Справа №22-3558/2007р.                   Головуючий в 1
інстанції Стасєєва Г.М.
5                                          Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Стельмах Н.С,

суддів
Звягінцевої О.М., Молчанова С.І.,

при секретарі
Семенченко С.С.,

розглянув у
відкритому судовому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за
позовом    ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_3  про  усунення
перешкод  в  користуванні квартирою,   виселенні і відшкодування моральної шкоди,
за зустріч6ним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, 3-і особи: Макіївська
міська рада, 5-та Макіївська нотаріальна контора, приватний нотаріус
Макіївського нотаріального округу, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва
про право на спадщину, визнання дійсним договору довічного утримання і права
власності на квартиру

встановив:

в
апеляційній скарзі ОСОБА_4 оспорює обгрунтованість судового рішення, яким
відмовлено в задоволенні його позову, і ставить питання про його скасування та
ухвалення нового про задоволення його з ОСОБА_3 позову і відмову в задоволенні
позову ОСОБА_5, оскільки вважає, що суд незаконно перешкодив їм в поданні
додаткових позовних заяв і тому не розглянув всі їх вимоги.

Крім
того, він вважає, що суд належним чином не перевірив підстави позову про
визнання заповіту недійсним за станом здоров'я спадкодавця та з підстави
невідповідності вимогам закону.

В заяві
від 10 квітня 2007 р.
ОСОБА_6 приєдналася до апеляційної скарги ОСОБА_3 і просила
скасувати рішення суду, оскільки вона також живе в спірній квартирі разом з її
батьками Виковими, але суд не притягнув її до участі в розгляді справи.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та їх представник ОСОБА_7
підтримали доводи апеляційної скарги і просили про її задоволення, скасування судового
рішення з направленням справи на новий судовий розгляд, а ОСОБА_1 заперечував
проти доводів скарги, просив її відхилити і залишити судове рішення без зміни.

Судом
першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні обставини.

2 червня
2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод
в користуванні квартирою, що належить йому на праві власності в порядку спадку
та виселення відповідачки з цієї квартири.

Він
зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його родич ОСОБА_8, який залишив на його ім'я
заповіт на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачка
перешкоджає йому в користуванні його власністю, оскільки переобладнала вхід до
квартири, з'єднала із своєю і користується нею на свій розсуд.

Тому позивач
просив виселити відповідачку з спірної квартири.

В
додатковій позовній заяві від 25.07.03 р. (а.с. 12) ОСОБА_1 просив суд стягнути
з відповідачки на його користь у відшкодування моральної шкоди, завданої
вказаними незаконними діями 6000 грн.

Він же в
додатковій позовній заяві від 21.01.2004 р. (а.с. 45-47) просив суд ухвалити
рішення, яким зобов'язати відповідачів привести спірну квартиру у первісний
вигляд без переобладнань входу, які вони зробили, а в судовому засіданні
(а.с.323) просив виселити з квартири також і ОСОБА_3

15
вересня 2003 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1
(а.с. 13-14), а в липні 2003 р. з додатковим позовом (а.с.75), в яких
зазначали, що з 1994 року вони здійснювали догляд за ОСОБА_8, який був одинокою
хворою людиною та їх сусідом, з яким вони фактично уклали договір довічного
утримання.

За його
дорученням вони приватизували спірну квартиру, і своїм заповітом від 22 березня
2000 року він заповідав все своє майно в разі смерті ОСОБА_3

Після
смерті ОСОБА_8 їм стало відомо, що 6 травня 2000 року за тиждень до його смерті
було складено інший заповіт на ім'я ОСОБА_1

Оскільки
ОСОБА_8 6 травня 2000 року знаходився у вкрай важкому стані здоров'я і не міг
керувати своїми діями, то вони просили суд визнати заповіт від 6 травня 2000
року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ОСОБА_1 недійсними,
визнати дійсним договір довічного утримання між ними та ОСОБА_8 з 1994 року,
визнати за ними право приватної власності на спірну квартиру.

В січні
2004 року вони звернулися до суду з додатковим позовом (а.с.38), в якому
просили суд ухвалити також рішення про стягнення на їх користь з ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди, спричиненої його незаконними діями, 10000 грн.

В
судовому засіданні 24 березня 2006 року представником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9
подано додаткову позовну заяву (а.с.252), в прийнятті якої суд відмовив, але
ухвалою від 24 березня 2006 року прийняв відмову ОСОБА_3 та ОСОБА_3 від позову
в частині відшкодування моральної шкоди (а.с.254).

Рішенням
Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 13 листопада 2006
року та додатковим рішенням цього ж суду від 23 лютого 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено частково, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 виселено із спірної квартири, визнано
неправомірними їх дії з переобладнання квартири і зобов'язано переобладнати її
в первісний стан, стягнуто з них на користь ОСОБА_1 по 1000 грн. у
відшкодування моральної шкоди та 4,25 грн., 250 грн. і 442,50 грн. судових
витрат.

В
задоволенні позову ОСОБА_3,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на
спадщину, а також дійсним договору довічного утримання відмовлено.

Апеляційний
суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з направленням справи на
новий судовий розгляд з, наступних підстав.

Відповідно
до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим,
ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно
із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 1 постанови
„Про судове рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року, рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із
загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим
вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно
до вимог ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду
справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитися від позову.

Згідно
із ст. 311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи
на новий розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не
міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

При
розгляді цієї справи (а.с. 252) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилися від позову про
визнання дійсним договору довічного утримання та відшкодування моральної шкоди
і доповнили вимоги про визнання заповіту недійсним з підстави невідповідності
його вимогам закону, оскільки нотаріус при відсутності у ОСОБА_8 на час
складання другого заповіту паспорта, не встановив належним чином особу тієї
людини, якак підписала заповіт.

Суд
відмовив у прийнятті заяви, якою уточнювалися позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_3, не розглянувши взагалі вимоги щодо визнання недійсним заповіту з
підстави його невідповідності вимогам закону.

Крім
того, суд закрив провадження в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди (а.с.254), але в справі відсутні відповідні заяви
вказаних сторін про відмову від позову у визначеній частині.

Згідно
із ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм
процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких
обставин, рішення, додаткове рішення і ухвала суду від 24 березня 2006 року
підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Апеляційний
суд звертає також увагу суду першої інстанції на те, що при вирішенні позову
ОСОБА_1 про виселення відповідачів з спірної квартири, суду для встановлення
кола учасників по справі необхідно перевірити, чи дійсно в

ній живе донька
відповідачів ОСОБА_6 і вирішити питання щодо притягнення її до участі в
розгляді справи.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 314
ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

апеляційну
скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3 задовольнити, рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 13 листопада 2006 року та додаткове рішення
Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 23 лютого 2007
року, ухвалу того ж суду від 24 березня 2006 року СКАСУВАТИ, справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.