УХВАЛА ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 липня   2007
року                      Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Одеської області в складі:

суддів Мизи Л.М., Федорової А.Є., Проник М.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні в місті Одесі касаційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду
М.Запоріжжя від 17 березня 2005 року та на ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2005 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановила:

14 липня 2003 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 8000 грн.,
мотивуючи тим, що відповідач 23 червня 2003 року позичив у нього зазначену суму грошей, про що написав власноручну розписку,
в якій зобов"язався повернути кошти 24 червня 2003 року,
однак виконати зобов"язання відмовляється.

Уточнивши і доповнивши позовні вимоги, позивач, крім суми боргу, просив
стягнути три відсотки річних за час
користування грішми в сумі 392 грн.55 коп., суму індексації - 1357 грн. 49
коп., витрати на сплату державного мита -80 грн, на оплату юридичної допомоги -
400 грн. та поштові витрати 39 грн. 60 коп.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на безгрошовість розписки, на
невідповідність форми договору позики вимогам
закону, а також на те, що розписка написана ним на ім"я ОСОБА_3, а не ОСОБА_2

Представник відповідача вважав, що вимоги про стягнення трьох відсотків
річних, суми індексації, витрат на оплату
юридичної допомоги та поштових витрати не основані на законі.

Рішенням суду позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 8000 грн., суму індексації 1357 грн,49 коп.,
три проценти річних в сумі 392 грн. 55 коп., витрати на
державне мито 80 грн, а всього 9830 грн.04 коп. В решті позову
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2005 року
рішення суду залишене без змін.

В обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на неповноту
з"ясування обставин, невідповідність висновків
суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, мотивуючи тим, що розписка не є
належним доказом

Справа 33ц-
825/ 2007 р.

Головуючий першої інстанції Савченко Г.В.                                                        Категорія 32

Доповідач суддя Миза Л.М

2 укладення договору
позики, оскільки не підписана обома сторонами договору, суд в порушення ст. 194 ЦПК України після поновлення
розгляду справи прийняв додаткові позовні вимоги і розглянув їх.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судового рішенння
відсутні, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що позивач довів
укладення договору позики між ним та ОСОБА_1 належним доказом,
тобто власноручною розпискою ОСОБА_1 про
отримання в борг 8000 грн., а ОСОБА_1 не довів її безгрошевість та те, що вона була складена на іншу особу. У
відповідності зі ст. 214 ЦК України суд задовольнив вимоги про стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції
за час прострочення, 3 проценти річних з
простроченої суми та судові витрати.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції і залишив
судове рішення без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права
чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, які не
були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалене
з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а також відсутні
передбачені ч.1 ст.338 ЦПК України підстави для
обов"язкового скасування судового рішення.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1  відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2005 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 30 червня 2005 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.