Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22- 1893 / 2007 р.                        Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач : Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

22 травня 2007 року                                                                 м.  Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:     Приймака В.М.

Суддів:                    Осоцького І.І.

Подліянової
Г.С.  При секретарі: Тахтаул О.М.

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1
на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  третя особа -
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання після розлучення та
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ,  третя особа -
ОСОБА_1 про стягнення аліментів та коштів на утримання,
-

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2006 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання
після розлучення.

У
позовній заяві зазначала,  що перебувала
у шлюбі з ОСОБА_3. з 04.12.1991
року по 06.07.2001 року . В період
перебування у шлюбі МСЕК їй встановлений діагноз - ревматизм ,  акт 1
ступеню,  «возвратний» кардит»,  ми тральний порок серця з перевищенням
стенозу,  внаслідок чого їй була
встановлена друга група інвалідності .
З того часу вона проходить щорічне стаціонарне лікування.

Окрім
того,  зазначала,  що від шлюбу вона має сина ОСОБА_4. 1993 року народження ,
який також потребує лікування. На час звернення до суду
вона є інвалідом третьої групи безстроково,
заробітна плата та пенсія по інвалідності не забезпечують їй
прожиткового мінімуму інших доходів не має. Гі повнолітній син є
безробітним,  доходів не має,  а тому не має можливості надавати їй матеріальну
допомогу.

Посилаючись
на те,  що ОСОБА_3. має постійне місце
роботи,  має стабільний заробіток ,
просила суд стягнути з ОСОБА_3. на її користь аліменти у
розмірі 1А частина усіх видів доходів.

ОСОБА_3. звернулася до
суду з позовом до    ОСОБА_2    про стягнення аліментів та коштів на
утримання .

У позовній заяві
зазначала,  що 27.11.2003 року вступила у
шлюб з ОСОБА_3. Від шлюбу мають дочку -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначаючи,  що відповідач у добровільному порядку
аліментів на утримання її та дитини не сплачує,
просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі
1/4 частина усіх видів заробітку ,
щомісячно до досягненню дитиною повноліття ,  а також кошти на її утримання у розмірі 1/4
частина усіх видів доходів ,
щомісячно,  до досягненню дитиною
трьох років.

Рішенням
Василівського районного суду запорізької області від 14.07.2006 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3. про стягнення аліментів відмовлено.

Ухвалою
колегії суддів судової плати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької
області від 02.10.2006 року
рішення суду від 14.07.2006
року скасовано,  а справа направлена
на новий розгляд.

Ухвалою
Василівського районного суду Запорізької області від 03.11.2006 року до участі у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3. про стягнення аліментів залучено у якості
третьої особи - ОСОБА_3.

Ухвалою
Василівського районного суду Запорізької області від 22.11.2006 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3. про стягнення аліментів та позов ОСОБА_1. до ОСОБА_3. про
стягнення аліментів об'єднані в одне провадження .

Ухвалою
Василівського районного суду Запорізької області від 22.11.2006 року до участі у
справі за позовом   ОСОБА_1. до
ОСОБА_3.   про стягнення аліментів в
якості

третьої залучено
ОСОБА_1.

Рішенням
Василівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_1.
задоволено частково.

Стягнуто
з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_1. аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4
частина усіх видів заробітку ,  щомісячно до досягненню дитиною повноліття ,
але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму ,  починаючи стягнення з 18.05.2006 року .

Стягнуто
з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_1. кошти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх
видів доходів,  щомісячно до досягненню
дитиною трьох років,  починаючи стягнення
з 18.05.2006 року.

В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі на це рішення суду ОСОБА_1. посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати в частині відмови їй у позові та постановити
нове,  яким задовольнити позов.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  дослідивши обставини справи в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,  заявлених в
суді першої інстанції,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ч.1  ст.  303
ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно
до п.1,  п.4 ч. 1  ст.  309
ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин,  що мають значення для справи,  порушення або неправильне застосування норм
матеріального права.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1 і задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1.
суд виходив з того,  що ОСОБА_1. хоч і
має право на утримання (аліменти) від ОСОБА_3.,
але має постійне місце роботи,
заробіток,  отримує пенсію та
аліменти

на
сина,  проживає у приватизованій квартирі
на оплату комунальних послуг має субсидію,
а ОСОБА_3. не має можливості надати їй таку матеріальну допомогу,  оскільки він сплачує аліменти на утримання
сина - ОСОБА_6,  1993
року народження у розмірі 14 частки з усіх видів заробітку до досягнення
дитиною повноліття,  але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,  та за даним рішення суду буде сплачувати
аліменти на користь ОСОБА_1. на утримання ОСОБА_4.,  2005 року
народження у розмірі 14 частки з усіх видів його заробітку,  але не менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,  а
також на утримання ОСОБА_1. у розмірі 16 частини з усіх видів його заробітку
до досягнення дитиною трьох років.

Такий висновок
суду не грунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Відповідно
до  ст. . 75 СК України,  дружина та чоловік повинні підтримувати один
одного. Право на утримання має той із подружжя,
який є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги за умови,  що другий із подружжя може надавати
матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя,  який досяг пенсійного віку,  встановленого законом,  або є інвалідом 1,
2,  чи 3 групи. Один із
подружжя є таким,  що потребує
матеріальної допомоги,  якщо заробітна
плата,  пенсія,  доходи від використання його майна,  інші доходи не забезпечують йому прожиткового
мінімуму,  встановленого законом.

Відповідно
до  ст. . 76 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання,  яке виникло у неї за час шлюбу.

Після
розірвання шлюбу особа має право на утримання. Якщо вона стала непрацездатною
до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і
потребує матеріальної допомоги і якщо колишній чоловік,  колишня дружина може надавати матеріальну
допомогу.

Із
матеріалів справи видно,  що позивачка
стала інвалідом у 1999 році,  тобто в період сумісного проживання. У 2001
році їх шлюб розірвано. У жовтні 2005 року її інвалідність підтверджено.

Суд
першої інстанції прийшов до висновку,  що
з відповідача можливо стягнути на користь ОСОБА_1. кошти на її утримання у
розмірі 16 частини з усіх видів його заробітку,  а на користь позивачки не має можливості,  оскільки таку матеріальну допомогу він не
може надавати,  але при цьому суд не взяв
до уваги,  що ОСОБА_3. має постійне місце
роботи та заробіток,  добрий стан
здоров'я,  матеріальне становище
ОСОБА_1.,  а саме,  що вона працює в управлінні Пенсійного фонду
України в Василівському районі на посаді заступника начальника управління. В
період з 06.03.2006 року по 31.08.2006 року знаходилась
у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку. З 01.09.2006 року їй було
запропоновано перервати соціальну відпустку в зв'язку з службовою
необхідністю(а.с.  171).

Беручи
до уваги матеріальне становище ОСОБА_1,
ОСОБА_1., ОСОБА_3.,  судова
колегія приходить до висновку,  що
відповідач має можливість надавати позивачці аліменти на утримання після
розлучення в розмірі 112 частини з усіх видів його заробітку поки існуватимуть
необхідні для цього підстави. При цьому колегія суддів вважає за необхідне
зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_1. від 16 частини з усіх видів
його заробітку до 112 частини,  що не
суперечить вимогам  ст.  80
СК України.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст.  303,
307,  30 9, 313,  314,
315, 317,  319,  ЦПК України,
колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА   :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Василівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2007 року по цій справі
в частині відмовлення в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3. про стягнення
аліментів на утримання після розлучення скасувати. В цій частині ухвалити нове
рішення наступного змісту:

„ Позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  третя особа ОСОБА_3   про
стягнення   аліментів   на
утримання   після   розлучення

задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 аліменти на утримання після розлучення у розмірі 112 частки з
усіх видів його заробітку поки існуватимуть необхідні для цього підстави."

Рішення
в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на її утримання 16 частини з
усіх видів його заробітку до досягнення дитиною трьох років змінити. Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти на її утримання у розмірі 112 частини з усіх
видів його заробітку до досягнення дитиною трьох років.

Решту рішення
залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  проте на нього може бути подана касаційна
скарга до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його
проголошення.