Справа № 22ц-4980/07                                         Головуючий 1
інстанції - Бондаренко В.М.
- 19                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

10 вересня 2007
року Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
судді: - Болтунової Л.М.

суддів:
- Пищиди M.M.,
Козлова С. П.

при
секретарі:        - Сидоренко А.С.

розглянувши у
відкритому судовому засідання в м.
Дніпропетровську справу по апеляційній

скарзі
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на

виробництві та
професійних захворювань України в м.
Павлограді Дніпропетровської області на

рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня
2007 року за

позовом ОСОБА_1
до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування  від нещасних
випадків  на виробництві  та професійних  захворювань
України в м.  Павлограді
Дніпропетровської області про стягнення недоплаченої страхової виплати
одноразової допомоги,  -

встановила:

У березні 2007 року позивач звернувся до суду і просив ухвалити
рішення,  яким  стягнути з

відповідача на свою користь 116181, 0 грн. В обгрунтування своїх вимог
вказував нате,  що з 1993р.

по2006р. він працював на
підприємствах вугільної промисловості,
де під час роботи отримав у 2000

році травму та професійні захворювання.

Відповідно
до висновку МСЕК від 10.10.2006 року йому встановлено первинно-повторно 65%
втрати професійної працездатності,  з
яких 15% вперше по травмі та 50% по профзахворюванню. Оскільки відповідач
відмовляється виплатити йому одноразову допомогу в повному обсязі,  він просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням
Павлоградського   міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 квітня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

В
апеляційній скарзі ВВД ФССНВУ в м Павлограда ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового рішення суду про відмову в задоволенні
позову,  оскільки воно не грунтується на
вимогах закону .

Вивчивши
матеріали справи,  законність та
обґрунтованість рішення суду,  колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  позивач
працював з 1993р. по 2006р. на підприємствах вугільної промисловості,  де був травмований та отримав професійні
захворювання.

Згідно
висновку МСЕК від 10.10.2006 року йому встановлено первинно-повторно 65% втрати
професійної працездатності,  з яких 15%
вперше по травмі від 02.07.2000 року та 50% по профзахворюванню.

Постановою
ВВД ФССНВУ в м.  Павлограді № 1882 від
13.10.2006 року йому була нарахована страхова виплата одноразової допомоги в
розмірі 136021, 00 грн. та обмежено до виплати 19840, 0 грн.,  що не перевищує чотирикратного розміру
граничної суми заробітної плати,  з якої справляються
внески до Фонду.

Задовольняючи
вимоги позивача,  суд посилався на
те,  що Закон України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання ,
які спричинили    втрату працездатності,
"    у зв'язку з повторним

встановленням
МСЕК вищого ступеню втрати стійкої профпрацездатності не передбачає можливості
обмеження суми одноразової допомоги чотирикратним розміром граничної суми
заробітної плати.

Однак,  з таким висновком колегія суддів не
погоджується,  оскільки він суперечить
вимогам закону.

Абзац 1
ч.2  ст. 34 Закону визначає порядок
визначення суми одноразової страхової допомоги потерпілому при стійкій втраті
працездатності унаслідок нещасного випадку чи професійного захворювання. При
цьому встановлено обмеження,  що розмір
одноразової виплати не може перевищувати чотирикратного розміру страхової суми
заробітної плати (доходу),  з якої
справляються внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків.
Розмір граничної суми заробітної плати (доходу) щорічно визначається Верховною
Радою України при затвердженні Державного бюджету.

Абзац 2
ч.2  ст.
34 Закону не є спеціальною нормою стосовно абзацу 1 цієї частини,  а тому в даному випадку не застосовується
правило про відміну дії загальної норми спеціальною.

Норма абзацу 2 ч.2  ст.  34 Закону не встановлює новий розмір і нові
правила визначення

розміру одноразової допомоги,  а лише
порядок перерахунку вже раніше визначеного розміру. Тобто

абз.2 ч.2  ст.  34 Закону не встановлює іншого порядку
визначення розміру допомоги,  а лише
порядок

його перерахунку при зміні ступеня непрацездатності. Тому обмеження
граничного розміру

одноразової страхової виплати встановлене абз.1 ч.2  ст.  34
Закону,  повинно застосовуватися і при

перерахунку розмірі допомоги.

Таким
чином,  висновок суду першої інстанції
про те,  що одноразова допомога позивачу
повинна бути виплачена відповідачем у повному обсязі заподіяної шкоди на
підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання ,  які спричинили втрату працездатності, "
не ґрунтується на вимогам законодавства

Оскільки
судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального права,  що призвело до неправильного вирішення
справи,  колегія суддів вважає,  що рішення слід скасувати та постановити нове
рішення про відмову в позові.

Керуючись  ст.
ст.  304,  314,
316,  319 ЦПК України,  колегія суддів , -

вирішила :

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Павлограді Дніпропетровської області
задовольнити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня
2007 року скасувати і в позові ОСОБА_1 відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців до Верховного Суду України з цього
часу.