УХВАЛА

Іменем   України

19 вересня 2007
року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді                         Франовської
К.С.

суддів                                                 Товянської
О.В., Малахової Н.М.

при
секретарі судового                    Лаговської
О.О.

засідання з
участю

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1, подану на рішення Малинського районного суду від 27 квітня 2007 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про
здійснення права спільної часткової власності, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1., ОСОБА_3, третя
особа Іваненко О. М. - нотаріус Малинської державної нотаріальної контори, про
визнання права власності на 4/9 частки квартири та визнання договору дарування
частки квартири недійсним, -

встановила:

У січні 2007 р. ОСОБА_1. звернулася з вказаним позовом,
просила суд встановити порядок володіння та користування квартирою АДРЕСА_1, що
є спільною частковою власністю, виділивши їй у володіння та користування
кімнати житловою площею 17,7 м , 11,4 м2 та 11,7 м . Відповідачу виділити у
володіння та користування кімнату площею 8,2 м . Кухню, ванну, туалет, коридор
4,6 м та 6,7 м залишити в спільному користуванні. Позивач посилалася на те, що
вказана квартира належить їй та відповідачу на праві спільної часткової
власності: їй належить 8/9 часток (7/18 часток належить згідно рішення
Малинського районного суду від 12 серпня 2004 року, а 1/2 - згідно договору
дарування від 07 лютого 2005 року), а відповідачу 1/9 частка квартири.

У лютому 2007 року відповідач ОСОБА_2. звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою,, просив визнати за ним право власності на 4/9 часток спірної
квартири та визнати недійсним договір дарування частки квартири посвідчений
нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 від 07 лютого 2005
року, зареєстрований в реєстрі за № 502. Зазначав, що спірна квартира належала
йому, його дружині ОСОБА_5 та ОСОБА_3, на праві спільної сумісної власності по
1/3 частці кожному. 11 березня 2003 року померла його дружина, яка залишила
заповіт від 17 січня 1996 p.,
яким

Справа №
22ц/1712                                                              Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Збицька К.Д.

Категорія 5                                                                            Суддя-доповідач
Франовська К.С.

заповідала свою частину квартири ОСОБА_1 Позивач вважає, що після смерті
дружини він має право на успадкування не менше 2/3 часток спадкового майна,
тому він має право на 4/9 часток (1/3 - від приватизації та 1/9 - в порядку
спадкування). Крім того, позивач просив визнати недійсним договір дарування 1А
квартири , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. 7.02.05 року, як такий, що
укладений під впливом обману, оскільки даритель ввів в оману нотаріуса щодо
питання чинності рішення суду від 12.08.04року, яким за ним визнано право
власності на відчужувану частину квартири.

Ухвалою Малинського районного суду від 07 лютого 2007 р. позовні заяви
об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Малинського районного суду від 15 березня 2007 р. залучено до
участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3

Рішенням Малинського районного суду від 27 квітня 2007 р. частково
задоволено позов ОСОБА_2, визнано недійсним договір дарування 1/2 частини
квартириАДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. 07 лютого 2005 року,
посвідчений Малинською державною нотаріальною конторою Житомирської області та зареєстрований
в реєстрі за № 502. ОСОБА_1. відмовлено в задоволенні позову за
безпідставністю.

Додатковим рішенням Малинського районного суду від 09 липня 2007 р.
ОСОБА_2відмовлено в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1. та ОСОБА_3 про
визнання права власності на 4/9 частини квартири, за безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням Малинського районного суду від 27 квітня 2007 р.
позивач ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити її позовні
вимоги та відмовити ОСОБА_2в задоволенні зустрічного позову.

Апелянт зазначає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є необгрунтованими,
оскільки відповідно до ч.3 ст.215 ЦК
України, на яку посилається позивач , якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує
його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. ОСОБА_2. не є ні стороною оспорюваного договору, ні
заінтересованою особою, отже позивач є неналежним. В ухвалі апеляційного суду
Житомирської області від 22.06.2005 року зазначено, що право власності на 1/2
частину квартири за ОСОБА_3 підтверджено свідоцтвом про право власності № 411
від 12.11.19993 p.,
яке чинне, тому , апелянт вважає, що ОСОБА_3, як власник, мав право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Також, суд першої інстанції не повинен був об'єднувати позови в одне
провадження, оскільки вимоги виникають з різних правовідносин.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2. просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення Малинського районного суду від 27 квітня 2007 року
залишити без змін.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення - частковому
скасуванню з передачею справи на новий розгляд з таких підстав.

Вирішуючи спір і
задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання договору дарування частини квартири
ОСОБА_1. недійсним з підстав, передбачених ст.215 ЦК (
невідповідність правочину вимогам закону), суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що позивач ОСОБА_2. просив визнати цей договір недійсним з інших
підстав- вчинення правочину під впливом обману, посилаючись на ст.230 ЦК. Відтак, суд
вийшов за межі пред»явлених вимог. При цьому, суд не з»ясував, чи має ОСОБА_2.
право на оспорювання договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.,
виходячи з того , що  він не є стороною
даного договору, а мотивів щодо порушення прав

унаслідок
відчуження належної ОСОБА_3. частки в квартирі шляхом дарування,-позивачем не
наведено.

Оскільки у
позові ОСОБА_1. про встановлення порядку користування квартирою відмовлено у
зв»язку із визнанням договору дарування ¼  квартири
недійсним, то і в цій частині рішення не може бути визнано законним , а тому
воно підлягає скасуванню.

Необгрунтованими
є висновки суду, викладені у рішенні щодо передачі квартири

ОСОБА_5 та
ОСОБА_3. при приватизації у спільну сумісну власність. Докази,  на підтвердження даного факту у справі
відсутні. Суд також не звернув увагу і на те, що в ухвалі апеляційного суду від
22 червня 2005 року містяться висновки щодо права власності  ОСОБА_5 на ½
квартири (а.с.42).

Вирішуючи
позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на 4/9 квартири, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги є безпідставними,
оскільки право власності позивача на 1/9 визнано судовим рішенням від
12.08.2004 року і це його право не оспорено, а вимоги щодо права власності на
1/3 квартири в порядку приватизації правильно визнано безпідставними , оскільки
цим же рішенням, яке набрало чинності 22 червня 2005 року, ОСОБА_2відмовлено у
позові про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним.

Ухвалене судом
рішення про відмову ОСОБА_2у визнанні права власності на 4/9 квартири є
законним, обгрунтованим, тому в цій частині залишається без змін.

При новому
розгляді справи суду належить врахувати наведене в ухвалі, всебічно і повно
з»ясувати обставини справи, перевірити їх доказами, і, в залежності від
встановленого, вирішити спір.

Керуючись ст.
ст. 303-304, 307, 311 п.5, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду від 27 квітня 2007 року та додаткове
рішення цього ж суду від 09 липня 2007 року в частині позовних вимог ОСОБА_1.
про встановлення порядку користування квартирою, ОСОБА_2 про визнання договору
дарування частини квартири недійсним,- скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

В решті рішення
залишити без змін.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.