Справа 22-4836/2007 р.                                                                Головуючий
Категорія 18     Доповідач Прокопчук Л.М
РІШЕННЯ

Іменем    України

14
червня 2007 р.                                                                                        м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі:

Головуючого:
судді Голубинського A.M. Суддів Прокопчук
Л.М. ,  Жданової B.C. При
секретарі  Семенченко С. С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу та рішення Слов'янського
міськрайонного суду від 06 квітня 2007 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення суми боргу за договором завдатку і понесених матеріальних
витрат,  -

ВСТАНОВИВ:

У лютому
2007 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки.
Посилався на те,  що між ним та
відповідачкою була укладена усна угода про продаж йому будівлі АДРЕСА_1,  що являє собою керамічний цех,  за 40000 грн. Для забезпечення угоди від
передав відповідачці завдаток в сумі 12500 грн.,  про що вона видала розписку. В письмовій
формі вони уклали договір оренди зазначеної будівлі. Після чого він поніс
витрати на заміну трансформатора в сумі 4000 грн.,  за допуск цеху до експлуатації 166, 78
грн.,  за пломбування 24, 90 грн.,  за електроенергію 2515, 30 грн. В подальшому
відповідачка ухиляється від укладання договору. Йому,  крім того,  стало відомо,
що вона не є власником будівлі. Просив стягнути завдаток в подвійному
розмірі та понесені витрати всього на суму 31739, 93 грн.,  а також судові витрати 317, 40 грн.,  витрати на правову допомогу.

У
березні 2007 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову,  в якій просив накласти арешт на майно
відповідачки.

Ухвалою     Слов'янського     міськрайонного     суду
від     06     квітня             2007     р.

задоволена
заява ОСОБА_2  про забезпечення позову і
накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1,
що належить відповідачці на праві власності. При винесенні ухвали суд
виходив з того,  що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення
суду.

Рішенням
того ж суду від 06 квітня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2  до ОСОБА_1 задоволені частково. З
відповідачки на користь позивача стягнуто суму завдатку в подвійному розмірі -
25000 грн.,  вартість трансформатору -
4000 грн.,  витрати по сплаті боргу за
електроенергію - 2500 грн.,  витрати по
сплаті судового збору 317, 40 грн.,  по
сплаті за інформаційно-технічне забезпечення 30 грн.,  за правову допомогу 600 грн.,  а всього 32447, 40 грн. В частині стягнення
витрат за допуск до цеху 166, 78 грн.,
за пломбіровку 24, 90 грн.,  за
складання акту балансової приналежності 33, 95 грн. в задоволенні позову
відмовлено у зв'язку з відсутністю доказів.

При
вирішенні спору судом першої інстанції було встановлено,  що у травні 2006 року між сторонами була
досягнута усна домовленість про купівлю-продаж керамічного цеху,  в який

переобладнано
житловий будинок АДРЕСА_1,  за 40000 грн.
2 червня 2006 р. між сторонами укладено в письмовій формі договір завдатку за
вказаний цех в сумі 12500 грн. Остаточну суму відповідачка повинна була
отримати до 15 вересня 2006 р. Суд прийшов до висновку про те,  що в зазначений строк договір не був
укладений з вини відповідачки,  тому що
вона не мала належних документів,  що
підтверджують право власності на будівлю. З цих підстав стягнув суму завдатку в
подвійному розмірі. Суд також встановив,
що між сторонами було укладено договір оренди зазначеного цеху на період
з 01.06.2006 р. по 31.12.2006 р. та стягнув всі витрати,  зазначені в позовній заяві,  оскільки фактично вони були понесені
позивачем.

Відповідачка
подала апеляційні скарги на ухвалу та рішення суду.

В
апеляційній скарзі на ухвалу суду відповідачка звертає увагу на те,  що суд не обґрунтував,  чому вирішив забезпечити позов шляхом
накладання майна на будівлю,  оскільки в
неї є інша власність,  вартість будівлі
перебільшує суму позовних вимог. Просить ухвалу суду скасувати.

В
апеляційній скарзі на рішення суду зазначає.,
що воно не відповідає обставинам справи,
прийнято з порушенням норм матеріального права. Звертає увагу на те,  що вона є належним власником спірної будівлі,  оскільки право власності зареєстровано в бюро
технічної інвентаризації,  тобто договір
купівлі-продажу не укладено не з її вини. Зазначає,  що витрати,
понесені позивачем - установка трансформатора та інше,  зроблені ним без узгодження з нею. Він ці
витрати ніс для того,  щоб цех
працював,  а він міг отримати дохід. Тому
просить рішення суду скасувати,  в
задоволенні позову відмовити.

В засіданні
апеляційного суду представник відповідачки підтримав доводи скарг,  просив їх задовольнити. Відповідачка в судове
засідання апеляційного суду не з'явилась. Позивач та його представник просили
відмовити в задоволенні скарг.

Заслухавши
доповідача,  представника
відповідача,  позивача,  його представника,  дослідивши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу на рішення суду слід
задовольнити частково,  а рішення суду в
частині задоволення позову скасувати і ухвалити нове рішення з наступних
підстав.

Відповідно
до ч. 1  ст.  309 ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є
порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно
застосованими,  якщо застосовано
закон,  який не поширюється на ці
правовідносини,  або не застосовано
закон,  який підлягав застосуванню.

Відповідно
до  ст.
570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме майно,
що видається боржником у рахунок належних з нього за договором
платежів,  на підтвердження зобов'язання
і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено,  що сума,
сплачена в рахунок належних з божника платежів,  є завдатком,
вона вважається авансом.

