Справа № 22-771/2007 p.                                                     Головуючий
Категорія - цивільна                                                              Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2007 року                                                                                                    м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді    КОРЕНЬКОВОЇ З.Д.

суддів:                    ЗАБОЛОТНОГО
В.М., ШАРАПОВОЇ О.Л.

при                        МЕХЕД Т.О.

секретарі:

За
участю:        ПОЗИВАЧА ОСОБА_1,
ПРЕДСТАВНИКА ВІДПОВІДАЧА БАРБАРОВА О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ВАТ „Щорський електромеханічний
завод" на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 06
березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „ЩОРСЬКИЙ
ЕЛЕКТРОМЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" про визнання права власності на автомобіль та
напівпричеп, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у
якому просив визнати за ним право власності на автомобіль ЗІЛ-441510, державний
номерний знак НОМЕР_1 та напівпричеп до нього НОМЕР_2, державний номерний знак
НОМЕР_3. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вказану техніку він отримав у
відповідача в листопаді 2000 року в рахунок погашення заборгованості по
заробітній платі. З листопада 2005 року відповідач безпідставно утримує даний
автомобіль та напівпричеп на території підприємства. В ході розгляду справи
ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги та просив витребувати вказані транспортні
засоби у відповідача та зобов'язати відповідача не чинити перешкод в
користуванні зазначеним майном.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 задоволено частково,
за позивачем визнано право власності на вказаний автомобіль та напівпричепа,
ВАТ „Щорський електромеханічний завод" зобов'язано зняти вказані
транспортні засоби з реєстрації в органах МРЕО ДАІ та повернути їх ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ВАТ „Щорський електромеханічний
завод" просить рішення суду першої інстанції скасувати на ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апелянта полягають в
тому, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми матеріального
та процесуального права. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин щодо
транспортних  засобів   підлягає
державній  реєстрації,   а
відповідно   і   право

2

власності у позивача на вказану техніку виникає лише з
моменту такої реєстрації. А тому посилання суду першої інстанції на вимоги ст.
655 ЦК України
є безпідставними. Крім того, рішення суду першої інстанції суперечить вимогам
ст. 267 ЦК України,
оскільки право позивача на звернення до суду виникло ще в листопаді 2000 року.
На час розгляду справи судом сплинув строк позовної давності, що є підставою
для відмови у задоволенні позовних вимог. Невірно суд першої інстанції також
послався на норми ст. 344 ЦК
України, оскільки вказана норма набула чинності лише з 01 січня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду,
перевіривши доводи скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає
або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець
приймає або зобов'язується прийняти і сплатити за нього певну грошову суму.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що між сторонами фактично відбувся договір
купівлі-продажу транспортного засобу. Дані обставини підтверджуються накладною
№ 163 від 06.11.2000 року, згідно з якою позивачу був переданий автомобіль та
напівпричин, а із заробітної плати ОСОБА_1 була утримана вартість вказаної
техніки. Одночасно позивачу були передані і документи на вказані транспортні
засоби. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний
транспортний засіб не перебував на балансі ВАТ „Щорський електромеханічний
завод", оскільки протягом 2000 - 2005 років за нього товариство не сплачувало
податок з власників транспортних засобів. В ході апеляційного розгляду апелянт
підтвердив, що вказаний транспортний засіб знову був поставлений на баланс
товариства починаючи з 2006 року.

Доводи апелянта про те, що позивачем пропущений строк
звернення до суду є безпідставними, оскільки про порушення свого права останній
дізнався лише в листопаді 2005 року. Такий висновок ґрунтується на матеріалах
справи та вимогах законодавства, а доводи апелянта в цій частині не можуть бути
враховані, оскільки це довільне тлумачення зазначеної норми.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не
врахував вимоги ст. 23 Закону України „Про оплату праці", яка регулює
форми виплати заробітної плати; постанови КМУ № 1388 від 07.09.98 року „Про
затвердження правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а
також самохіднх машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок" , яка
регламентує строк державної реєстрації транспортних засобів; невірно послався
на норми ст. 344 ЦК України
не спростовують правильність судового рішення та не є підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись
ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

3

Апеляційну   скаргу
ВАТ   „ЩОРСЬКИЙ   ЕЛЕКТРОМЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" -відхилити.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області
від 06 березня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.