Справа №22-ц-1512/07р.                   Головуюча    по
інстанції     Тихонова Н.С.
18                                         Суддя-доповідач
апеляційного суду  Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
серпня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючого      -
Галущенка О.І.,  суддів:
Базовкіної Т.М. ,   Довжук Т.С. ,

при
секретарі судового засідання Бобуйок І.Ф.,

за участю представника позивача Гожбура
М. А.,

відповідачки ОСОБА_1,

розглянула в
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргою представника Закритого акціонерного товариства комерційний банк «  ПриватБанк» (далі - ПриватБанк)

на    рішення Ленінського районного суду   м.
Миколаєва   від 30 квітня 2007
року за позовом

Закритого
акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про розірвання
кредитних договорів та стягнення сум,

ВСТАНОВИЛА:

04
вересня 2006 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,  в якому зазначав,  що між Відкритим акціонерним товариством
Акціонерний банк Приватінвест (далі - банк Приватінвест) та відповідачкою 25
червня 2003 року було укладено договір про надання кредиту в сумі 7000 доларів США на строк до 25
червня 2004 року з розраху­нку 16 % річних на суму залишку заборгованості за
кредитом.  Додатковим договором бу­ли
внесені зміни до вказаного договору в частині строку повернення кредиту,  а саме - ос­таточне погашення кредиту
відповідачка повинна була провести до 25 червня 2005 року. Згідно договору
відступлення прав вимоги від 06 квітня 2006 року банк Приватінвест від­ступив
ПриватБанку у повному обсязі права вимоги до ОСОБА_1,  що випливають з кре­дитного договору від 25
червня 2003 року. Відповідачка умови кредитного договору не виконує,  і за період з 24 травня 2005 року по 22 серпня
2006 року заборгованість за креди­тним договором становить 16 877 грн. 45 коп.,
у тому числі:

· заборгованість
за простроченими відсотками 13 818 грн. 82 коп.;

· заборгованість
за простроченою комісією 30 грн. 30 коп.;

· пеня
3028 грн. 33 коп.

04 вересня 2006 року позивач також звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в
якому зазначав,  що між банком
Приватінвест та відповідачкою 10 грудня 2004 року було укладено договір про
надання кредиту в сумі 21 000 доларів США
на строк до 10 грудня 2005 року з розрахунку 17 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом і комісі­єю. Згідно договору відступлення прав
вимоги від 06 квітня 2006 року банк Приватінвест відступив ПриватБанку у
повному обсязі права вимоги до ОСОБА_1,
що випливають з кредитного договору від 10 грудня 2004 року.
Відповідачка умови кредитного договору не виконує і за період з 24 травня 2005
року по 22 серпня 2006 року заборгованість за креди­тним договором становить 48
279 грн. 81 коп.,  у тому числі:

· заборгованість
за простроченими відсотками 39 801 грн. 02 коп.;

· заборгованість
за простроченою комісією 45 грн. 45 коп.;

· пеня
8433 грн. 34 коп.

Посилаючись
на те,  що відповідачка не виконує умови
кредитних договорів,  позивач просив суд
розірвати зазначені договори та стягнути з ОСОБА_1 заборгованості за креди­тними
договорами.

Ухвалою
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 02 жовтня 2006 року обидва позова об'єднані в одне провадження.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 30 квітня 2007 року в задо­воленні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ух­валити
нове рішення,  яким повністю задовольнити
позов. На думку апелянта,  суд неповно
з'ясував обставини справи,  неправильно
застосував норми матеріального права та пору­шив норми процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення сторін,  дослідивши надані докази та пере­віривши
законність і обгрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених в суді першої
інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Вирішуючи
даний спір,  суд першої інстанції дійшов
висновку про те,  що кредитні договори
були розірвані банком Приватінвест 23 травня 2005 року та заборгованість за
цими договорами стягується в примусовому порядку державною виконавчою службою
за виконавчим написам нотаріусу.

