АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОЛТАВСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Справа № 22- ц-
1-й інстанції: Радзівон О.І.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
березня місяця 13 дня м. Полтава Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Чернова С.І.

Суддів:
Макарчука М.А.,Дряниці Ю.В.

при секретарі -
Ткаченко Т.І. з участю адвоката - позивача -

представника
позивача - відповідача - представника відповідача -

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою
Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю багато профільне
виробничо-комерційне підприємство ( ТОВ БВКП) «Азалія» ОСОБА_1 на рішення
місцевого Гребінківського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ТОВ БВКП «Азалія» про стягнення
безпідставно набутого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
місцевого Гребінківського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2006
року позов задоволено повністю. Постановлено стягнути з ТОВ БВКП «Азалія» на
користь ОСОБА_2 6571 грн. 29 коп. та 66 грн. судових витрат. На користьОСОБА_3
стягнуто  9999 грн. 37 коп.   та 100 грн. судових витрат.

В апеляційній
скарзі відповідач Генеральний директор ТОВ БВКП «Азалія» ОСОБА_1 просить
рішення скасувати з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального
і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені
позовних вимог.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно п.2 ч. 1
ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до
п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ІЩК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права;
невідповідність висновків суду обставинам справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд визнав
встановленими.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої
інстанції зазначив, що ОСОБА_2 іОСОБА_3 в період з 1996 року, працюючи у
відповідача на посадах відповідно директором та заступником директора
товариства до березня 2003 року щомісячно добровільно вносили певні суми коштів
на рахунок підприємства з метою подальшого поповнення Статутного фонду і цей
факт підтверджується витягами із книги нарахувань заробітної плати товариства.

З такими
висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може за таких
підстав.

Згідно ч.1 ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Пред'являючи
позови ОСОБА_2 іОСОБА_3 просили стягнути з ТОВ БВКП «Азалія» заборгованість по
заробітній платі (а.с. 3-4, 13-14). Змінюючи підстави позову, позивачі просять
стягнути з відповідача безпідставно набуте майно в розмірі 9999 грн. 37 коп. на
користьОСОБА_3 і 6571 грн. 29 коп. на користь ОСОБА_2, посилаючись на вимоги
ст. 1212 ЦК України, яка передбачає цивільно-правову відповідальність особи
щодо повернення потерпілому майна, яке вона набула або зберегла його у себе за
рахунок  потерпілої особи.

Задовольняючи
позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не звернув увагу на ті
обставини, що спірні правовідносини між сторонами випливають не з цивільних
відносин, а з трудових і більше того Новий ЦК України набув чинності з 01 січня
2004 року і вимоги ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані до
правовідносин, які склалися між сторонами.

Крім того,
пред'явлені позивачами до стягнення суми у відповідача відсутні, а згідно
аудиторського висновку від 09 червня 2006 року внесення внесків до Статутного
фонду засновникомОСОБА_3 не знайшло свого підтвердження ( а.с. 88-90 ).

Відповідно до
протоколу №2 загальних зборів засновників ТОВ БВКП «Азалія» в зв'язку к виключенням зі
складу інших засновників Товариства частки в Статутному фонді Товариства
перерозподілені і частка позивачкиОСОБА_3 збільшена до 8,999 % (9850 грн.76
коп.). Позивач ОСОБА_2 не є засновником Товариства ( а.с. 22-28 ).

Більше того, позивачкаОСОБА_3 працювала директором у
відповідача в період з 14 травня 1993 по 26 листопада 2000 року, а ОСОБА_2 -
директором у цьому ж Товаристві з 26 листопада 2000 року по 15 березня 2003
року і позивачі зобов'язані були, відповідно до посадової інструкції та Статуту
Товариства, контролювати та своєчасно виплачувати як працівникам Товариства,
так і собі нараховані до виплати суми заробітної плати.

Таким чином, в судовому засіданні з
достовірністю встановлено, що позовні вимоги позивачів не грунтуються на законі
і задоволенню не підлягають.

З огляду на
викладене апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись   ст.ст.
307, 309, 316, 317, 319   ЦПК   України
колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю
Багатопрофільне виробничо-комерційне підприємство (ТОВ БВКП) ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення
місцевого Гребінківського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2006
року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні
позову ОСОБА_3 і ОСОБА_2 до ТОВ БВКП «Азалія» про витребування безпідставно
набутого майна - відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення Апеляційного суду Полтавської області може
бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним законної.