АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2007 року                                                                                 М.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого                     Тамакулової
В.О.

суддів:                                Гайдук
В.І.,                             Дерев'янко
О.Г.,

Красвітної
Т.П.,                                                                    Козлова
С. П.

розглянувши у касаційному порядку (Закон України №697-V від
22.02.2007 р.) в судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 11 червня 2004 року та на ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від ЗО вересня
2004 року в справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Україна»,  Обухівської райдержадміністрації про включення
в списки на одержання земельної частки (паю) та видачу сертифікату,  -

встановила:

У квітні
2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,
в якому просив зобов'язати СТОВ «Україна» включити його в списки на
отримання земельної частки (паю) як спадкоємця за заповітом після смерті його бабусі
ОСОБА_2 та зобов'язати райдержадміністрацію видати відповідний сертифікат.

У ході
судового розгляду справи позивач змінив частково свої позовні вимоги і просив
суд в частині що стосується зобов'язання СТОВ «Україна» включити в списки на
отримання земельної частки (паю) його бабусю ОСОБА_2,  яка була членом колгоспу по день смерті (а.с.
32).

Рішенням
Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2004 року,  залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 30 вересня 2004 року,
ОСОБА_1 у задоволенні
позову відмовлено.

Справа № 33ц-142кс/07 6-27714кс 04                                                               Категорія
33

Головуючий у
першій інстанції Малорода О.І. Доповідач
Гайдук В. І.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування судових   рішень
та   направлення   справи
на   новий   судовий
розгляд,  ,     мотивуючи
свою   вимогу   порушенням
судами   норм   матеріального   та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  вивчивши матеріали
справи в межах касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову,
суд першої інстанції,  з чим
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того,  що СТОВ «Україна»
не наділено правом включати осіб в списки на отримання земельних паїв,  які перебувають у власності співвласників
земельних та майнових паїв,  які своїм
рішенням від 05.03.2004 року відмовили позивачу у задоволенні його вимог і є
неналежною стороною по ^справі,  а також
послалися на те,  що позивач тривалий час
не звертався з будь-якими заявами щодо визнання права на земельну частку (пай).

Проте погодитися
з такими висновками судів не можна.

Указом
Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 / 95 «Про порядок паювання
земель,  переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено,  що
право на земельну частку (пай) мають згідно зі  ст. 2 зазначеного Указу,  члени КСП,
сільськогосподарського кооперативу чи AT,
у тому числі пенсіонери,
які раніше в них працювали,  і
залишаються членами якогось з ких відповідно до списку,  що долучається до державного акта на,  право колективної власності на землю.
Невнесення до зазначеного списку особи,
яка на час передачі у колективну власність землі була членом
колективного сільськогосподарського підприємства не може позбавити її права на
земельну частку (пай).

В
Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. «Про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в
п.24 роз'яснено,  що член колективного
сільськогосподарського підприємства (далі - КСП),  включений до списку,  що додається до державного акта на право
колективної власності на землю,  набуває
права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта,  і в разі його смерті успадкування права на
земельний пай здійснюється за нормами ЦК,  у тому числі й у випадку,  коли з різних причин ця особа не отримала
сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище
списку,  особи,  яка була членом КСП на час передачі у
колективну власність землі,  не може
позбавити її права на земельну частку.

При   неможливості   надати
такій   особі   земельну
частку   (пай)   з колективної власності через відсутність
необхідної для цього землі остання

відповідно
до п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995р. № 720 / 95 «Про порядок
паювання земель,  переданих у колективну
власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана
із земель запасу,  створеного місцевою радою
під час передачі землі у колективну власність.

При
ухваленні судових рішень суди встановили,
що бабуся позивача ОСОБА_2 мешкала в с.  Деремезна Обухівського
району Київської області і була членом колгоспу «Радянська Україна»,  в 1977 році вийшла на пенсію по досягненню
пенсійного віку і померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 став її
спадкоємцем - отримавши спадщину 03.03.1997 року. Правонаступниками колгоспу
стали КСП «Україна»,
сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна»,  сільське господарське товариство з обмеженою
відповідальністю «Україна»'{відповідно).

Виходячи із листів Обухівської районної державної адміністрації Київської
області від 24.03.2004р.,  Київської
обласної державної адміністрації від 15.01.2004р. громадянка ОСОБА_2,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,  мала право на земельну частку (пай) в КСП
«Україна»,  оскільки підприємство
отримало державні акти на право колективної власності 06.05.1996р. за №29 і 73
(а.с. 14, 16).

В своїй позовній
заяві ОСОБА_1 ставив також питання про зобов'язання Обухівської районної
державної адміністрації видати йому ' "сертифікат на право на земельну
частку (пай) в СТОВ «Україна» (а.с. 4).

В
судовому засіданні відповідач - представник районної державної адміністрації
позовні вимоги визнав.

Проте суд ці
обставини залишив поза увагою.

Процес
приватизації землі тривалий - після її передачі юридичній особі,  яка обробляла цю землю,  уточнюються списки осіб,  котрі мають право спільної власності на
землю,  визначається розмір частки
землі,  що припадає на кожного,  її вартість,
здійснюється її виділення в натурі. Після цього членам юридичної особи
видається сертифікат,  в якому зазначено
конкретний-розмір земельної частки. Однак у кожному господарстві цей процес
триває по-різному.

В судовому
засіданні сторони пояснили,  що лише
після видачі державних актів на право колективної власності на землю складалися
списки осіб до цього акту. Ці списки уточнювалися неодноразово. Суд розглядаючи
даний спір,  не долучив до матеріалів
справи копії державних актів на право приватної власності на землю,  списки до нього,  не встановив з якого часу по який,  особи,
що були включені до списків

отримували
сертифікати на земельну частку (пай),
розмір земельного паю,  його
вартість,  тоді як ці обставини мали
суттєве значення для правильного вирішення спору.

Крім
того,  суд першої інстанції,  відмовляючи у задоволені позову,  а суд апеляційної інстанції залишаючи рішення
без змін,  посилалися на те,  що позивач тривалий час не звертався із
зазначеним позовом,  але при цьому в
судових рішеннях не вказали норми матеріального права,  якими регулюються строки позовної
давності,  як і не встановили чи були ці
строки пропущені позивачем та з яких підстав.

За таких
обставин,  оскаржувані судові рішення як
такі,  що не відповідають вимогам  ст.
ст.  213, 214 ЦПК України,  підлягають скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись  ст.
ст.  336, 338 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2004 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської
області від 30 вересня 2004 року скасувати,
а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.