Судом
першої інстанції правильно встановлено,
що сторони лише домовились укласти договір купівлі-продажу будівлі,  але відповідно його не оформили. Зазначений
висновок суду відповідає обставинам справи,
наданим сторонами доказам.

За таких
обставин висновок суду про те,  що
передана сума 12500 грн. є завдатком,  не
відповідає нормам матеріального права,
оскільки договір купівлі-продажу між сторонами не укладено у
відповідності із вимогами закону. Тому сплачена сума в рахунок належних
платежів є авансом.  Оскільки договору
купівлі-продажу будівлі,  який би за
своєю формою та змістом відповідав вимогам закону,  між сторонами у справі укладено не було,  висновок суду першої інстанції щодо
обґрунтованості позовних вимог про стягнення подвійної суми завдатку є помилковим.  Рішення суду першої інстанції в зазначеній
частині не відповідає вимогам норм матеріального права,  тому підлягає скасуванню,  а позовні вимоги частковому задоволенню.
Відповідачка володіє грошовими коштами в сумі 12500 грн. без належних підстав,  тому вона зобов'язана повернути їх позивачу у
відповідності із вимогами  ст.  1212 ЦК
України.

Суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку про те,  що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо
стягнення на користь позивача вартості трансформатору і витрат по сплаті боргу
за електроенергію,  але при цьому
задоволення позову в зазначеній частині з підстав,  передбачених
ст.  1166 ЦК України є
помилковим.

Як
зазначалося вище,  сторони досягли
домовленості про купівлю-продаж спірної будівлі. В межах цієї домовленості
відповідачка отримала аванс" 12500 грн.,
передала ключі від будівлі відповідачу. Позивач після цього
використовував будівлю і як майбутній власник провів роботи по заміні
трансформатора та сплатив борг за електроенергію,  який,
як правильно встановив суд першої інстанції,  існував у відповідачки.

З
матеріалів справи (а.с. 12) та пояснень відповідачки,  даних в судовому засіданні суду першої
інстанції вбачається,  що вона визнавала
той факт,  що трансформатор в будівлі
слід відремонтувати,  що електроенергія
відсутня,  що фактично роботи по ремонту
трансформатора позивачем проведені (а.с. 61 зв.,  63). Факт проведення роботи та їх вартість в
сумі 4000, 00 грн. підтверджена документами (а.с.  13,
14). Також підтверджено документами сплата боргу в сумі 2515, 30
грн.(а.с.  15). Оскільки договір
купівлі-продажу спірної будівлі між сторонами не укладено,  а відповідачка набула майно у вигляді
оновленого трансформатора та можливості користуватися електроенергією без
достатньої правової підстави,  слід
зробити висновок,  що вона повинна
повернути позивачу суму затрачену на проведення вказаних робіт та сплачену суму
боргу з підстав,  передбачених  ст.
1212 ЦК України.

Інші доводи
апеляційної скарги на рішення суду не заслуговують на увагу.

З
зазначених вище підстав рішення суду першої інстанції в частині задоволення
позову слід скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно
до ч. 5  ст.  88 ЦПК України якщо суд апеляційної
інстанції,  не передаючи справи на новий
розгляд,  змінює рішення або ухвалює
нове,  суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

При
зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір в сумі 317,
40 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн.
(а.с.  З,
4). Оскільки заявлений позов задоволено частково,  відповідно до ч.1  ст.  88
УПК України,  на користь позивачки з
відповідача слід стягнути на відшкодування судового збору 190,  15 грн.,
витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн.

Відповідно
до ч.2  ст.  312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції,  апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання,  якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному
вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її
застосування.

Відповідно
до ч.3  ст.  151 ЦПК України забезпечення позову
допускається,  якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Висновок
суду першої інстанції про те,  що
невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду грунтується на обставинах справи,  але вирішуючи питання про забезпечення
позову,  суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини справи,  не звернув
увагу на вимоги ч.3  ст.  152 ЦПК України,  відповідно до яких види забезпечення позову
мають бути співмірними із заявленими вимогами,
тобто вирішив питання з порушенням норм процесуального права.

Так,  в судовому засіданні суду першої інстанції відповідачка,  заперечуючи проти забезпечення позову шляхом
накладання арешту на спірну будівлю,
пояснила,  що в неї є інше майно,  вартість якого пропорційна заявленим
вимогам.  Не зважаючи на
заперечення,  суд наклав арешт на
майно,  інвентаризаційна вартість якого
становить згідно документів,  наданих
апеляційному суду,  224633 грн. Зазначена
сума не співмірна із заявленими вимогами.

Апеляційному
суду надані документи про те,  що
відповідачка є співвласником двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Інвентаризаційна
власність квартири становить 11754 грн.

Оскільки
питання про забезпечення позову було вирішено судом першої інстанції з
порушенням норм процесуального права,
ухвалу суду слід змінити,
наклавши арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Керуючись  ст.  307,
309, 312,  316 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу на рішення суду задовольнити частково.

Рішення
Слов'янського міськрайонного суду від 06 квітня 2007 року в частині задоволення
позову скасувати,  задовольнивши позовні
вимоги частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12500 грн. на повернення
авансу,  4000 грн. вартість
трансформатору,  2515, 30 грн. витрати по
сплаті боргу за електроенергію,  190, 15
грн. понесених витрат по оплаті судового збору,
ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення,  600 грн. витрат на правову допомогу. В іншій
частині в задоволенні позову відмовити.

В частині
відмови в задоволенні позову рішення суду залишити без змін.

Апеляційну
скаргу на ухвалу суду задовольнити частково.

Ухвалу
Слов'янського міськрайонного суду від 06 квітня 2007 року змінити. Накласти
арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Може бути
оскаржено в

касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним

законної
сили.