Категорія№
5                                                                   інстанції-Лиходєдов
УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

12
квітня 2007 року                                                                    м.
Кривий Ріг

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:

головуючого -
судді БАРИЛЬСЬКОЇ А.П., суддів - ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є., СОКОЛАН Н.О., при секретарі -
Чубіній А.В.,

за участю -
відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3,
відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та представника останньої
ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 19 липня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, ЗУСТРГЧНИМ
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу домоволодіння дійсним, визнання недійсним
договору дарування, визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

06
травня 2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 та просили усунути перешкоди в
користуванні та розпорядженні приватним домоволодінням АДРЕСА_1, власниками
якого вони є відповідно до свідоцтва про право на спадщину. На обгрунтування
своїх вимог вони зазначили, що в травні 2002 року вони в усній формі уклали із
відповідачем договір купівлі-продажу домоволодіння з розстрочкою оплати його
вартості до грудня 2002 року та дозволили йому користуватися домоволодінням.
Проте в грудні 2002 року ОСОБА_1 відмовився від купівлі будинку. Враховуючи, що
відповідач не звільняє будинок, позивачі просили виселити його.

2

02 лютого 2004 року
ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і просив визнати
дійсним договір купівлі-продажу будинку та визнати за ним право власності,
посилаючись на те, що він частково виконав умови договору, заплативши за
будинок 750 доларів СІНА, але з початком опалювального сезону виявилися
недоліки опалювальної системи та наявність грибка на стінах, тому він
відмовився від внесення останніх грошових сум, а продавці будинку не бажають
оформити договір купівлі-продажу нотаріально.

Ухвалою
суду від 29 квітня 2004 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були замінені на
належного позивача - ОСОБА_3, який заявив до ОСОБА_1 ті ж позовні вимоги,
посилаючись на те, що право власності на зазначене домоволодіння перейшло до
нього згідно договору дарування від 21 січня 2004 року, за яким ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 подарували будинок йому.

14
червня 2004 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та просив
визнати недійсним договір дарування, посилаючись на те, що його укладено з
метою приховати усний договір купівлі-продажу, а також визнати дійсним договір
купівлі-продажу та визнати за ним право власності на домоволодіння.

Рішенням
Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 липня 2006 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено, останнього разом з іншими членами його сім'ї
виселено із домоволодіння, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про задоволення його зустрічних позовних вимог та
відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема,
він вважає, що оскільки ним виконано умови усної угоди, суд мав визнати
договір-купівлі продажу дійсним, а договір дарування повинен бути визнаним
недійсним, оскільки він укладений з метою приховати усний договір
купівлі-продажу.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено і сторонами не оспорюється, що 11 травня 2002 року
ОСОБА_4 та ОСОБА_5
домовилися із ОСОБА_1 про продаж йому за 1000 доларів США доморолодіняАДРЕСА_1,
власником якого вони були на підставі свідоцтва про право на спадщину за
законом від 08 лютого 2002 року, після чого вселився в будинок.

До
грудня 2002 року на виконання умов усної угоди ОСОБА_1 передав продавцям 500
доларів США, про що
свідчать розписки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

03
грудня 2002 року ОСОБА_1 письмово зобов'язався в строк до 20 грудня 2002 року
повернути 500 доларів США
в рахунок оплати за будинок, проте повернув лише 250 доларів США, про що свідчить
розписка від 30 грудня 2002 року, після чого відмовився від оплати останньої
суми вартості будинку та продовжив користування будинком.

21
квітня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
подарували домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та
надав їм належну правову оцінку.

Відмовляючи
в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, суд правильно зазначив, що ним
не надано доказів на підтвердження того, що продавці будинку ухилялися від
належного оформлення угоди.

Як
убачається із матеріалів справи, в строк, визначений усною угодою сторін, а
саме до 20 грудня 2002 року, ОСОБА_1 не провів повного розрахунку за будинок,
самостійно змінив умови усної угоди, відмовившись від внесення останньої суми
вартості будинку в розмірі 250 доларів США.

Така
поведінка покупця свідчить про те, що між ним та продавцями не була досягнута
згода з істотних умов угоди, а тому суд правильно не застосував до даних
правовідносин правила частини другої статті 47 ЦК України 1963 року щодо визнання цієї угоди дійсною.

Доводи,
викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Згідно
правил статті 58 ЦК України
1963 року, прихованою може бути визнана угода, яка укладена сторонами за цією
угодою з метою приховати іншу угоду, також укладену ними.

ОСОБА_1
не є стороною договору дарування домоволодіння, тому не може вимагати визнання
цього договору недійсним з підстав, передбачених частиною другою статті 58 ЦК
України 1963 року, у зв'язку із чим суд першої інстанції правильно відмовив у
задоволенні зустрічного позову.

Як
убачається із обставин справи, сторони за договором дарування дійсно мали на
меті укласти угоду дарування, тому посилання апеляційної скарги на
невідповідність висновків суду обставинам справи є безпідставним.

4

На
підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам
справи, доводи апеляційної скраги не спростовують висновків суду, тому рішення
необхідно залишити без змін, а апеляцій 1 ну скаргу - без задоволення.

Керуючись
ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія судців

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 липня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.