Справа № 22ц-213/2007
рік                                                        Головуючий
1 інстанції Реутова B.I.
Категорія: 21                                                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року    Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючої                                                    Краснощокової
Н.С.

суддів                                                             Ігнатової
Л.Є., Маширо О.П.

при секретарі                                                Маслаковій
М.Г.,

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Цетрально-Міського районного суду м. Горлівки
Донецької області від 20 жовтня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ
„Страхова компанія „Орадон", HACK „Орадон"
про стягнення страхової суми та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулась до Апеляціного суду із апеляційною скаргою на рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 20 жовтня
2006 року, яким їй в задоволенні позовних вимог до ВАТ „Срахова компанія
„Орадон", HACK „Оранта" про стягнення страхової суми та
відшкодування моральної шкоди відмовлено.

ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
Посилається на неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для
справи; на неправильність встановлення судом обставин, які мають значення для
справи, неправильного їх дослідження та оцінки, що і призвело до неправильного
ухвалення рішення.

В судовому
засіданні позивачка доводи апеляційної скарги підтримала.

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення
позивачки та представника відповідача, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга позивачки підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Судом
першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено, що позивачка проходила
службу на посаді молодшого інспектора Державного попарного нагляду ПДПЧ № 27 у м. Горлівки. 6 січні 1999 року під
час виконання службових обов'язків вона отримала ушкодження здоров"я.

Згідно
висновку МСЕК від 19.04.2001 року їй визначено 20% втрати професійної
працездатності з 15.12.2000 року. Від страхової компанії „Орадон"
позивачка отримала страхову суму - 900 грн.

17.05.2004
року за висновком МСЕК їй було визначено 40% втрати професійної працездатності
та встановлена 3 група інвалідності на 24.06.2000 року.

Вважає,
що вона як військовослужбовець відповідно до вимог ст. 16 Закону України „Про
соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
підлягає державному обов'язковому особистому страхуванню на випадок загібелі
або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення
України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми
або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у
разі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у
відсотковому відношенні загальної суми страхування на випадок гибелі або
смерті. Оскільки Законом України „Про затверження прожиткового мінімуму на 2000
рік", на 2000 рік був встановлений прожитковий мінімум на одну особу з
розрахунку на

місяць і складав
270,1 грн., ОСОБА_1 вважає, що страхова сума, яка підлягає стягненню з
відповідача на її користь повинна складати 9 904 грн., виходячи з розрахунку -
(270,1грн.-прожитковий мінімум х 100-коефіцієнт для визначення загальної суми
страхування) х 40% ступень втрати працездатності у відсотках ,за мінусом - 900
грн. - виплаченої стахової суми.

В
процесі розгляду справи позивачка збільшувала страхову суму і просила стягнути
з відповідача 13720 грн. виходячи з того, що на 2006 рік розмір прожиткового
мінімуму з жовтня місяця складає 366 грн., яка підлягає стягненню з
відповідача.

Також
позивачка просить стягнути з відповідача - ВАТ „Страхова компанія „Орадон"
в рахунок відшкодування моральної шкоди 9000 грн. у зв"язку з тим, що їй
безпідставно відмовили в виплаті страхової суми. Вподальшому розмір моральної
шкоди позивачка збільшила до 18 000 грн.

Відмовляючи
у збільшенні страхової суми до 13 720 грн., суд першої інстанції правильно
виходив із того, що розмір мінімального прожиткового рівня (а не прожитковий мінімум),
на підставі якого обчислюються страхові суми згідно зі ст.16 Закону України
„Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"
законодавцем не визначений. Встановлення розміру страхових сум за державним
обов"язковим особистим страхуванням військовослужбовців та
військовозобов"язаних, призваних на збори, здійснюється відповідно до
Указу Президента України від 12 липня 1995 року № 610 і визначається, виходячи
із встановленого на час страхової події середньомісячного сукупного доходу на
одного члена сім"ї, що дає право на отримання допомоги. До 1 грудня 2000
року постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1999 року №1527 „Про
виплату цільової грошової допомоги непрацездатним громадянам з мінімальними
доходами" цей розмір визначався у сумі 46 грн.

