УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„08" травня 2007 р.                                                                       м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого                                 Бойчука
І.В.

суддів                                            Мелінишин
Г.П., Девляшевського В.А.

секретаря                                      Пожар
Р.В.

адвоката                                        ОСОБА_1

сторін:                                           ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 21
лютого 2007 року,-

встановила:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 лютого
2007 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування частини квартири та визнання права власності на
половину квартири АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказав, що рішення суду є неправильним.

ОСОБА_4 є непрацездатною дружиною ОСОБА_5, який помер у
2003 році, тому згідно ст. 535 ЦК
України вона успадковує 2/3 частини, яка б належала їй за законом. Суд
порушив її право на обов'язкову частку у спадковому майні.

Спірна квартира належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних
долях на праві спільної сумісної власності.

Суд ототожнив заповіт з договором дарування. Посилання
апелянта на ст. 4 ЦПК України суд порушив всі його права, передбачені
Конституцією України та інші норми процесуального законодавства. Суд на власний
розсуд тлумачить обставини справи та закон. Він має право на спадкове майно по
праву представлення станом на 2003 рік, а тому може оспорювати договір
дарування, підписаний не ОСОБА_5, а іншою особою і цей договір порушує право на
спадкове майно його дружини-ОСОБА_4, а згодом його право.

Суд не вирішив усіх його позовних вимог, вказаних у
позовних заявах, зокрема, і призначення почеркознавчої експертизи.

Просить рішення скасувати, постановивши нове, яким його
позовні вимоги задовольнити.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав доводи
скарги з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 доводів апеляційної скарги не визнала і пояснила,
що вимоги апелянта є безпідставними.

Справа №22-ц-499/2007 р.                             Головуючий
у І-інстанції Попович С.С.

Категорія 5                                                       Доповідач
Бойчук І.В.

2

Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2003 року
ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар половину квартири АДРЕСА_1. У даній
квартирі проживало подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі ордеру та рішення
Івано-Франківського міськвиконкому №137 від 14.05.1986 р. (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про право власності від 28 вересня 19993
року дана квартира приватизована у рівних долях ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Судом встановлено, що за два роки до смерті ОСОБА_5
проживав у своєї доньки, яка доглядала його і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31.03.2003
року за заявою ОСОБА_2 визнано ОСОБА_4 недієздатною (а.с. 9), а рішенням
Івано-Франківського міськвиконкому (а.с. 8) над нею встановлено опіку,
призначивши опікуном ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про смерть (а.с. 39) вбачається, що
ОСОБА_4 померлаІНФОРМАЦІЯ_2.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову про визнання
договору дарування недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 48, 55 ЦК України (в ред. 1963 р.), суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що в матеріалах справи і при розгляді її по суті не
надано доказів того, що ОСОБА_5 по стану здоров'я не міг розуміти значення
своїх дій та керувати ними.

Не знайшло свого підтвердження і посилання позивача на
те, що однією з підстав визнання спірного договору дарування недійсним є те, що
не отримано відповідно до ст. 369 ЦК
України згоди опікунської ради і підпис на договорі не належить ОСОБА_5
ОСОБА_5 ще при житті ІНФОРМАЦІЯ_3 склав заповіт в користь ОСОБА_3, а згодом
вирішив подарувати належну йому частку у спірній квартирі тій же ОСОБА_3 При
цьому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що згоди
іншого співвласника (або опікуна) на укладення договору дарування не потрібно,
оскільки цього не вимагав діючий на той час Цивільний кодекс України (в ред. 1963 p.).

Оскільки у суду були відсутні сумніви того, що договір
дарування підписано саме ОСОБА_5, то необхідності у призначенні почеркознавчої
експертизи не було.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для її скасування з мотивів, наведених у
скарзі, не встановлено.

Керуючись
ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Івано-Франківського міського суду від 21 лютого 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців у касаційному
порядку.