Справа НОМЕР_12ц-4019/2007 р.                                       Головуючий
5                                                                              суддя
Доповідач суддя
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
червня 2007 р. Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого
судді:                                           Костюченко
Н.Є.

Суддів:                                      Басуєвої
Т.А.,  Повєткіна В.В.

При
секретарі:                                                    Горобець
К.В.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні в М.Дніпропетровську цивільну спра­ву за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,  ОСОБА_2
та ОСОБА_3

на
рішення Ленінського районного суду М.Дніпропетровська від 14 березня .2007 року

за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  Відкритого акціонерного
товариства "Дніпропетровський металургійний за­вод
ім.Петровського",  Обласного
житлово-комунального підприємства "Центральний",  Комунального підприємства "Дніпропетровське
міжміське бюро техінвентарізації" про визнання квартири
домоволодінням,  затвердження акту
ідеальних часток,  визнання приватизації
недійсною,  визнання надбудов
самовільними та їх знесення,

за
зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності
на домоволодіння,  усунення перешкод в
користуванні хвірткою,  зобов'язання виконкому
Ленінської районної ради у М.Дніпропетровську вести в експлуатацію
прибудову,  -

Встановив :

У травні
2002 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОЖКП "Центральний" про визання
приміщень за адресою АДРЕСА_1: гаражу "В",  сарая
"Д",  мансандри
"А-1",  відмостків перед
будинком і вважати квартиру НОМЕР_1 та вказані приміщення одним
домоволодінням,  зобов'язання КП ДМБТІ зареєструвати
право власності на це домоволодіння,
визначити порядок користування земельною ділянкою згідно фактичного
користування,  посилаю­чись на
відсутність в свідоцтві про право власності на житло на квартиру НОМЕР_1 вка­зівки
на її право власності на зазначені приміщення і неможливість оформлення на ці
приміщення права власності у зв'язку з неможливістю "їх приватизації
окремо від житла та передачу житлового фонду заводом Петровского на баланс ОЖКП
"Централь­ний",  а також
встановлення між власниками квартир цього будинку порядку користу­вання
прилеглою земельною ділянкою {т.1 а.с.4-6).

У січні
2003 року ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненням до позову до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОЖКП "Центральний" та просила
визнати за нею право влас­ності на домоволодіння по АДРЕСА_1,  що склада­ється з гаражу "В",  сарая
"Д",  мансандри
"А-1",  відмостків та визначити
порядок користування земельною ділянкою Згідно фактичного користування,  посилаючись на не­обхідність ізоляції
власників у зв'язку з конфліктами між ними (т.1 а.с.163-164).

У січні
2003 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОЖКП "Централь­ний",  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та КП ДМБТІ та
просила визнати за нею право власності на 29/100 часток домоволодіння по
АДРЕСА_1,  що складається з приміщень квартири
НОМЕР_1,  гаражу "В",  сарая
"Д",  погребу,  зобов'язати ОЖКП "Центральний"
зняти з балансу державного житлового фонду належну їй частину
домоволодіння,  зобов'язати КП ДМВТІ
зареєструвати її право власності та видати свідоцтво про право власності на
29/100 часток домоволодіння,  посилаючись
на доводи викладені в попередньому позові,
узаконення підсобних примі-

щен рішенням Ленінсткого виконкому та відмову ОЖКП
"Центральний" зняти її квартиру з балансу державного житлового фонду.
При цьому в резолютивній частині позову ви­моги щодо зобов*язання ОЖКП
"Центральний" та КП ДМБТІ позивачкою закреслені,  що засвідчено її підписом. Тобто до суду
позивачкою подано позов лише про визнання за нею права власності на 29/100
часток домоволодіння (т.1 а.с.176-177).

Ухвалою Ленінського районного суду
М.Дніпропетровська від 28 лютого 2003 ро­ку позов ОСОБА_1 про визнання порядку
користування земельною ділянкою виділе­ний в окреме провадження (т.1 а.с.185).

У грудні 2003
року ОСОБА_1 звернулась до суду з доповненням до позову до

ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОЖКП "Центральний" та додатково
просила визнати частково

недійсним
Розпорядження органу приватизації ДП ЖКО УЖКГ облдержадміністрації за №

3261-П від 18
березня 2001 року про передачу квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_5
та

ОСОБА_6,  посилаючись на приватизацію відповідачами
недобудованих та не введених

в експлуатацію
прибудови та мансандри до квартири,  що
на її погляд тягне                                 неправо­мірний
розподіл часток та порушує право власності співвласників домоволодіння {т.1

а.с.220-221).

