СУД
Справа №22ц-1521/07                                                     Головуючий
в І інстанції Уханенко С.А.
Категорія 40                                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 травня 2007 року   Колегія суддів
судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у
складі:

головуючого:      Калиновського А.Б.

суддів:                   Кіктенко
Л.М., Кузнецов   В.О.

при секретарі -    Журавель Ю.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по
апеляційній скарзі відповідача Державного підприємства Дніпропетровський
державний проектний інститут „Дніпроцивільпроект„ на рішення
Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2006 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Дніпропетровський
державний проектний інститут „Дніпроцивільпроект„, про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди , -

ВСТАНОВИЛА.

У травні 2006 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з
вказаним позовом. В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що наказом № 32-к
від 03.04.2006 року він був звільнений з посади заступника директора інституту
із загальних питань за скороченням штату працівників по п.1 ст. 40 КЗпП
України. Вважав, що був звільнений без законних підстав.

Рішенням Красно гвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25
грудня 2006 року позов був задоволений частково, позивачу було поновлено строк
звернення до суду, поновлено на роботі, визнано наказ № 32-к від 03.04.2006 року
та наказ № 113-к від 20.12.2005 року в частині скорочення посади заступника
директора інституту по загальним питанням незаконними, стягнуто з відповідача
на користь позивача 32645,85 грн. середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, а в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення відповідачем була подана апеляційна скарга про
скасування в повному обсязі рішення Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 грудня 2006 року та про ухвалення нового рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог , посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду в частині стягнення
суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити відповідно до ст.
309 ч. 1 п.3 ЦПК України, з наступних підстав.

2

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебував у
трудових відносинах з відповідачем на посаді заступника директора інституту по
загальним питанням.

Згідно наказу № 113-к від 20.12.2005 p., з
метою подальшого вдосконалення організаційної структури управління інститутом,
підвищення ефективності роботи структурних підрозділів та якості проектної
документації, було прийняте рішення вивести з штатного розкладу з 01.03.2006
року посаду заступника директора по загальним питанням. (а.с. 105 ).

Відповідно до наказу № 114-к від 22.12.2005 р. ( а.с. 106 ) позивач був
попереджений про звільнення по п.1 ст. 40 КЗпП України 26.12. 2005 р. ( а.с.
107 ). Йому була запропонована посада головного фахівця з охорони праці в кількості
0,5 штатних одиниць, від якої останній відмовився через низку зарплату .

Наказом № 6-к-від 16.01.2006 р. позивача було звільнено з 19.01.2006 року
від виконання службових обов'язків за основним місцем роботи на період
виборчого процесу, (а. с.35-36).В цей же день наказом № 7 -к була продовжена
дія наказу № 114 - к від 22.12.2005р. про звільнення позивача за
скороченням штату на період до завершення виборчого процесу. ( а.с. 108 ).

Постановою № 36/2 від 28.03.2006 р. позивача було звільнено як члена обласної
територіальної виборчої комісії від виконання повноважень члена комісії на
платній основі з 31.03.2006р. (а.с. 37).

Наказом № 32-к від 03.04.2006 року позивач був звільнений з посади
заступника директора інституту із загальних питань за скороченням штату
працівників і відмовою від переведення на іншу посаду по п. 1 ст. 40 КЗпП
України. ( а.с. 26 -27 ). З наказом позивач був ознайомлений 10.04.2006р. .
Трудову книжку позивач отримав ще 19.01.2006 року. ( а.с. 115). На момент
звільнення позивач не був членом профспілки.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір , укладений на
невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у
випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи,
організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку
про порушення відповідачем процедури звільнення позивача. Аналізуючи штатний
розклад відповідача за 2005р., 2006р., 2007р., колегія суддів приходить до
висновку, що згідно штатного розкладу на 2006р. в інституті була одна повна
штатна одиниця - головний фахівець по охороні праці з посадовим окладом 650
грн. При звільненні позивача, відповідачем була запропонована позивачу вказана
посада в кількості 0,5 штатних одиниць (а.с 107 ) , що відповідало на той час
штатному розкладу на 2005 рік. Але з 01 січня 2006 року в інституті була повна
штатна одиниця . Відповідач , порушуючи вимоги ч. 2 ст. 40 КЗпП України, не
запропонував цю посаду в кількості повної штатної одиниці позивачеві, а
03.04.2006 р. прийняв на цю посаду Блажко (наказ № 31-к), а потім в той же день
звільнив позивача ( наказ № 32 -к ). Оскільки позивача було звільнено з
порушенням трудового законодавства, він підлягає поновленню на роботі. За таких
обставин не може залишатися в силі і наказ № 113-к від 20.12.2005 року в
частині скорочення посади заступника директора по загальним питанням і наказ №
32 -к від 03.04.2006 року про звільнення позивача.

Правильно суд першої інстанції зробив висновок про поновлення строку
позивачу на звернення з позовом до суду, оскільки раніше в установлений строк
він звертався до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, який
відмовив у відкритті провадження і 24 травня 2006 року повернув йому матеріали,
а вже 30.05.2006 року позивач звернувся до Красногвардіського суду м.
Дніпропетровська.

3

При визначенні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд
виходив з середнього заробітку позивача 3360,60 грн., що не відповідає
дійсності. Середньоденний заробіток позивача перед звільненням складав 152, 75
грн. ( ас. 274 ), проти чого не заперечує і позивач. Період вимушеного прогулу
складає 183 робочих днів ( а.с. 276). Тому сума середнього заробітку за час
вимушеного прогулу буде складати 27953,25 грн., яку і необхідно стягнути з
відповідача на користь позивача.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув та прийняв помилкове рішення в
цій частині. Інші доводи відповідача висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення
Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2006 року
в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
зменшивши суму, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303,307, 309 ч.1 п.3,
313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА.

Апеляційну   скаргу   Державного
підприємства
Дніпропетровський   державний
проектний інститут „Дніпроцивільпроект„ задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25
грудня 2006 року в частині стягнення суми середнього заробітку за час
вимушеного прогулу змінити, зменшивши суму з 32645, 85 грн. до 27953,25 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.