Справа № 22-1048-2007р.                              Головуючий
в 1 інстанції: Сидорук Є.І.
Доповідач: Демянчук С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

25 жовтня 2007
року                                                                                            м.Рівне

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області у
складі:

Головуючого судді: Буцяка З.І.

суддів: Демянчук С.В., Григоренка М.П.

при секретарі:
Колесовій Л.В. з участю сторін, представника позивача ОСОБА_7, представника
ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_1, розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 квітня 2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання довіреності, виданої 11
лютого 2005 року ОСОБА_6 на право розпорядження належною їй на праві приватної
власності квартирою на ім"я ОСОБА_3,
договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 03.03.2005 року
між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_4, договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 22.09.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсними
та визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1,-

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

встановила:

Рішенням
Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2007 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано
недійсним довіреність видану 11 лютого 2005 року ОСОБА_6 на право розпорядження
належною їй на праві приватної власності квартирою на ім"я ОСОБА_3,
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 03.03.2005 року між
ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_4

2

В частині
визнання недійсним договору купівлв-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений
22.09.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_2 право власності
на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погодившись з
судовим рішенням ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій
апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що суд першої інстанції при прийнятті
рішення про відмову в частині позовних вимог про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 22.09.2005 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 було
неповно з"ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно
застосовано норми матеріального права, а тому таке рішення в цій частині
підлягає скасуванню.

Також зазначає,
що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 88, 215 ЦПК України, не зазначено в резолютивній частині
ріщення від 24.04.2007 року порядку розподілу судових витрат, що є порушенням
норм процесуального права та тягне за собою скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового.

Просить
скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24.04.2007
року та ухвалити нове рішення по суті спору, яким: визнати довіреність, видану
11 лютого 2005 року ОСОБА_6 на право розпорядження належною їй на праві
приватної власності квартирою на ім"я ОСОБА_3 посвідчену приватним
нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_8 - недійсною.

Визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 03.03.2005 року між ОСОБА_3, який діяв від імені
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 недійсним.

Визнати договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 22.09.2005 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 - недійсним.

Визнати за ОСОБА_2
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому
засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Відповідачі
апеляційну скаргу не визнали, вважають висновки суду першої інстанції
правильними. Просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

3

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених
в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог в частині про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 22.09.2005 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що набувач ОСОБА_5 не знала і не могла
знати про те, що ОСОБА_3 не мав права
відчужувати спірну квартиру, а тому ОСОБА_5 являється добросовісним
набувачем і власником квартири АДРЕСА_1. Так, відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було
викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з
володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом.

Щодо даного
висновку , суд першої інстанції навів відповідні мотиви і докази, з якими
погоджується і апеляційна інстанція.

Колегія суддів
вважає безпідставними посилання апелянта на те, що судом не взято до уваги ту,
обставину, що в даному випадку є вибуття оспорюваного майна з володіння
власника не з волі останнього. В рішенні суду дані обставини найшли своє
відображення. Суд обгрунтовано зазначив, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем
спірної квартири, оскільки вона не знала і не могла знати про те, що ОСОБА_3 не
мав права на відчуження спірного житла.

Окрім того, не
заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що рішенням суду порушуються
його права власника, так як він набув право на спірну квартиру за спадкуванням.
Матеріали справи не містять будь-яких доказів в підтвердження того, що позивач
є власником спірної квартири.

Оскільки
обставини на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо невідповідності
висновків суду обставинам справи, були предметом перевірки судом першої
інстанції в повному обсязі відповідно з вимогами цивільно-процесуального
законодавства і судом не встановлено обставин порушень норм матеріального права
в частині вимог апеляційної скарги , тому вони не заслуговують до уваги.

Відповідно до
норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ
з'ясовуються судом на засадах змагальності; в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання
доказів, то кожна сторона повинна довести ті
обставини,   на які  вона
посилається,  як  на
підставу  своїх  вимог
і

4

заперечень.
Однак,    будь-яких    доказів
заслуговуючих    на    увагу
і спростовуючих висновки суду позивач суду не надав.

Поскільки доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд
першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи,
з"ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути
скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань,
судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу     ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 квітня 2007 року залишити    без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
чинності.