РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого
2007 року                                                                                          м.  Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі
головуючої - судді Карпусь С. А.,  суддів
: Харчука В.М. ,  Кізюн О.Ю. при
секретарі Хмельницькій Ю.А. з участю:

позивача
ОСОБА_1,  представника ОСОБА_2  відповідачів ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
представника ОСОБА_5

сільського
голови с.  Довжок Домбровського О.С.  адвоката ОСОБА_6

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-277 за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 6
грудня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  виконавчого комітету
Довжоцької сільської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності
на житловий будинок та визнання права власності на нього.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін,  їх представників,  дослідивши доводи апеляційної скарги,  перевіривши матеріали справи,  судова колегія

встановила:

В
березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про визнання права власності на
житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1. В обгрунтування своїх
вимог зазначав,  що він є власником 1/2
частини будинковолодіння,  розташованого
на присадибній земельній ділянці АДРЕСА_2. В 1995 році з цієї земельної ділянки
він виділив дочці ОСОБА_3 0, 12га земельної ділянки для зведення житлового
будинку. Протягом 1996-2001 років він за власні кошти зі своїх матеріалів на
виділеній земельній ділянці побудував житловий будинок з надвірними будівлями і
зареєстрував його АДРЕСА_1. Перед початком будівництва між ним та дочкою була
досягнута домовленість про здійснення обміну будинками по завершенню
будівництва нового будинку,  однак на
даний час з вини відповідачів обмін не відбувається. Спірний будинок
зареєстрований за дочкою. Вважаючи себе власником будинку на підставі  ст.
331 ЦК України
просив задовольнити позов.

Під час
розгляду справи доповнив позов вимогою про визнання недійсним свідоцтва про
право власності на дане домоволодіння на ім'я дочки ОСОБА_3,  посилаючись на те,  що він є власником вказаного домоволодіння.

Рішенням
Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 6 грудня 2006 року позов
задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності
на домоволодіння АДРЕСА_1 виданого

Головуючий
у першій інстанції - Худик М. П.                                        Справа
№ 22ц- 277

Доповідач
- Карпусь С. А.                                                                         Категорія
№ 5

на підставі
рішення виконавчого комітету Довжоцької сільської ради №122 від 5.10.2001 року.
Визнано право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 на будинковолодіння
АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає рішення суду незаконним,  просить його скасувати і ухвалити нове про
відмову в позові,  посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права,  невідповідність висновків суду фактичним
обставинам.  Суд не врахував вимоги  ст.  16
Закону України „Про власність" та
ст.  60 СК України ( на час
виникнення спірних правовідносин
ст.  ст.  22, 28 КЗпІІІС України). Спірний будинок
будувався під час шлюбу з ОСОБА_3 спільною працею та коштами,  а ОСОБА_1 лише надавав допомогу в цьому разом
з його батьками. Останньому було відомо,
що в 2001 році будинок прийнятий в експлуатацію та ОСОБА_3 отримала
свідоцтво про право власності на нього,
вони прописалися в будинку і стали проживати. Однак позивач не
заперечував проти цього і не вважав,  що
його право як власника порушено,  а
звернувся до суду лише в 2006 році після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 Сам позивач
залишився власником будинковолодіння АДРЕСА_2. Суд на ці обставини уваги не
звернув і безпідставно частково задовольнив позов.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу і просив
задовольнити.

ОСОБА_1
та ОСОБА_3 заперечували проти доводів апеляційної скарги,  посилаючись на законність та обгрунтованість
судового рішення.

Судова
колегія вважає,  що апеляційна скарга
підлягає задоволенню,  а рішення суду
-скасуванню з таких мотивів.

Відповідно
до  ст.
309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин,  що мають значення для справи,  які суд вважав встановленими та
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Частиною
1  ст.
60 ЦПК України передбачено,  що
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на даний
будинок на ім'я ОСОБА_3,  суд виходив з
того,  що позивач разом з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 спільними коштами та спільною працею збудували даний будинок для
спільних потреб і він є їх спільною сумісною власністю.

Проте з
такими висновками погодитись не можна,
оскільки вони суперечать матеріалам справи.

Згідно  ст.  22
Кодексу про шлюб та сім'ю України,  яка
діяла на час виникнення спірних правовідносин,
майно,  нажите подружжям за час
шлюбу,  є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,  користування і розпорядження цим майном.

Встановлено,  що ОСОБА_1 належить на праві власності 1А
частина житлового будинку з надвірними будівлями,  розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_2.
15 жовтня 1994 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одружилися і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народилася дитина,  що підтверджується
поясненнями сторін.

Згідно
рішення ІІІ сесії Довжоцької сільської ради ХХП скликання від 9 червня 1995
року № 38 задоволено заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та виділено ОСОБА_3 0, 12 га земельної
ділянки з присадибної земельної ділянки ОСОБА_1,  а рішенням виконкому Довжоцької сільської
ради від 29 серпня 1995 року дозволено ОСОБА_3 будівництво житлового будинку на
цій присадибній ділянці. Будівництво житлового будинку велось з липня 1995 по
вересень 2001 року. З березня по жовтень 2001 року було проведено газифікацію
будинку,  договір на проведення якої
укладався між ВАТ „Хмельницьке БМУ по газифікації" та ОСОБА_3,  саме остання прийняла дану роботу та
звернулась з заявою до директора Кам'янець-Подільської філії ВАТ
„Хмельницькгаз" про прийняття газопроводу на баланс Кам'янець-Подільської
філії ВАТ „Хмельницькгаз". 18 вересня 2001 року будинок був закінчений
будівництвом та прийнятий в експлуатацію в присутності забудовника ОСОБА_3
компетентною комісією,  акт якої
затверджений рішенням виконкому №  122
від 5

листопада 2001 року,  а 22 листопада 2001 року їй видано свідоцтво про право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1. Після
чого відповідачі прописались
в даному будинку. 16 лютого
2006 року вони припинили шлюбні відносини.

Як
з'ясовано судом,  позивач має у власності
частину житлового будинку,  в якому після
одруження разом з ним проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і вели будівництво нового
будинку. їхні батьки працею та коштами допомагали у будівництві жилого будинку.
Ці обставини,  що позивач надавав
відповідачам допомогу у будівництві будинку за взаємною згодою між ними не є
достатньою підставою вважати їх як домовленість про створення спільної сумісної
власності на спірний будинок. Інших доказів на підтвердження того,  що між сторонами існувала така домовленість
позивач не надав.

Наведені
обставини спростовують твердження позивача,
що спірний будинок будувався для нього особисто та висновки суду про
те,  що його участь у будівництві даного
будинку створила для нього право власності на будинок разом з відповідачами.

Враховуючи
наведене та оцінюючи докази в їх сукупності,
судова колегія вважає,  що будинок
АДРЕСА_1 збудований ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час перебування в зареєстрованому
шлюбі і належить їм на праві спільної сумісної власності. Тому в задоволенні
позову позивачу слід відмовити.

Як
вбачається з матеріалів справи,  позивач
та його дружина є особами похилого віку,
страждають на тяжкі хвороби,  тому
суд у відповідності з ч.3  ст.  82 ЦПК України вважає можливим звільнити
позивача від сплати судового збору на користь держави.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  313,  316,
319 ЦПК України,  судова колегія

вирішила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 6 грудня 2006 року скасувати і
ухвалити нове рішення.

В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  виконавчого комітету Довжоцької сільської
ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок
та визнання права власності на нього відмовити.

Витрати по
оплаті судового збору покласти на державу.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного
Суду України.