АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№  22ц-262/2007р.                                                      Головуючий по
Суддя-доповідач: Абрамов
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого
2007 року.                                                                               м.  Полтава

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в
складі:

Головуючого
судді:   Абрамова П.С.

Суддів :    Прядкіної О.В.    Лобова О.А.

При секретарі
:Адамській 0, В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м.    Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою  прокурора Полтавського гарнізону
в інтересах військової частини А-3114 на рішення Автозаводського районного суду
м.  Кременчука Полтавської області від 13
листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1до військової частини А-3114
про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь судді-
доповідача Апеляційного суду

ВСТАНОВИЛА :

В листопаді 2005
року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом,  вказувала,
що вона працювала на посаді медичної сестри у військовій частині А-1505,  правонаступником якої є відповідач.

Після звільнення
з роботи 25.10.2005 року  за  ст.  40
п.1  КЗПП України їй не виплатити
заробітну плату та вихідну допомогу.

Прохала стягнути
на її користь   невиплачені грошові
суми,  середній заробіток за час вимушеного
прогулу згідно з вимогами  ст.  117 КЗПП України та моральну шкоду.

Заочним рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 15 лютого 2006 року
стягнуто з військової частини А 3114 на користь ОСОБА_1   заборгованість по заробітній платі з
врахуванням індексу інфляції в сумі 916 грн. 10 коп.,  а також моральну шкоду в сумі 1000 грн.

У березні 2006
року військова частина А-3114 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного
рішення суду.

2

Ухвалою Автозаводського                            районного
суду м.  Кременчука від 29

березня 2006
року заочне рішення суду було скасовано.

В ході судового
розгляду справи  ОСОБА_1 уточнила свої
позовні вимоги прохаючи стягнути на її користь лише середній заробіток за час
затримки розрахунку та моральну шкоду.

Рішенням Автозаводського
районного суду м.  Кременчука від 13
листопада 2006 року  позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з
військової частини А 3114 на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку виплати
заробітної плати в сумі 1379 грн.,  а
також моральну шкоду в сумі 500 грн.

В апеляційній скарзі військовий прокурор Полтавського гарнізону прохав
рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення яким
стягнути з відповідача   на користь
ОСОБА_1о 915 грн.,  49 коп.
середньоденного заробітку ,  а у
задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги.

Згідно з
вимогами  ст.  213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.  Законним є
рішення ,  яким суд,  виконавши всі вимоги    цивільного судочинства,  вирішив справу згідно з законом,  обґрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в ходу судового
засідання.

Згідно з
роз'ясненнями   Пленуму Верховного Суду
України « Про судове рішення» від   N 11
від. 29.12.76    п. 6 яким
встановлено,  що мотивувальна частина
рішення повинна містити встановлені судом обставини,  які мають значення для справи,  їх юридичну оцінку,  а також оцінку всіх доказів,  розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Постановлене
судом першої інстанції рішення не можна визнати законним та обґрунтованим.

Стягуючи на
користь позивачки   1379 грн. компенсацію
за затримку розрахунку при звільненні судом першої інстанції не   вказано матеріальний закон на підставі якого
він стягнув цю суму та   не зазначено
розрахунки з яких виходив суд стягуючи
середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

З врахуванням
вищевикладених обставин рішення суду підлягає скасуванню з постановленням у
справі нового рішення.

З матеріалів
справи,  пояснень сторін слідує,  що
відповідачка звільнилася з роботи 31.10.2005 року.

Згідно з вименами  ст.
116КЗПП    України при
звільненні працівника виплата всіх сум,
що належать йому від
підприємства,  установи,  організації,
провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не
працював,  то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок.

В день
звільнення   з позивачкою  розрахунок не був проведений.

Належну їй
заробітну плату  було виплачено
(заробітну плату за вересень місяць) 29.11.2005 року,  (аза жовтень місяць,  та вихідну допомогу) та 21.12.2005 року.

Таким чином   затримка у виплаті розрахункових сум при
звільненні мала місце 37 робочих днів.

Статтею 117КЗПП
України встановлено,  що в разі невиплати
з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові
сум у строки,  зазначені в статті 116 цього
Кодексу,    при відсутності спору про їх розмір
підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Обов'язковою умовою виплати середнього заробітку є наявність вини відповідача
у затримці проведення розрахунку.

З матеріалів
справи слідує ,  що військова частина А
1505,  в якій працювала відповідачка  була ліквідована.  ЇЇ правонаступником стала військова частина А
3114,  відповідач у справі.

З пояснень
відповідача слідує,  що ліквідаційний
баланс,  в тому числі відомості про
виплату заробітної плати   зліквідованої
в/чА1505   вони отримали в листопаді 2005
року.

Поважних причин
несвоєчасного проведення розрахунку з позивачкою за цей період не зазначали.

За таких
обставин на користь позивачки необхідно стягнути середній заробіток за час
затримки проведення розрахунку в сумі
1084, 84 грн. після утримання податків та обов'язкових платежів ця сума
становитиме 915 грн. 49-коп.

Також колегія
суддів приходить до висновку про заподіяння позивачці несвоєчасним розрахунком
моральної шкоди ,  розмір якої з
врахуванням   ст. . 237-1 КЗПП України та вимог   розумності та справедливості     колегія суддів визначає в 250 грн.

Підлягає
стягненню на користь держави витрати по сплаті державного мито та    витрат на інформаційно - технічне
забезпечення судової діяльності. Керуючись
ст.  303,  309 ч. 1 п.3,
4,  316 ЦПК України колегія суддів
,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу   прокурора Полтавського гарнізону
в інтересах військової частини А-3114 задовольнити частково.

Рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2006 року скасувати.

4

Стягнути з військової частини А- 3114 на
користь   ОСОБА_1    середній заробіток за час затримки
розрахунку в сумі 915 грн. 49 ко
п.,  250 грн.
моральної шкоди.

Стягнути з
в  А 3114 на користь держави 59 грн.
державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судової
діяльності.

Рішення може
бути оскаржено до Верховного Суду України в двохмісячний строк  в касаційному порядку.