Справа
22ц -1207/07                            Головуючий
- 41                                      Доповідач
апеляційної інстанції Данилова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого     Лисенка
П.П.

суддів                     Данилової О.О.,  Шолох З.Л.

при
секретарі         Негрун І.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення   Жовтневого районного суду Миколаївської
області   від 29 березня 2007 року по
цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма

"Миколаївтара" / далі ТОВ "Миколаївтара'7

про стягнення
заробітної плати та відшкодування моральної шкоди

УСТАНОВИЛА:

У грудні
2006 року ОСОБА_1  звернулась з позовом
до ТОВ „Миколаївтара",  в якому
зазначала,  що з 23 квітня 1996 р. по 01
грудня 2006 р. працювала головним бухгалтером підприємства та була звільнена з
роботи відповідно до п. 4 ч. 1  ст.  40 КЗпП України. Посилаючись на те,  що на день звільнення розрахунок з нею не
проведено,  позивачка просила стягнути
7065 грн.27 коп.3аборгованості по заробітній платі,  764 грн.99 коп. індексації доходу,  914 грн. 93 коп. компенсації втрати частини
доходу у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати,  5000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням
Жовтневого районного суду від 29 березня 2007 р. позов ОСОБА_1  задоволено частково. З ТОВ
„Миколаївтара" на її користь стягнуто 775 грн. 99 коп.3аборгованості по
заробітній платі,  764 грн. 99 коп.
індексації заробітної плати,  914 грн. 93
коп. компенсації втрати частини доходу,
1000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,  посилаючись
на невірну оцінку зібраних доказів та неправильне застосування норм
матеріального права,  просила рішення
змінити в частині розміру заборгованості по заробітній платі.

Перевіривши
законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині в межах
доводів апеляційної скарги,  колегія не
вбачає підстав для її задоволення,
виходячи з наступного.

Визначаючи
розмір заборгованості по заробітній платі за період 2003-2006 років,  суд виходив з того,  що на час звільнення позивачки борг складав:
за 2003 рік - 1048 грн.17 коп.,  за 2005
рік - 2291 грн.50 коп.,  за
січень-листопад 2006 року - 541 грн.50 коп.,
а всього 3881 грн.17 коп. Сплативши під час розгляду справи 3105 грн.18
коп.,  відповідач залишився винним за
2003-2005 роки - 234 грн.49 коп.,  за
2006 рік - 541 грн.50 коп.,  а всього 775
грн.99 коп.

Розмір заборгованості суд визначав на підставі актів перевірок
територіальної державної інспекції праці від 18 вересня 2006 року №379 /а.с.
91-92/ та від 23 січня 2007 року №20 / а.с.
109-110/,  а стягнення провів
відповідно до  ст. 116 КЗпП України.

Доводи
апелянта на те,  що заборгованість має
визначатися за довідками відповідача та звітною документацією,  були предметом судового дослідження та
обгрунтовано визнані судом безпідставними. Ці документи складалися особисто
позивачкою,  а їх зміст суперечить
вищезазначеним актам перевірок.

Не
вбачає колегія і підстав для збільшення розміру відшкодування моральної
шкоди,  бо такий визначено судом з
урахуванням обставин справи,  характеру
роботи позивачки та обсягу перенесених нею страждань.

Оскільки
доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не доводять
порушення ним вимог трудового та процесуального законодавства,  колегія не вбачає підстав для зміни судового
рішення.

Керуючись  ст.
ст.  308,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 березня 2007 р. залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України.