УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/890                                Головуючий в
суді 1 -ї
інстанції Колупаєв В.В.
19                                           Доповідач
УХВАЛА

Іменем  України

17 травня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі: головуючого - судді Балашкевича С. В. суддів: Товянської О.В.,  Широкової Л.В. при секретарі Сухоребрій Т.А.
з участю: представників сторін

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Житомирі апеляційну скаргу представника
відповідачів ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м.  Житомира від 21 лютого 2007
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
майна спільною сумісною власністю та права на спадщину по закону,  визнання частково недійсним свідоцтва про
право на спадщину,  договору купівлі
-продажу жилого будинку та визнання права власності на 2/3 ідеальних часток
домоволодіння,  -

встановила:

Рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 21 лютого 2007 року позов ОСОБА_2задоволено.
Визнано будинок АДРЕСА_1
спільним сумісним майном ОСОБА_2та
ОСОБА_6  Визнано за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 будинку АДРЕСА_1 як
спільне сумісне майно нажите під час шлюбу. Визнано за ОСОБА_2право на
спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 в розмірі 1/6 частини
названого будинку. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину
за законом,  видане 26 листопада 2001 року на ім'я
ОСОБА_3 таОСОБА_4
в розмірі 2/3 частини
житлового будинку АДРЕСА_1.
Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу цього будинку,  укладений 26 березня 2002 року між ОСОБА_1.
(який в інтересах ОСОБА_3 іОСОБА_4) та ОСОБА_5.
в розмірі 2/3 частини
домоволодіння. Стягнуто з ОСОБА_5.  на
користь держави 98, 16 грн.
державного мита та 30 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній
скарзі представник відповідачів просить рішення суду скасувати   й
ухвалити   нове   рішення
про   відмову   в
задоволенні   позову,

2

посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що з 22.06.1939 року по 5.03.1981 року позивачка
перебувала з ОСОБА_6  в зареєстрованому
шлюбі. Постановою виконкому Житомирської міської ради депутатів трудящих від 14 березня 1946 року № 279 ОСОБА_6.  була виділена земельна ділянка під
будівництво житлового будинку (а.с.  11).

5 липня 2001 року на ім'я
ОСОБА_6  видано свідоцтво про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Вирішуючи
справу,  суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з того,  що спірний
будинок був побудований під час перебування позивачки у шлюбі з ОСОБА_6  і відповідно до вимог статті 22 Кп ШС
України,  що був чинним на час виникнення
спірних правовідносин,  цей будинок є
спільною сумісною власністю подружжя. Названого висновку суд дійшов на підставі
даних матеріалів інвентарної справи № 7568 на згадане домоволодіння та
показання свідків ОСОБА_8. таОСОБА_9. Суд обгрунтовано не прийняв до уваги
показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11. ,
ОСОБА_12. та ОСОБА_13,  оскільки
їх показання є суперечливими і спростовуються іншими доказами.

Посилання
апелянта на те,  що після розірвання
шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6  поділили майно і спірний будинок залишився у
власності ОСОБА_6 є необгрунтованими,
оскільки факт поділу майна не підтверджується належними доказами.

Судом
також встановлено,  що після смерті
ОСОБА_6 ,  що сталася 7 квітня 1993 року,  відкрилася спадщина. На підставі рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 13 липня 2001 року про
встановлення факту прийняття ОСОБА_7 названої спадщини Шостою Одеською
державною нотаріальною конторою 26
листопада 2001 року на
ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину по закону до складу
якої входив спірний будинок. Останній згідно договору купівлі-продажу від 26 березня 2002 року перейшов у
власність ОСОБА_5.  ( а.с.  8-10,
11).

Ухвалюючи
рішення про визнання за ОСОБА_2
права на спадщину по закону після смерті ОСОБА_7 ( померла 27 серпня 1999 року),  суд першої інстанції дійшов вірного
висновку,  про те,  що позивачка прийняла спадщину,  оскільки постійно проживала та була прописана
в спадковому будинку,  вирішувала питання
пов'язані з введенням останнього в експлуатацію,  а тому відповідно до вимог  ст.  549 ЦК в порядку
спадкування набула право на 1/6
спірного будинку.

Посилання
апелянта на те,  що суд вийшов за межі
позовних вимог,  оскільки позивачка з
позовом про встановлення факту прийняття спадщини спадщини не зверталася,  є безпідставними,  так як на обставини цього факту позивачка
посилалася в позовній заяві.

За таких
обставин суд першої інстанції обгрунтовано визнав частково недійсним свідоцтво
про право власності на спадщину по закону.

3

Постановляючи
рішення про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу
житлового будинку,  суд першої інстанції
правильно вважав,  що названий договір
укладено з порушенням прав позивачки як співвласника житлового будинку.

Доводи
апелянта про те,  що ОСОБА_2пропустила строк
на звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя є надуманими,  оскільки такої позовної вимоги вона не
заявляла.

Як
вбачається з матеріалів справи,  в
судовому засіданні ОСОБА_1. неодноразово давав пояснення щодо обставин
справи,  тому його посилання на порушення
судом його процесуальних прав як третьої особи є безпідставними.

Інші
доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення постановлено
з додержанням норм матеріального права. Підстав для його скасування немає.

Керуючись  ст.
ст.  209, 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 21 лютого 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.