У березні 2004 року ОСОБА_1
звернулась до суду з доповненням до позову до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4
та ОЖКП "Центральний" та просила визнати частково недійсним
Розпорядження органу приватизації ДП ЖКО УЖКГ облдержадмініст­рації за № 3261-П
від 18 березня 2001 року в частині приватизації недобудованих та не введених в
експлуатацію прибудови та мансандри до квартири НОМЕР_1,  та визнати за нею право власності на
домоволодіння,  що складається з її
квартири та належних їй гаражу "В",
сарая
"Д",  сарая "В"
та погребу "А-1" (т.1 а.с.243-245).

В свою чергу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
жовтні 2004 року звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні хвірткою,
посилаючись на те,  що остання
самовільно встановили замок на хвіртку,
що виходить на АДРЕСА_1,
обмеживши їх у користуванні цією хвірткою,  в той час як вони мають рівне з ОСОБА_1 право
користуватися цим виходом (т.2 а.с.91-92).

У листопаді 2004 року ОСОБА_1
звернулась до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ВАТ "ДМЗ ім.Петровського" та ОЖКП "Центра­льний" та
просила затвердити акт часток та визнати за нею право власності на26/100 часток
домоволодіння,  що складається з її
квартири та належних їй прибудов; а та­кож визнати недійсними Розпорядження
органу приватизації ДП ЖКО УЖКГ облдержадмі­ністрації за № 3261-П від 18
березня 2001 року та свідоцтво про право власності на житло на їх ім'я на
квартиру НОМЕР_1 (т.2 а.с.106-111).

У червні 2005 року ОСОБА_1
звернулась до суду з доповненням до позову до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ВАТ "ДМЗ
ім.Петровського",  ОЖКП
"Централь­ний" та КП ДМБТІ та просила: - затвердити акт часток та
визнати за нею право влас­ності на26/100 часток домоволодіння,  що складається з її квартири НОМЕР_1 та
належних їй прибудов по АДРЕСА_1; - визнати недійсними Розпорядження органів
приватизації ВАТ "ДМЗ ім.Петровського" та ДП ЖКО УЖКГ
облдержадміністрації за № 3261-П від 18 березня 2001 року та свідоцтво про
право власності на житло на їх ім'я на квартиру НОМЕР_1; - визнати самочинним
будівництвом та зобов'язати ОСОБА_2 знести прибудови до квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1,  оскільки вони мо­жуть вплинути на розмір
часток у домоволодінні (т.2 а.с.195-197).

У грудні 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3  звернулись до суду з уточненим позовом до
виконкому Ленінської районної ради у М.Дніпропетровську,  ОСОБА_1,
ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру НОМЕР_1 площею 95, 9
кв.м в АДРЕСА_1,  зобов'язання виконкому
ввести в експлуатацію прибудови до цієї квартири,  усунення перешкод в користуванні
хвірткою,  посилаючись на те,  що прибудови до квартири здійснені на підставі
проекту та дозволу ДАСК (т.4 а.с.7-12).

Рішенням
Ленінського районного суду М.Дніпропетровська від 14 березня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково,
визнані недійсними: - розпоря­дження органів приватизації Відкритого
акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод
ім.Петровського" та Державного підприємства Житлово-кому­нального об'єднання
управління житлово-комунального господарства облдержадмініст­рації за № 3261-П
від 18 березня 2001 року про передачу квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у власність
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_5. та ОСОБА_6 та свідоцтво про право
власності на житло на квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 видане 18 березня 2001 року
на ім'я ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_5. та ОСОБА_6; - визнане самовільним
буді-

вництвом зведені
ОСОБА_2 приміщення: коридор 2а-3,
житлової кімнати 2в-2,
прихожої-тамбура 2а-1,  туалету
2а-8,  мансандри 2а-9,  веранди 2а-10 в квартирі НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1,  в іншій частині позову ОСОБА_1
відмовлено. Цим же рішенням суду відмовлено в задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на домоволодіння,  усунення пере­шкод в користуванні
хвірткою,  зобов'язання виконкому
Ленінської районної ради у М.Дніпропетровську вести в експлуатацію прибудову по
зазначеною адресою (т.4 а.с. 148-153).

