Справа № 2 -1135/ 2007
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

08
серпня 2007 року
смт. Красногвардійське

Красногвардійський
районний суд Автономної Республіки Крим у складі:

судді - Проскурні С.М.,

при секретарі - Алексєєвій А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Красногвардійське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки та відшкодування шкоди,

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1.
16 квітня 2007 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2. про повернення
своєї земельної ділянки площею 4,5890 га яка розташована на території
Ленінської сільської ради Красногвардійського району АР Крим та належить їй на
підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, яку відповідач
безпідставно використовує, також просила стягнути на свою користь на
відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 1000 грн.

В
судовому засіданні ОСОБА_1. змінила свої позовні вимоги, просила стягнути з
відповідача заподіяну їй незаконним використанням земельної ділянки моральну
шкоду в розмірі 20000 грн., зазначивши, що на день розгляду справи в суді
належна їй земельна ділянка звільнена відповідачем та повернута їй, також на
відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в натуральній формі ОСОБА_2. надав
їй 2т зерна пшениці, в зв'язку з чим вимог матеріального характеру до
відповідача вона не має. Заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтовувала тим,
що відповідач не повідомив її про використання земельної ділянки і міг уникнути
обов'язку здійснити оплату за це, якби вона не дізналась, що її земля без її
відома обробляється.

В
судовому засіданні відповідач позов визнав частково. Відповідно до пояснень
ОСОБА_2. про те, що він обробив землю ОСОБА_1., не знав, вважав, що це земельна
ділянка, яка знаходиться в користуванні сільськогосподарського підприємства і
ніким не обробляється. Оскільки зазначена земельна ділянка розташована поруч з
землею його сім'ї і ніким два роки не оброблялась, восени 2006 року він засіяв її озимою
пшеницею. Навесні 2007 року йому зателефонувала ОСОБА_1. і повідомила, що він
засіяв її землю. Наприкінці липня 2007 року він сплатив ОСОБА_1. в натуральній
формі за те, що обробив її землю, за погодженням із нею, 2т зерна, звільнив
земельну ділянку та повернув її позивачеві. Вимог в частині відшкодування
моральної шкоди не визнає, зазначена земельна ділянка ОСОБА_1. з 2005 року не оброблялася
та поросла бур'яном. Він же її обробив і сплатив за це позивачу зерном.

Вислухавши
пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд
вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно
зі ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1. має у власності земельну ділянку площею 4,5890 га, яка
розташована на території Ленінської сільської ради Красногвардійського району
АР Крим, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку
від 13.12.05. Зазначена земельна ділянка була самовільно зайнята ОСОБА_2., який
не отримавши дозволу власника восени 2006 року засіяв її озимою пшеницею, що
підтверджено актом від 08.06.07, складеним представниками Ленінської сільської
ради та власником земельної ділянки і не оспорювалось у суді відповідачем.

Відповідно
до положень частин другої та третьої статті 125 ЗК України право на оренду
земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної
реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до одержання
документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно
з ч.1 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат,
понесених за час незаконного користування ними.

Відповідно
до положень  ст.211 ч.1 п. “б” громадяни
несуть відповідальність, в тому числі цивільну, за самовільне зайняття
земельних ділянок.

У
зв'язку з тим, що відповідач без належних правових підстав приступив до
використання чужої земельної ділянки, він вчинив порушення земельного
законодавства і зобов'язаний повернути земельну ділянку власнику та
відшкодувати шкоду.

Судом
також встановлено, що на момент розгляду справи в суді самовільно зайнята
відповідачем земельна ділянка звільнена та повернута позивачу, а на
відшкодування заподіяної власнику землі матеріальної шкоди, за погодженням
сторін, позивачу було сплачено 2т зерна пшениці, на що вказали в судовому
засіданні ОСОБА_2. та ОСОБА_1. Остання жодних вимог матеріального характеру до
ОСОБА_2. внаслідок їх добровільного задоволення, не має.

Що
стосується вимог позивача в частині стягнення на її користь на відшкодування
моральної шкоди 20000 грн., заявлених нею під час судового розгляду справи в
усній формі, то суд не знаходить підстав для їх задоволення. На пропозицію
суду  викласти зміни своїх позовних вимог
що стосуються моральної шкоди у письмовій формі, встановленій для позовної
заяви, позивач не відреагувала.

Жодних
доказів на підтвердження того, що позивач зазнала моральних страждань внаслідок
оброблення належної їй земельної ділянки відповідачем без її згоди, суду не
представлено. Як зазначила в судовому засіданні сама ОСОБА_1. після отримання у
грудні 2005 року державного акту на право власності на земельну ділянку, вона
її не обробляла, до березня 2007 року, коли дізналась, що її земля засіяна
ОСОБА_2., нею не цікавилась. Нічим не підтверджено і є безпідставним посилання
позивача в суді на можливість тривалого, з 2005 року, використання відповідачем
її земельної ділянки.

Оцінюючи
за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на безпосередньому, всебічному,
повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність
кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд
приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Відповідно
до статей 81, 88 ЦПК України  з
відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у
вигляді судового збору в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Керуючись
статтями 125, 211, 212 ЗК України, статтями 10, 11, 60, 81, 88, 212, 215 ЦПК
України, суд

В И Р І
Ш И В:

Відмовити
в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки та відшкодування шкоди
у повному обсязі.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 81 грн.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду АР Крим через
Красногвардійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня
проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження, і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя