УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19   липня
2007   року   колегія
суддів   судової  палати
в   цивільних   справах апеляційного суду Закарпатської
області в складі:

головуючого -
Ігнатюк Б.Ю.

суддів - Кожух
О.А., Кондор Р.Ю.

при секретарі -
Довбака Т.О.

за участю відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Іршавського районного суду від 4 квітня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності
,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним рішенням первісний позов задоволено, а у задоволенні зустрічного
позову відмовлено: за ОСОБА_3 визнано право власності на будинок НОМЕР_1 з
надвірними спорудами у с
Собатино Іршавського району, а у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання
цього дворогосподарства спільною сумісною власністю відмовлено.

З цим рішенням ОСОБА_2 не погодилась, порушила питання про його скасування
та ухвалення нового рішення про задоволення її вимог, а у задоволенні вимог
ОСОБА_3 просила відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права.

Відповідач
ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, відповідача та дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Матеріалами справи доведено, що дозвіл на будівництво будинку НОМЕР_1 у с Собатино
Іршавського району отримано чоловіком ОСОБА_3 ОСОБА_5 в 1950 році, який помер у
1951 році/а. с. 14/.

Будинок фактично почав будуватись позивачкою по
первісному позову у 1960 році, і у ньому проживала ОСОБА_2 з часу свого
народження, тобто з 1962 року. Як стверджується в апеляційній скарзі, будинок
було закінчено в кінці 70-х на початку 80-х років і в цей час ОСОБА_2 стала
повнолітньою.

Правовідносини, які виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по
зустрічним позовним вимогам, виникли у зазначений час і тому їх слід вирішувати
на підставі тих норм права, які були у цей час, що вимагається ст.5 діючого ЦК України.

Відповідно до ст.77 КпШС України /1969 року/, який діяв
на час виникнення правовідносин, за життя батьків діти не мають права їх майно,
так само, як батьки не мають права на майно дітей.

З цього слід зробити висновок, що ОСОБА_2 за період з дня
свого народження до повноліття /1962-1980 pp./ не має права на
майно своєї мами - ОСОБА_3, а тому вона не має права і на спірний будинок,
який, як вказано, було побудовано у 60-70 роках.

Справа №
22ц-1048/07                                                 Номер
рядка статистичного звіту: 5

Головуючий у
першій інстанції: Сливка М.І. Доповідач: Ігнатюк Б.Ю.

Що ж стосується ремонту цього будинку, який ОСОБА_2 проводила будучи
повнолітньою, то проведення таких робіт не дають право на визнання права
власності при відсутності певної форми договору, якого немає, що в рішенні суду
першої інстанції оговорено.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а тому апеляційний суд
констатує про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Керуючись
ст.ст.307,308,314 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Іршавського районного суду від 4 квітня 2007
року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили негайно та може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
її ухвалення.