Статтею
2 Закону України „Про затвердження прожиткового мінімуму на 2000 рік визначено,
що встановлений мінімум на 2000 рік застосовується для загальної оцінки життя в
Україні. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до
уваги розмір встановленого на 2000 рік пожиткового мінімуму.

Між тим,
не можна погодитися з висновком суду, що страхова сума позивачки ОСОБА_1 була
правильно нарахована виходячи від ступеня втрати нею професійної працездатності
згідно висновку МСЕК від 19.04.2001 року в розмірі 20 %, оскільки він
спростовується матеріалами справи.

З
матеріалів справи вбачається, що дійсно висновком МСЕК від 19.04.2001 року
позивачки на 15.12.2000 рік була встановлена стійка втрата професійної
працездатності в розмірі 20% (а.с.5).

Оскільки
позивачка з таким висновком МСЕК непогодилася, вона була оглянута знов
Донецьким обласним центром Медико-соціальною експертною комісією (МСЕК)
17.05.2004 року і їй було втановлено ступень втрати професійної працездатності
на 24.06.2000 рік - 40 % первисно, у зв"язку з травмою пов"язаною з
виконанням службових обов'язків (а.с.5).

Тобто з
зазначеного вбачається, що позивачки вперше була встановлена ступень втрати
працездатності на 24.06.2000 року - 40 %. А тому страхова сума позивачки з
урахуванням зазначеного ступеня втрати професійної працездатності повинна бути
сплачена відповідачем не в розмірі 920 грня, як було їм прозведено виходячи з
20 % втрати професійної працездатності позивачки (а.с. 19), а в розмірі 1840
грн.

З урахуванням
наведеного, апеляційний суд вважає занеобхідне збільшити розмір страхової суми
ще на 920 грн. з урахуванням вищенаведених обставин та відповідно до вимог
зазначеного діючого законодавства і стягнути з відповідача на користь позивачки
несплачену страхову суму в розмірі 920 грн.

З
матеріалів справи вбачається, що позивачкою ставилося питання також і про
стягнення з відповідача на її користь 13 080 грн. у відшкодування моральної
шкоди. При цьому позивачка посилалась на те, що моральна шкода їй спричинена
тим, що відповідач безпідставно відмовив їй в доплаті незаконно невиплаченої
страхової суми. Через незаконні

дії відповідача
вона перенесла моральні страждання та переживання, що призвело до погіршення
стану її здоров"я.

Апеляційний
суд вважає, що вимоги позивачки в цій частіні підлягають задоволенню, оскільки
є підставними та грунтуються на Законі України „Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів їх сімей" (ст. 17).

Апеляційний
суд вважає, що факт спричинення позивачці моральної шкоди найшов своє
підтвердження в судовому засіданні, оськільки він випливає з факту відмови
відповідача від доплаті позивачки страхової суми, яка безпідставно не була
виплаченої і на яку вона має право відповідно до вимог діючого законодавства. У
наслідок таких дій з боку відповідача, ОСОБА_1 дійсно зазнала та перенесла
певні моральні переживання та страждання.

Між тим,
визнаючи розмір морального відшкодування, суд враховує ступень моральних
страждань позивачки, дій відповідача, усі обставини справи, а також виходячи з
принципу розумності і зваженості, тих наслідків, які мають місце у зв"язку
з невиплатою у повному обсязі страхової суми і вважає, що сумою морального
відшкодування, яка буде адекватною спричиненим позивачці моральним стражданням,
буде саме сума розміром у 1000 грн. А суму, яку просить стягнути позивачка у
відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд находить занадто великою.

Згідно
ч.3 ст.309 ЦПК України, невідповідність висновків суду обставинам справи є
підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

Керуючись ст., ст. 309,
313-314,316 ЦПК України, апеляційний суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 20 жовтня
2006 року скасувати.

Позовну
заяву ОСОБА_1 до ВАТ „Страхова компанія „Орадон", HACK „Оранта"
про стягнення страхової суми та відшкодування моральної шкоди задовольнити
частково.

Стягнути
з ВАТ „Страхова компанія „Орадон" на користь ОСОБА_1 страхову суму у
розмірі 920 гривень та у відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.

Рішення
Апеляційного суду наберає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене на протязі двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.