Справа № 33-ц-221/07                                      Головуючий
у першій інстанції - Запорожець Л.М.
Категорія - 33                                                     Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня
2007 року колегія суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного
суду Волинської області в складі:

Подолюка В.А., Расевича С.І., Русинчука М.М.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення самовільно зайнятої земельної
ділянки та усунення перешкод в її користуванні за касаційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської
області від 16 грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської
області від 22 лютого 2005 року,

встановила:

В серпні
2004 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки та усунення перешкод, посилаючись на те,
що відповідачі самовільно зайняли частину належної йому на праві приватної
власності земельної ділянки площею 115 кв. м., розміщеної в с.АДРЕСА_1.

Рішенням
Чортківського районного суду від 16 грудня 2004 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 лютого 2005 року, позов
задоволено.

У
касаційній скарзі відповідач просить скасувати вказані судові рішення з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для скасування судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Судами
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками суміжних земельних ділянок в с. АДРЕСА_1. Крім
того, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 є співвласниками будинковолодіння, однак державний акт на право
приватної власності на земельну ділянку, відведену для обслуговування будинку,
виданий на ім'я лише ОСОБА_3

Факт
самовільного зайняття відповідачами належної ОСОБА_1, згідно державного акта на
право приватної власності на землю від 29.08.2000р., частини

земельної
ділянки стверджується актом відповідної комісії від 7.05.2004р. та поясненнями
відповідачів в судових засіданнях.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції правильно виходив з наведених встановлених ним
обставин та положень ст. 212 ЗК України, з яких випливає, що самовільно зайнята
частина земельної ділянки відповідачами підлягає поверненню власнику, тобто
позивачу, з приведенням даної ділянки у придатний для використання стан.

Апеляційний
суд погодився з висновками місцевого суду та залишив його рішення без змін.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і
процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведенні в
касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів.

Керуючись ст.
ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Чортківського районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 лютого 2005 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.