Справа № 33ц-106/07                                                       Головуючий
у І інстанції - Німіло B.I.
14                                                                                     Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

28 травня 2007року                                                                                            місто
Луцьк

Колегія суддів з розгляду цивільних справ у касаційному
порядку апеляційного суду Волинської області в складі:

Лончука В.Г.,
Расевича С.І., Русинчука М.М..

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, редакції газети «Бережанське віче» про за­хист
честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області
від 21 грудня 2004 року, -

встановила:

В лютому 2004
року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, Редакції газети «Бережанське віче»
про спростування відомостей, що не відповідають дійсності, захист честі,
гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що
відповідачОСОБА_2 в публічних виступах на мітингах поширював відносно нього
відомості, пов'язанні з його v професійною діяльністю по відправленню правосуддя при
розгляді окремих справ, які не відповідають дійсності, порочать його честь,
гідність та ділову репутацію. Просив визнати поширену інформацію такою, що не
відповідає дійсності і спростувати її' через газету «Бе­режанське віче». Крім
того, просив стягнути з відповідача в його користь 10000 грн. в ра­хунок
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 7 жовтня 2004 року позов задо­волено
частково, постановлено зобов'язати ОСОБА_2 спростувати поширену ним особисто у
виступах на мітингах 23 лютого
та 10 жовтня 2003 року після
мітингів недосто­вірну інформацію через газету «Бережанське віче» та стягнути з
нього в користь ОСОБА_1
3000 грн. моральної шкоди та 219
грн. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 21 грудня 2004 року рішення
суду першої інстанції в частині позовних вимогОСОБА_1. до ОСОБА_2,
редакції га­зети «Бережанське віче» про захист честі, гідності і ділової
репутації скасовано частково та викладено його в наступній редакції: «Визнати
такою, що не відповідає дійсності сказану ОСОБА_2 на мітингу 12 жовтня 2003 року фразу, що
при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4., ОСОБА_5. про
виселення та про визнання неправомірним рішення виконкому Бережанської міської
ради, суддя Бережанського ра­йонного суду ОСОБА_1 допустив
фальсифікацію документів». В задоволені решти позов­них вимогОСОБА_1. щодо
захисту честі, гідності і ділової репутації відмовлено. Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 7 жовтня 2004 року в частині частково задово­лення
позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди скасовано та
постановлено нове рішення, яким в задоволенні позовуОСОБА_1. про стягнення
моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1.
просить скасувати рішення апеляційного суду, поси­лаючись на порушення
судом норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень
відсутні, виходячи з наступного.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції в
частині позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації
апеляційний суд виходив з того, що поширена ОСОБА_2 на мітингах 23 лютого 2003 року та 12 жовтня 2003 року в м.
Бережани інформація, яку рішенням суду першої інстанції зобов'язано відповідача
спростувати, є критикою і оціночними судженнями відносно діяльності ОСОБА_1 на посаді судці
Бере­жанського районного суду при здійсненні ним правосуддя по розгляду окремих
цивільних справ і тому вона не підлягає спростуванню.

Такий висновок апеляційного суду грунтується на
матеріалах справи та нормах мате­ріального права, зокрема ст. 10 Європейської
конвенції про захист прав людини і осново­положних свобод, відповідно до якої
суд розмежував поняття «факти» і «оціночні суджен­ня», визначив при цьому межі
допустимої критики відносно публічної особи, якою є пози­вач.

Відмежовуючи інформацію (факти) від поглядів (оціночних суджень),
Європейський суд заявив, що існування фактів можна довести, тоді як правдивість
оціночних суджень доказуванню не підлягає. Вимоги відносно оціночних суджень
задовольнити неможливо і, крім того, вони обмежують свободи дотримуватися своїх
поглядів, покладені в основу пра­ва, що захищається ст. 10 зазначеної
Конвенції.

Суд апеляційної інстанції обгрунтовано визнав недостовірною іншу поширену
відпо­відачем інформацію про те, що ОСОБА_1., працюючи суддею, допустив фальсифікацію документів при
розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4., ОСОБА_5 про
виселення, оскільки ці відомості, які стосуються фактів порушення позива­чем
закону, є неправдивими і такими, що порочать його честь і гідність, підривають
авто­ритет-ОСОБА_1
як судді, а тому підлягають спростуванню в порядку ст. 7 ЦК Української РСР 1963 року.

З врахуванням того, що позивач не довів факту заподіяння йому моральної
шкоди, суд апеляційної інстанції прийшов до вірного висновку, що вимоги про
відшкодування моральної шкоди є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2
ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є непра­вильне застосування норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК
України суд Касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено і це стверджується матеріалами справи, що оскаржуване судове
рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а
передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України
підстави для його обов'язкового скасування відсутні.

Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують
зазначених висновків апеляцій­ного суду.

Керуючись ст. ст.
332, 336 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 грудня 2004 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.