РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 травня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді
Курської А.Г.

суддів   Горбань
В.В., Шаповалової О.А.

при секретарі
Галіч Ю.Є.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Сімферопольського міжміського бюро реєстрації та
технічної інвентаризації, Євпаторійського міжміського бюро реєстрації та
технічної інвентаризації, Джанкойського міжміського бюро реєстрації та
технічної інвентаризації про визнання незаконною та скасування державної
реєстрації права власності і заборону проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення
Центрального районного суду М.Сімферополя АР Крим від 06.02.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

18.10.2006 року
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про заборону виконання
рішення Кримського третейського суду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання права власності.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2, під час шлюбу ними придбано нерухоме майно. На даний час у Київському
районному суді М.Сімферополя АР Крим знаходиться справа за її позовом до
відповідача про поділ сумісно нажитого майна. При розгляді справи їй стало
відомо про рішення Кримського третейського суду від 30.03.2006 року, яким
задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на
майно, яке є предметом спору. З рішення третейського суду вбачається, що між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була укладена угода про погашення боргу ОСОБА_2 перед
ОСОБА_3 в сумі 185000 доларів США шляхом передачі належного йому майна.
Позивачка вважала, що рішення третейського суду порушує її право власності на
1/2 частку майна, що є її сумісною власністю з ОСОБА_2, і просила заборонити
його виконання.

11.12.2006
року та 25.01.2007 року ОСОБА_1 доповнила і уточнила позовні

вимоги,
зазначивши в якості співвідповідачів Євпаторійське і Джанкойське міжрайонні

бюро
реєстрації та технічної інвентаризації, просила визнати незаконною та скасувати

шляхом
виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державну

реєстрацію
права власності на ім'я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та на 9/100 будинку
АДРЕСА_2, проведену в

порядку
виконання оспорюваного рішення третейського суду, а також заборонити

Сімферопольському,
Євпаторійському і Джанкойському міжміським бюро реєстрації і

технічної
інвентаризації проводити державну реєстрацію права власності на нерухоме

майно за
ОСОБА_3 на підставі рішення Кримського третейського суду від 30.03.2006

Справа
№22-ц-2895/2007
Головуючий у першії

інстанції          Тимошенко К.Г.

Доповідач       Курська А.Г.

року. На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що
державна реєстрація проведена з порушенням вимог ч.3 ст.55 Закону України „Про
третейські суди", а крім того, рішення вищевказаного третейського суду
згідно із Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" не є підставою для державною реєстрації прав на
нерухоме Майно.

Рішенням суду
позов Задоволено. Визнано незаконною державну реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та скасовано реєстрацію шляхом виключення з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень запису, НОМЕР_1 від
26.04.2006 року, внесеного Євпаторійським міжміським бюро реєстрації та
технічної інвентаризації на підставі рішення Кримського третейського суду від
30.03.2006 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Визнано
незаконною Державну реєстрацію права власності на 9/100 домоволодіння АДРЕСА_2
за ОСОБА_3 та скасовано її шляхом виключення з Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень запису НОМЕР_2 від 14.04.2006 року, внесеного
Джанкойським міжміським бюро реєстрації і технічної інвентаризації на підставі
рішення Кримського третейського суду від 30.03.2006 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання права власності.

Заборонено
Сімферопольському, Євпаторійському та Джанкойському міжміським бюро реєстрації
та технічної інвентаризації проводити реєстрацію права власності на нерухоме
майно за ОСОБА_3 на підставі вказаного рішення третейського суду.

В апеляційній
скарзі представниками відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ставиться питання про
скасування рішення суду, як постановленого з порушенням норм процесуального і
матеріального права, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні
позову в частині заборони виконання рішення Кримського третейського суду від
30.03.2006 року та припинення провадження по справі у частині вимог про
визнання незаконною і скасування Державної реєстрації. На думку апелянтів,
процесуальні порушення полягають в тому, що суд не розглянув вимоги про
заборону виконання рішення третейського суду, а, крім того, розглянув позов до
бюро реєстрації та технічної інвентаризації, які входять до складу органів
місцевого самоврядування, тобто є суб'єктами владних повноважень, в порядку
цивільного судочинства, а не адміністративного. Також апелянти вважають, що
судом неправильно застосовані норми матеріального права, не з'ясовано, чи
придбане спірне майно на сумісні кошти або є особистою власністю одного з
подружжя. Судом не прийнято до уваги, що при укладенні договорів займу між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачка дала згоду на передачу нерухомого майна, у разі
невиконання ОСОБА_2 зобов'язань, що підтверджується її підписом у договорах.

Судова колегія,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6,
розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої
інстанції підлягає частковому скасуванню в частині заборони Сімферопольському,
Євпаторійському та Джанкойському міжміським бюро реєстрації та технічної
інвентаризації проводити реєстрацію права власності на нерухоме майно за
ОСОБА_3 на підставі рішення Кримського третейського суду від 30.03.2006 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності, оскільки такий
висновок суду є зайвим і передчасним з огляду на те, що в даній справі для
захисту інтересів позивачки та поновлення її прав передбачено іншій порядок, а
саме - шляхом скасування реєстрації права власності в БТІ.

