Справа № 22Ц-1413    Головуючий в 1 інстанції Лисенко Т.М.
41                     Доповідач в 2
інстанції Юровська Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Київської області у складі:

головуючого
Юровської Г.В.,

суддів:
Суханової СМ. ,  Данилова О.М.

при
секретарі Якимець Ю.П. розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою Білоцерківського державного підприємства
„Трансметпром" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 22
березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського державного
підприємства „Трансметпром" про стягнення розрахунку при звільненні та
моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,  перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів

встановила:

Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду від 22 березня 2007 року позов задоволено
частково. Стягнуто з Білоцерківського державного підприємства
„Трансметпром" на користь ОСОБА_1
10728, 69 грн та на користь держави судовий збір - 105 грн,  витрати на інформаційно-технічні послуги - 30
грн.

В
апеляційній скарзі Білоцерківське державне підприємство „Трансметпром"
просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення,  яким відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1  про стягнення компенсації за
невикористані відпустки в розмірі 4921 грн.,
посилаючись на порушення вимог матеріального та процесуального права.

Перевіряючи
рішення суду першої інчтанції в межах доводів апеляцій Іної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
ОСОБА_1  з 16 червня 1992 року працювала
на Білоцерківському державному підприємстві „Трансметпром" головним
бухгалтером.  27 листопада 2006 року
позивача було звільнено з роботи за власним бажанням за  ст. 38 КЗпП України.

Не
оспорюючи рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1  заборгованості по заробітній платі,  відповідач в апеляційній скарзі посилається
на те,  що грошова компенсація за
невикористану відпустку не

підлягає
стягненню,  оскільки виробничої
необхідності працювати без відпустки у позивача не було і судом
недоведено,  що це сталось з вини
підприємства. Однак,  доводи апеляційної
скарги суперечать вимогам закону.

Відповідно
до вимог  ст. 83 КЗпП України у разі
звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі
невикористані ним дні щорічної відпустки.

З
матеріалів справи вбачається,  що на
заяву позивача від 18 серпня 2006 року з проханням надати чергову відпустку за
2002 р. з 21 серпня 2006 року відповідачем був виданий наказ №26-к від 18
серпня 2006 року про надання ОСОБА_1
відпустки за період роботи з 12 березня 2002 року по 11 березня 2003
року строком на 10 календарних днів.

Наведене,  а також інші досліджені в судовому засіданні
докази свідчать,  що позивач не
використала відпустку з незалежних від неї,
тобто не з її вини,  причин.

За таких
обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористані
133 дня відпустки. \

Оскільки
рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального
права,  колегія суддів вважає за
необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без зміни.

Доводи   апеляційної
скарги  є   необгрунтованими   і
такими,    що   не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Керуючись  ст.
ст. 307,  308 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Білоцерківського державного підприємства „Трансметпром"
відхилити,  рішення Білоцерківського
міськрайонного суду від 22 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду України
протягом двох місяців з моменту її проголошення.