В
апеляційній скарзі (т.4 а.с.159-164) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять ска­сувати
рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання
недійсними приватизації і свідоцтва про право власності на житло та ви­знання
самовільним будівництвом збудовані ними приміщення,  а також в частині від­мови у задоволенні
зустрічного позову і справу направити на новий розгляд,  посила­ючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і процесуального пра­ва,  оскільки:

прибудова
д© квартири збудована ними за проектом,
затвердженим головним архіітектурним управлінням і з дозволу заводу
ім.Петровського,  на балансі якого на час
надання згоди перебував АДРЕСА_1;

суду не
надано доказів про будівництво прибудови з суттєвим відхиленням від проекту та
порушення прав ОСОБА_1;

суд не прийняв
до уваги,  що спірна хвіртка є спільною
власністю. В апеляційній скарзі (т.4 а.с.167-170) ОСОБА_1 просить рішення суду
пер­шої інстанції в частині відмови у її позові скасувати і постановити нове
рішення,  яким її позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на невідповід­ність висновків суду обставинам справи,  оскільки:

посилання
на наявність у сторін самочинного будівництва не стосуються пози­вачки:
квартира належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло і
свідоцтва про спадщину,  а гараж
"В" і сарай "Д" належать їй на підставі рішення Ленінського
виконкому;

інші
надворні прибудови: 1/4 частина сарая
"В",  1/2 частина погреба
А-І,  хвіртка № 1,  огорожа №№ 7, 9, 10, 11,  1/2 частина огорожі № 3,  мощення № 1,
крильцо а-1 були власністю заводу ім.Петровського і у травні 2000 року
по акту передані разом з бу­динком на до обласного управління комунального
господарства;

ні один
з відповідачів не оспорює її права на астку домоволодіння та надвор­ні
прибудови;

згідно
довідки заводу ім.Петровського земельна ділянка по АДРЕСА_1 на його балансі не
стоїть.

Перевіривши
законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги кожної сторони і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд вважає,  що скарга
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є обгрунто­ваною і підлягає задоволенню частково,  а скарга ОСОБА_1 є необгрунтованою і не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено судом першої інстанції,  у
власності сторін знаходяться квар­тири НОМЕР_1 та НОМЕР_2,  передані у порядку приватизації,  сам будинок з надворними прибу­довами,  окрім гаражу "В" і сарая "Д",  які належать ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського
виконкому,  є комунальною власністю,  земля сторонам у користування чи власність не
передавалась.

Постановляючи
рішення про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у задоволенні по­зовних вимог в частині
визнання права власності та зобов'язання виконкому вести в експлуатацію
прибудову,  а ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог в частині за­твердження акту ідеальних часток та визнання права
власності на 26/100 домоволо­діння,  суд
першої інстанції обгрунтованно встановив,
що позовні вимоги не можуть бути задоволені у зв'язку з тим,  що для цього немає правових підстав.

Згідно з
ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку,  вста­новленому цим Кодексом,  звернутися до суду за захистом своїх
порушених,  невизнаних або оспорюваних
прав,  свобод чи інтересів;

У позові
ОСОБА_1 не наведено правових підстав,  у
зв'язку з чим право вла­сності на будинок (його частку) та не приватизовані нею
надворні прибудови,  належ­ні ОЖКП
"Центральний",  повинно перейти
до неї.

За таких
обставин ОСОБА_1 не надано суду доказів того,
яким саме чином і які права,
свободи чи інтереси порушені відповідачами.

Відповідно
до ст.328 ЦК України
право власності набувається на підставах,
що не заборонені законом,  зокрема
із правочинів,  право власності
вважається набутим

правомірно,  якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ОСОБА_1
не надала суду доказів того,  що її
позовні вимоги стосуються по­рушення її права власності.

Як
вбачається з позову ОСОБА_1,  поданому у
січні 2003 року,  позовні вимо­ги в
частині зобов'язання ОЖКП "Центральний" зняти з балансу державного
житлового фонду належну їй частину домоволодіння позивачкою закреслені,  що засвідчено її підписом,  тобто з таким позовом до суду позивачка не
зверталася (т.1 а.с.176-177).

З огляду
на вищезазначене вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права влас­ності на
майно,  на яке нею право власності не
було набуте,  є необгрунтованними.

Так само
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали доказів порушення права їх влас­ності чи інших
прав з боку відповідачів за іх зустрічним позовом.

Право
власності на спірні прибудови за ними визнане у порядку приватизації,  звернення ОСОБА_1 з цього приводу з позовом
до суду не може бути визнане пору­шенням їх права,  з приводу прийняття в експлуатацію прибудови
до квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до виконкому не зверталися.

Тому
підстав для задоволення їх позовних вимог в цій частині немає. Згідно з ч.7
ст.37 6 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту,  що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб,  істотного
порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити
рішення,  яким зобов'язати особу,  яка здійснила (здійснює) будівництво,  провести відповідну перебудову.