Це ж рішення
суду в решті висновків судова колегія визнає законним та обґрунтованим з огляду
на те, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони, і
дійшов вірного висновку про те, що незаконною державною реєстрацією права
власності на квартиру АДРЕСА_1 та на 9/100 домоволодіння

АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 на
підставі рішення Кримського третейського суду від 30.03.2006 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності порушено права і законні
інтереси ОСОБА_1

Суд дійшов
вірного висновку, що дії вищезазначених бюро технічної інвентаризації не відповідають
вимогам закону, оскільки право власності за ОСОБА_3 було зареєстровано на
підставі рішення третейського суду без видачі виконавчого листу компетентним
судом.

Відповідно до
ч.3 ст.55 Закону України „Про третейські суди" виконання рішення третейського
суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами
місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється лише за умови
видачі компетентним судом виконавчого документа.

Оскільки
виконавчий лист не був виданий компетентним судом, і відповідні БТІ
зареєстрували право власності за відповідачкою ОСОБА_3 на підставі рішення
третейського суду, то за таких обставин позивачка ОСОБА_1 була позбавлена права
участі при розгляді питання компетентним судом щодо видачі виконавчого документа
та надання заперечень проти задоволення заяви про його видачу.

Приймаючи до
уваги, що в даному випадку правовідносини сторін стосуються виникнення права
власності на конкретне нерухоме майно, в тому числі і подружжя, кінцевим
результатом якого відбулася правова реєстрація через БТІ, а перегляд висновків
третейського суду та процедура видачі компетентним судом виконавчого документу
передбачена на підставі норм ЦПК України, то судова колегія вважає, що уся
процедура розгляду справи щодо визнання незаконними дій БТІ по реєстрації права
власності майна правильно розглянута судом першої інстанції за нормами ЦПК
України, а не в порядку, передбаченому нормами КАС України, тому доводи
апеляційної скарги з цього питання є безпідставними.

Слід також
враховувати, що, відповідно до ст.4 ЦПК України і Рішення Конституційного Суду
України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням
50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень
частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України ( справа про
охоронюваний законом інтерес), - будь-яка зацікавлена особа, яка прагне до
користування конкретним матеріальним благом, може захищати свої права та
охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду.

Судова колегія
вважає, що відповідно до статті 3 ЦПК України невід'ємною складовою частиною
такого звернення є, зокрема, і право на оскарження до компетентного суду як дій
БТІ щодо реєстрації рішення третейського суду, так і самого рішення
третейського суду (ст.51 Закону України „Про третейські суди").

Відповідно до
п.1 ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої
Законом України №475/97-ВР ( 475/97-ВР) від 17.07.97 р. кожен при вирішенні
питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і
відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права
і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний
засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке
порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Конвенція також
передбачає і необхідність захисту права людини на мирне володіння своєю
власністю ( ст.1 Першого протоколу до Конвенції).

Право на судовий
захист передбачається ст.55 Конституції України, ст.3 ЦПК України, ст.6 КАС
України.

Доводи
апеляційної скарги про те, що судом допущено порушення норм процесуального
права у зв'язку з тим, що розглянуті не всі вимоги позивачки і що вона не
сплатила судовий збір, не заслуговують на увагу і не підлягають задоволенню,
оскільки з матеріалів справи не вбачається, що позивачка змінювала підстави чи
предмет спору або вказувала   на   іншій
розмір   позовних   вимог,
навпаки   вона  тільки
уточнила  коло

відповідачів ( ст.27 ЦПК України) ( а.с.50-51), що з боку
позивачки не потребувало додаткової оплати судового збору або відмови від
позову.

Питання щодо
розділу майна, придбаного під час шлюбу, не було предметом розгляду в цій
справі, а тому не є правовою підставою для скасування правильного по суті
рішення.

Довід
апеляційної скарги про те, що позивачка давала згоду на відчуження майна
відповідачу ОСОБА_2, яке належало подружжю, є безпідставним у зв'язку з тим, що
це не було предметом розгляду і предметом позову по цій справі. Як убачається з
матеріалів справи, це питання розглядається в іншому судовому процесі по
справі, яка до цього часу не розглянута Київським районним судом міста
Сімферополя.

Інші доводи
апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків
суду по суті позовних вимог.

Керуючись
ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити частково, рішення Центрального районного суду
М.Сімферополя АР Крим від 06.02.2007 року в частині заборони Сімферопольському,
Євпаторійському та Джанкойському міжміським бюро реєстрації та технічної
інвентаризації проводити реєстрацію права власності на нерухоме майно за
ОСОБА_3 на підставі рішення Кримського третейського суду від 30.03.2006 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення.

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні її вимог до Сімферопольського, Євпаторійського та
Джанкойського міжміських бюро реєстрації та технічної інвентаризації про
заборону проводити реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 на
підставі рішення Кримського третейського суду від 30.03.2006 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності. В решті це ж рішення суду
залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.