 зазначеної статті особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її" відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її"
вини, тобто правила ч.2 ст.1166 ЦК
України передбачають, що вина заподіювача шкоди припускається, обов'язок
доведення відсутності вини заподіювача покладається на нього самого, до цього
часу він вважається винним.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК
України кожна зі сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або заперечень на засадах змагальності.

Посилаючись на ті обставини, що причиною залиття квартири стала неякісність
проданих відповідачу радіаторів з боку ТОВ „ Пролог", яке і повинно на
його думку відшкодовувати шкоду позивачці, а також про неправильність наданих
позивачкою розрахунків про завдану шкоду, відповідач не надав разом з тим
жодного доказу на спростування зафіксованих в актах і розрахунку відомостей.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що відповідачем в судовому засіданні не надано
доказів про відсутність його

вини в залитті
вищезазначеної квартири, тому він і повинен
відшкодувати шкоду завдану
позивачці.

При з'ясування фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної
шкоди, слід виходити з вимог ст..
1167 ЦК України,
яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та
обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди,
колегія вважає, що районний суд виходив із засад розумності, виваженості і
справедливості і прийшов до правильного висновку стягнувши з відповідача
300грн.

Суд першої інстанції дослідив надані сторонами докази в їх сукупності і дав
в судовому рішенні оцінку їх переконливості.

За таких обставин постановлене рішення відповідає матеріалам справи і
вимогам закону, тому підстав для його скасування  колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307^308,
313, 314, 315, 317, 319, ЦПК  України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА  :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2007
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може
бути подана касаційна скарга до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня її проголошення.