Справа № 22-Ц-454/07                       Головуючий в І - й інстанції
Категорія               19                                Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 червня 2007 року                                                                          місто
Луцьк

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі;

головуючого
судді       Мудренко Л.І.

суддів                                      Здрилюк
О.І., Карпук А.К.

при
секретарі                          Савчук О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Іваничівського управління житлово-комунального господарства

за апеляційною скаргою відповідача -
Іваничівського виробничого управління житлово-комунального господарства на
рішення Іваничівського районного суду від 10
квітня 2007 року

особи, що беруть
участь у справі :

позивач - ОСОБА_1

відповідач    -    Іваничівське    виробниче
управління    житлово-комунального
господарства

представники
відповідача - Шостак
Віктор Васильович, Киця Марія Василівна

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд з указаним позовом покликаючись на
те, що у зв"язку з невідповідністю пристрою примусового зниження швидкості
по вулиці Грушевського в смт. Іваничі Волинської області, він пошкодив
автомобіль „ Форд-екскорт", державний номер НОМЕР_1, що належить його
батькові. Оскільки його прізвище вписано у реєстраційний талон, що свідчить про
управління вказаним автомобілем на законних підставах, просив стягнути в його
користь 1724 грн. майнової шкоди, заподіяної внаслідок механічних ушкоджень
автомобіля.

Рішенням Іваничівського районного суду від 10 квітня 2007 року позов
задоволено. Стягнуто з відповідача в користь ОСОБА_1 1724 грн.
матеріальної шкоди, та 81
грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове про відмову у позові.

Апелянт вважає, що позивачу ОСОБА_1 не належить право вимоги, оскільки він
не власник автомобіля. Крім цього, не доведено прямого причинного зв"яку
між заподіяною шкодою та встановленням пристрою примусового зниження швидкості . На думку
апелянта, позивачем порушено правила дорожнього руху, оскільки він рухався по
ділянці дороги, на якій рух заборонено. Судом не враховано висновку начальника
Іваничівського РВ УМВС, яким встановлено про перевищення швидкості позивачем на
указаній ділянці дороги.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої
інстанції - до зміни
з наступних мотивів.

Судом    першої
інстанції    встановлено,    що
пристрій

примусового
зниження руху встановлено Іваничівським ВУЖКГ, та його параметри дещо не
відповідають вимогам ДСТУ 4123
- 2006 . Вказану обставину визнав відповідач, виконавши окрему
ухвалу Іваничівського районного суду, та привівши указаний пристрій у
відповідність до вимог ДСТУ після ухвалення судом першої інстанції рішення, про
що ствердили представники відповідача у даному судовому засіданні.

Наявними у матеріалах справи доказами стверджується про розмір

понесених позивач витрат на ремонт автомобіля. / а.с. 10-13/

Вирішуючи спір на підставі ст.
ст. 22, 1166 ЦК України, суд першої

інстанції  дійшов   вірного
висновку   про   наявність
підстав   для

відшкодування            Іваничівським    ВУЖКГ
шкоди,    заподіяної

позивачу ушкодженням автомобіля. Разом з тим, визначаючи розмір шкоди, що
підлягає до відшкодування, поза увагою суду залишився висновок начальника
Іваничівського РВ УМВС України у Волинській області від 27 грудня 2006 року, яким
встановлено і наявність вини позивача ОСОБА_1 в ушкодженні автомобіля.

Зокрема, висновком встановлено, що позивач не врахував висоти власного
автомобіля та не вибрав безпечної швидкості руху, щоб уникнути пошкодження
автомобіля, допустивши необережність. З указаним висновком позивач погодився та
його не оскаржував.

Відповідно до ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого, розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено
законом.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що у
зв"язку з наявністю вини позивача у виникненні шкоди, розмір відшкодування
шкоди підлягає зменшенню до 900 грн. Тому рішення Іваничівського районного суду
від 10 квітня 2007 року в частині
стягнення матеріальної шкоди слід змінити. Покликання апелянта на те, що
позивачу не належить права вимоги у даному спорі, суперечить вимогам ст. 48 Закону України
„Про власність". Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307,
309, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Іваничівського виробничого житлово-комунального господарства
задовольнити частково. Рішення Іваничівського районного суду від 10 квітня 2007 року в частині
стягнення матеріальної шкоди змінити. Стягнути з Іваничівського виробничого
житлово-комунального господарства в користь ОСОБА_1 900 гривень на
відшкодування матеріальної шкоди. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з часу набрання рішенням законної сили.