УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03
жовтня 2007 року                                                                                м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                          Бойчука
І.В.,

суддів                                                     Вакарук В.М.
,  Мелінишин Г.П.,

секретаря                                                Юрків
І.П.,

з
участю        сторін:                              ОСОБА_2

та її
представника
ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення від спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського
міськрайонного суду від 27 червня 2007 року, -

встановила:

Рішенням
Калуського міськрайонного суду від 27 червня 2007 року усунутоОСОБА_1 від права
на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

В
апеляційній скарзіОСОБА_1 вказала,  що
суд прийшов до неправильного висновку про те,
що з 2005 року ОСОБА_3  потребувала стороннього догляду. Фактично стан її
здоров"я погіршився у липні 2006 року і саме тоді її позивачка забрала у
лікарню. Суд показам свідків дав однобічне тлумачення.

Від
надання допомоги бабусі вона не ухилялася,
а рідкі відвідини померлої супроводжувалися рядом поважних причин,  як одруження,
сімейні справи,  народження дітей
і т.д.

Суд не
дав оцінки її доводам,  що згідно  ст. 1224 п.5 ЦК України навіть при наявності ухилення від надання
допомоги,  законодавець наділив суд
можливістю,  а не обов"язком,  усувати особу від права на спадкування.

Всі
свідки заявили,  що її бабуся мала за
собою догляд весь час від різних осіб,  а
тому не залишалася у безпорадному стані.

Також у
суді між ними є ще один спір про визнання заповіту дійсним.  А висновок суду про його наявність на користь
ОСОБА_2 є передчасним.

Просить рішення
суду скасувати,  ухваливши нове по суті
заявлених вимог.

В
засіданні апеляційного судуОСОБА_1 та її представник підтримали доводи скарги з
мотивів наведених у ній..

ОСОБА_2  та її представник доводів апеляційної скарги
не визнав і пояснив,  що доводи скарги є
необгрунтованими,  а рішення суду є
законним.

Вислухавши
доповідь судді,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Справа №
22-ц-1031 /2007р.                                  Головуючий
у І інстанції Кардаш О.І.

Категорія
26                                                              Доповідач
Бойчук І.В.

Судом встановлено,  що ОСОБА_3  проживала у квартиріАДРЕСА_1 одиноко з 2003 року. У 2005
році погіршився стан її здоров"я. Згідно даних медичної картки хворої ОСОБА_3  вбачається що вона знаходилася на стаціонарному лікуванні
у відділенні судинної неврології обласної клінічної лікарні з 13 липня 2006
року по 01 серпня 2006 року та з 01 серпня 2006 року по 11.09.2006 року
перебувала в стаціонарному відділі Івано-Франківського хоспісу. Хвора
потребувала при наявності такого стану здоров"я стороннього нагляду. Такий
догляд за нею здійснювала її сестра ОСОБА_2
та її син ОСОБА_2,  про що
ствердили допитані в суді свідки,  які
були сусідами померлої 11.09.2006 року ОСОБА_3  Під час перебування останньої у лікарні,  вона розпорядилася належним їй майном,  склавши заповіт на ім"я свого племінника
- ОСОБА_2 даний заповіт у відділенні обласної лікарні посвідчила черговий
невропатолог (а.с. 40).

У
відповідності до вимог  ст. 1224 ч.5 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом,  якщо буде встановлено,  що вона ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві,  який через похилий
вік,  тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Судом
встановлено,  що внучка ОСОБА_3  -ОСОБА_1 ухилялася від надання їй
допомоги,  знаючи,  що остання потребує такої допомоги,  про що в суді ствердили свідки. Будь-яких
доказів того,  що нею така допомога
надавалася,  відповідачка суду не подала.

За таких
обставин колегія суддів вважає,  що судом
першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Доводи
апелянта про його незаконність та необґрунтованість є голослівними і
такими,  що не грунтуються на будь-яких
доказах. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315,  317 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Калуського міськрайонного суду від 27 червня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців у касаційному порядку.