Справа
№33ц-90/07                                            Головуючий у 1 інстанції - Шавурська Н.Б.
Категорія - 25                                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 травня 2007 року колегія суддів з розгляду цивільних
справ в касаційному порядку апеляційного
суду Волинської області в складі:

Русинчука М.М., Расевича С.І.,
Подолюка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за позовом комунального підприємства теплових мереж
«Тернопільміськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за надані послуги з гарячого водопостачання та теплопостачання за касаційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на
рішення Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 5 травня 2004 року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 22 липня 2004 року

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2004 року комунальне
підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго»
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за надані послуги з гарячого водопостачання та теплопостачання, посилаючись на те, що в житло, яке займають відповідачі,
названим комунальним підприємством постачається
теплова енергія та гаряча вода. Однак останні не оплачують надані їм послуги вказаного виду, у зв'язку з чим у них виникла
заборгованість станом на березень 2004 року в сумі 1254,2 грн., яку позивач просив стягнути в його користь з
відповідачів

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 травня 2004 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути солідарно з
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь комунального підприємства теплових мереж
«Тернопільміськтеплокомуненерго» заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду в
сумі 1204,2 грн. та в дохід держави 51 грн. державного мита.

Ухвалою апеляційного
суду Тернопільської області від 22 липня 2004 року вказане рішення суду
першої інстанції залишено без зміни. Із змісту рішення виключено вказівку суду щодо надання
відповідачеві послуг з гарячого водопостачання і виниклої у зв'язку з цим заборгованості
як таку, що не відповідає встановленим судом фактам і є зайвою.

У касаційній
скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати вказані судові рішення, посилаючись
на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Колегія суддів
дійшла висновку, що підстави для скасування судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

2

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідачів за період з 1995 року по березень 2004 року виникла заборгованість за надані
позивачем в їх житло послуги з теплопостачання в сумі 1204,2 грн.,
яка правомірно відповідно до пунктів 10, 33, 35 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення
стягнута з них як споживачів в користь постачальника цих послуг.

Апеляційний суд обгрунтовано погодився з висновками місцевого суду та
залишив його рішення без змін.

Доводи відповідача про відсутність укладеного між ним і позивачем
письмового договору щодо надання зазначених
послуг не спростовують висновків суду, оскільки встановлено і це визнається
відповідачами, що фактично теплова енергія постачалась у квартиру відповідачів і частково щорічно, хоч і не в повному обсязі,
оплачувалась ними, що вказує на наявність між сторонами відповідних договірних
правовідносин, які передбачають обов'язок споживачів теплової
енергії оплачувати її щомісячно за встановленими тарифами.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 цього Кодексу суд касаційної інстанції не може встановлювати
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду,
чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одного доказу над іншим.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені
з додержанням судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального права, а
передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судового рішення відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
не спростовують висновків судів.

Керуючись ст.ст. 332, 336 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5
травня 2004 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 22 липня 2004 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.