АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня
2007 року                                                                                           м.  Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Матущака М. С.  суддів: Заїки В.М. ,  Ніколаєвої В.М. ,  при секретарі: Коник О.М. ,  з участю: позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2,  представника
відповідача ОСОБА_3,

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-1079 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня
2007 року за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради,  ОСОБА_4 про визнання права власності на
будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,  виконавчого комітету Хмельницької міської
ради про визнання права спільної сумісної власності на будинок.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення позивачки ОСОБА_1
та її представника ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,  колегія суддів

установила:

ОСОБА_1 при зверненні до
суду з позовом указувала,  що на підставі
договору купівлі-продажу від 16 липня 2002 року придбала незавершений
будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1,
який розташований на земельній ділянці,
що належить їй на праві приватної власності. Просила визнати за нею
право власності на цей будинок,  бо їй
виконкомом Хмельницької міської ради відмовлено в прийнятті його в
експлуатацію,  оскільки завершення його
будівництва було продовжено без відповідного дозволу,  що заважає зареєструвати право власності на
нього.

Судом до участі
у справі як співвідповідача притягнуто ОСОБА_4.

ОСОБА_4 звернувся з
зустрічним позовом до ОСОБА_1,  виконавчого комітету Хмельницької міської ради про
визнання їх спільної

Головуючий
у першій інстанції - Граб Л.С.                                   Справа
№ 22ц-1079

Доповідач
- Матущак М. С.                                                             Категорія
№ 2,  5

2

сумісної
власності на будинок АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог посилався на
те,  що при укладенні 16 липня 2002 року
договору купівлі-продажу цього будинку покупцем у ньому було зазначено
ОСОБА_1,  проте,  більшу частину коштів на придбання
будинку,  а саме 3 500 доларів США,  надав він. Із ОСОБА_1 домовилися
спільно володіти даним будинком,
завершити будівництво і проживати в ньому.

Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня 2007 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний
позов ОСОБА_4. задоволено.
Визнано за ОСОБА_4
та ОСОБА_1 право
спільної сумісної власності на будівлю АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_4. оплату
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30
грн.,  на користь держави - судовий збір
в сумі 435 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
уважає рішення суду неправильним,
просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її
позовних вимог та відмову в позові ОСОБА_4.
Посилається на те,  що висновки суду
не відповідають фактичним обставинам .ОСОБА_4,  на її
думку,  не надав суду достовірних доказів
у підтвердження своїх вимог,  а тому суд
безпідставно задовольнив його позов.

Апеляційну скаргу
слід відхилити з таких мотивів.

Судом
правильно встановлені дійсні обставини справи,
дана їм належна оцінка,  його
висновки узгоджуються з матеріалами справи,
відповідають чинному законодавству.

У
відповідності з ч.ч.1,  3  ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  доказуванню підлягають обставини,  які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом
з'ясовано,  що позивачка ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу від 28 травня 2002року продала належну їй квартиру АДРЕСА_2 за
12 170 грн.,

Після
цього вона переїхала проживати до свого сина - відповідача ОСОБА_4. - у кімнату
АДРЕСА_3,  що нею не оспорюється і
підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 та довідкою ДП ЖЕД КВП „
ПМК-33".

16 липня
2002 року позивачка за договором купівлі-продажу придбала в ОСОБА_6 будинок
АДРЕСА_1,  готовністю 55 % та вартістю 12
170 грн.,  а 24 липня 2002 року -
земельну ділянку під нього площею 0, 10 га,
на яку 09 вересня 2002 року їй видано Державний акт про право приватної
власності.

Як
установлено судом,  сторони придбали
спірний будинок за домовленістю між собою для спільного проживання. Як одна
сім'я,  за спільні кошти  вони

проводили      добудову      до
нього,  завершували     його
будівництво    та упорядковували
прибудинкову територію та присадибну ділянку.

Після
придбання будинку сторони почали проживати в ньому однією сім'єю,  спільно харчувалися,  витрачали кошти на його будівництво та
утримання. У 2004 році за їхньою згодою в будинок вселилася співмешканка
відповідача ОСОБА_7 з дитиною.

Наведене
підтверджується довідкою комітету самоорганізації населення мікрорайону Лезнево
№ 620 від 25 жовтня 2006 року,  наданими
відповідачем спільними квитанціями про придбання будматеріалів,  квитанціями про сплату останнім витрат,  пов'язаних з утриманням будинку. Крім
цього,  ці обставини підтвердили
показання численних свідків,  які
перевірялись судом.

Разом з тим позивачкою не надано достовірних доказів на підтвердження своїх
доводів про її одноособову участь працею та коштами в подальшому будівництві
будинку після його придбання. Не спростовані нею також подані ОСОБА_4 докази
використання на будівництво спірного будинку власних коштів. Ураховуючи
наведене,  давши належну оцінку зібраним
у справі доказам в їх сукупності,  суд
обґрунтовано відмовив ОСОБА_1
в позові.

З
урахуванням того,  що спірний будинок не
введений в експлуатацію,  суд не мав підстав
для визнання за ним права власності як на житловий будинок.

Разом з
тим,  відповідно до  ст. 17 Закону України „Про власність"
суд,  виходячи з того,  що майно,
придбано внаслідок спільної праці членів сім'ї,  визнав його спільною сумісною власністю,  бо інше не встановлено письмовою угодою між
ними.

З таким
висновком місцевого суду погоджується й колегія суддів.

Доводи
апеляційної скарги не можна визнати підставними,  оскільки вони не містять посилань на
докази,  які б спростовували висновки
суду першої інстанції.

При
вирішенні спору суд правильно визначив характер правовідносин,  що виникли між сторонами,  його рішення ґрунтується на повно,  всебічно досліджених обставинах справи,  постановлене з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
підстав для скасування якого в межах доводів апеляційної скарги та вимог
позивачки не вбачається.

Керуючись  ст.
ст. 218,  307,  308,
315,  319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  проте може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.