Звертаючись
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з відповідним позовом до суду,  ОСОБА_1 не довела,  яким чином і які її права порушені відповідачами
при будівництві" прибудови до квартири,
на що ними надані суду проект та дозвіл.

Частково
задовольняючи ОСОБА_1 позовні вимоги в цій частині,  суд першої інстанції не врахувала,  що відповідно до вимог ст.37 6 ЦК України ОСОБА_1
є не­належним позивачем,  такий позов
може бути поданий до суду лише відповідним органом державної влади або органом
місцевого самоврядування.

Тому
рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання
самовільним прибудови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до квартири НОМЕР_1 під­лягає
скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального і про­цесуального
права.

З
урахуванням викладеного колегія суддів вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є необгрунтованними і в їх
задоволенні слід відмовити.

Всупереч
з вимогами ст. 3 ЦК України
постановлене рішення суду першої інстан­ції в частині задоволення позову
ОСОБА_1 про визнання недійсними приватизації відповідачами квартири НОМЕР_1 з
прибудовами та їх свідоцтва про право власності на житло на вказану квартиру.

Позивачка
не претендує на квартиру відповідачів,
не є власником будівлі і земельної ділянки,  нею приватизовано лише квартиру у будинку.

Тому
посилання ОСОБА_1 на те,  що це може
вплинути на розмір часток у до­моволодінні,
не може бути визнане порушенням її права.

У
зв'язку з цим відсутні підстави вважати,
що приватизацією квартири НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушили права
ОСОБА_1,  про які саме сама позивачка
суду не вказала.

Тому
рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання
недійсними приватизації відповідачами квартири НОМЕР_1 з прибудовами та їх
свідоцтва про право власності на житло на вказану квартиру підлягає скасуванню
у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

З
урахуванням викладеного колегія суддів вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є необгрунтованними і в їх
задоволенні слід відмовити.

Згідно
зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Постановлюючи
рішення про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у задоволенні по­зову до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні хвірткою,
суд першої ін­станції ці вимоги закону не врахував.

Заперечення
ОСОБА_1 проти позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у цій частині та висновки суду першої
інстанції на самостійні виходи на вулицю не спростовують доводи останніх про
спільне користування цієї хвірткою. В суді першої інстанції ОСОБА_1 цю
обставину не заперечувала,  посилаючись
на неналежне користування хвірткою відповідачами.

Тому
рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню у зв'я­зку з
невідповідністю висновків суду обставинам справи.

З огляду
на те,  що земельна ділянка перед
будинком знаходиться у спільному користуванні,
колегія суддів вважає,  що ОСОБА_2
та ОСОБА_3 мають рівне з ОСОБА_1 право користуватися цим виходом.

Тому
позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у корис­туванні спірною
хвірткою слід задовольнити шляхом зобов'язання ОСОБА_1 передати ключ позивачам
від цієї хвіртки,  як це зазначено у
позові.

У
зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316 Цивільного процесу­ального
кодексу України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задо­вольнити частково.*

Рішення
Ленінського районного суду М.Дніпропетровська від 14 березня 2007 року в
частині: - визнання недійсним розпорядження органів приватизації Відкритого
акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського",  Державного підприємства Житлово-комунального
об'єднання управління житлово-кому­нального господарства облдержадміністрації
за № 3261-П від 18 березня 2001 року про передачу квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1
у вла­сність ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_5 та ОСОБА_6; - визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло на квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 видане
18 березня 2001 року на ім'я ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_5 та ОСОБА_6; - визнання
самовільним бу­дівництвом зведені ОСОБА_2 приміщення: коридор 2а-3,  житлової кімнати 2в-2,  прихожої-тамбура 2а-1,  туалету 2а-8,
мансандри 2а-9,  веранди 2а-10 в
квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 - скасувати,
в по­зові ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  Відкритого акціонерного
товариства "Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського",  Обласного житлово-комунального підприємства
"Центральний",  Кому­нального
підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро техінвентарізації" в
цій частині - відмовити.

Рішення
Ленінського районного суду М.Дніпропетровська від 14 березня 2007 року в
частині відмови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у задоволені позову до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні хвірткою - скасувати.

Зобов'язати
ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкод у користуванні хвірткою,  що виходить від АДРЕСА_1,  шляхом передачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ключа від
цієї хвіртки.

В решті
рішення Ленінського районного суду М.Дніпропетровська від 14 березня 2007 року
залишити без зміни,  а апеляційні скарги
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення
Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховно­го
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.