Справа № 22- 886 - 2007 р.                                Головуючий
у суді І інстанції Адаменко І.М.
Категорія - 34                                                      Доповідач - Кіселик С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2007
року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді -Кіселик С А.

суддів - Франко
В.А., Суржик М.М.

при секретарі - Салабай М.В.
розглянула  у  відкритому
судовому  засіданні  в
м.   Кіровограді  цивільну
справу  за апеляційною скаргою
ОСОБА_3., що діє в інтересах ОСОБА_1на рішення
Бобринецького   районного
суду     Кіровоградської  області
від  01 лютого 2007 року.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2006
року позивач ОСОБА_2звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1про визнання
договору купівлі - продажу та визнання права власності на 1/5 частини будинку.

Зазначила, що за
час сумісного проживання у зареєстрованому із відповідачем шлюбі вони придбали
квартиру за адресою місто АДРЕСА_1 Оскільки шлюб між ними розірвано, а
відповідач намагається без її згоди продати спільно придбану квартиру просила
постановити рішення яким поділити дану квартиру з дольовим визначенням частки
кожного, в натурі.

Позовною заявою
від 20 вересня 2006 року позивач ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги і просила
визнати 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та
побутових будівель і споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1спільною сумісною
власністю подружжя та поділити її в натурі між нею та відповідачем відповідно
до варіантів поділу, визначених будівельно - технічною експертизою.

В свою чергу
ОСОБА_1подано зустрічний позов про визнання договору купівлі продажу дійсним і
визнання права власності на спірну частину будинку.

Просив визнати
договір купівлі продажу укладений 2 жовтня 2001 року між ним та ОСОБА_2на
половину 15 частини житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1дійсним і
визнати за ним право власності на 15 частину
вищезазначеного будинку.

Рішенням
Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2007 року
позов ОСОБА_2. задоволено частково та визнано 15 частину житлового  будинку
з відповідною  частиною  господарських
та  побутових будівель  і

2

споруд, що знаходяться у АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1та ОСОБА_2 та стягнуто із
ОСОБА_1на користь ОСОБА_2. судові витрати в сумі 81 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 в задоволені зустрічного
позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду представник ОСОБА_1. просить його скасувати
та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2. у задоволенні позову відмовити а його
зустрічний позов задовольнити.

Представник апелянта зазначив, що визнавши придбану сторонами частину будинку спільною сумісною власністю подружжя суд не
звернув увагу, що позивачка отримала від нього за її частку квартири 1500 грн.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із
наступних підстав.

Вирішуючи питання про визнання 15 частини житлового будинку з відповідною
частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться у м.
АДРЕСА_1спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1та ОСОБА_2, суд першої інстанції
правильно визначив правовідносини, що виникли між сторонами та правильно застосував норми матеріального права, що
регулюють дані правовідносини і дійшов
правильного висновку, що дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи апелянта не спростовують
висновків суду.

Вирішуючи питання щодо зустрічного позову та відмовляючи у його
задоволенні, колегія суддів дійшла також
правильного висновку щодо відсутності підстав визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки таке визнання не ґрунтується на
законі.

Як зазначив ОСОБА_1., договір купівлі - продажу, який він просить визнати дійсним,
укладено у усній формі.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України , який набрав чинності із
01.01.2005 року, у разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

Частина друга зазначеної вище статті ЦК України передбачає, що суд може визнати нотаріально не посвідчений договір, який підлягає
обов'язковому нотаріальному посвідченню дійсним у випадку, якщо
сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне або
часткове виконання договору, але одна із
сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

В даному випадку відсутні необхідні для визнання договору дійсним умови, а саме відсутнє підтвердження письмовими доказами
домовленості щодо усіх істотних умов договору. Суд першої інстанції
дійшов правильного висновку і колегія суддів із ним погоджується, що надані до суду розписки не є тими письмовими доказами, які
б у розумінні ч.2 ст. 220 ЦК України підтверджували домовленість між сторонами щодо
усіх умов договору.

Крім того, за
умови невизнання ОСОБА_2факту укладення такого договору, безпідставним є і постановка питання про ухилення сторони від
нотаріального посвідчення договору.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку, що будь якого договору
купівлі -продажу квартири за адресою
АДРЕСА_1 між сторонами не укладалось.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія судців,

УХВАЛИЛА:

3

Апеляційну скаргу ОСОБА_3., що діє в інтересах ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2007 року
залишити без змін