Між
тим,  з таким висновком суду погодитися
не можна,  оскільки він не відповідає
дійсним обставинам справи і вимогам матеріального права,  що відповідно до п. п.3,  4
ст.  309 ЦПК України є підставою
для скасування оскарженого рішення і ухвалення нового рішення.

Як
вбачається з матеріалів справи,  між
банком Приватінвест та відповідачкою 25 червня 2003 року було укладено договір
про надання кредиту в сумі 7000 доларів США
на строк до 25 червня 2004 року з розрахунку 16 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом та 10 грудня 2004 року між тими ж сторонами було
укладено договір про надання кредиту в сумі 21 000 доларів США на строк до 10
грудня 2005 року з розрахунку 17 % річних на суму залишку заборгованості за
кредитом і комісію. (а.с.  8-9, 22-23).

Згідно
договорів відступлення прав вимоги від 06 квітня 2006 року банк Приватін­вест
відступило ПриватБанку у повному обсязі права вимоги до ОСОБА_1,  що виплива­ють з кредитних договорів від 25
червня 2003 року та 10 грудня 2004 року.

Таким
чином,  між ПриватБанком та ОСОБА_1
виникли кредитні правовідносини,
зобов'язання за якими слід виконувати відповідно до положень Цивільного
кодексу Укра­їни.

Згідно  ст.
599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним на­лежним чином.
Зокрема,  відповідно до пунктів
1.1; 2.1; 2.3 і 5.1 кредитних договорів клі­єнт щомісячно надає Банку грошові
кошти для погашення заборгованості за цим догово­ром,  включаючи проценти за користування кредитом
та,  у разі порушення термінів пога­шення
процентів за платежі,  сплачує пеню,  а договір діє до повного виконання зо­бов'язань
сторонами.

Як
пояснив представник позивача,  на час
розгляду справи в суді апеляційної інстан­ції,
за виконавчим написом ОСОБА_1 не сплатила жодної суми в погашення
зобов'язань за кредитними договорами.

Проти
зазначеного не заперечувала і відповідачка.

Таким
чином,  ПриватБанк правомірно нарахував
відповідачці відсотки за користу­вання кредитом,  комісією та пеню після вчинення нотаріусом
виконавчого напису,  врахо­вуючи,  що навіть на підставі виконавчих написів
кредитні зобов'язання відповідачка не виконала. Правомірні вимоги позивача і
щодо розірвання кредитних договорів в зв'язку з невиконанням  відповідачкою взятих на себе
зобов'язань,  визначених у цих договорах.

На
підставі викладеного,  рішення суду
підлягає скасуванню и ухваленню
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись  ст.
ст.  301,  309,
314,  316 ЦПК України,  судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу представника Закритого акціонерного товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 30 квітня 2007 року ска­сувати і ухвалити нове рішення.

Позов ЗАТ КБ «ПриватБанк»
задовольнити.

Розірвати
кредитний договір № 164/2003 від 25 червня 2003 року,  укладений між Відкритим акціонерним
товариством Акціонерний банк «Приватінвест» та ОСОБА_1.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ
«ПриватБанк» заборгова­ність за кредитним договором в сумі 16 877 грн. 45 коп. в рахунок
погашення заборгова­ності за кредитним договором від 25 червня 2003 року.

Розірвати
кредитний договір № 639/2004 від 10 грудня 2004 року,  укладений між Відкритим акціонерним
товариством Акціонерний банк «Приватінвест» та ОСОБА_1.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ
«ПриватБанк» заборгова­ність за кредитним договором в сумі 48 279 грн. 81 коп. в рахунок
погашення заборгова­ності за кредитним договором від 10 грудня 2004 року,  а також 60 грн. витрат на інфор­маційно-технічне
забезпечення розгляду справи та 651 грн. 57 коп. судового збору.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржено безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох мі­сяців.