Справа № 2-28 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

ЗО
травня 2007 року                        Кіцманський районний суд
Чернівецької області

у складі:
головуючої       -
судді Литвинюк І.М.

при
секретарі   -                           Цвіркун
І.В.

за участю:
представника позивача  - ОСОБА_7

та представників
відповідача -  ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Кіцмань справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_4, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2006
року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання
недійсним договору дарування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1
укладеного 08 травня 2003 року. Свої вимоги мотивує тим, що вказаний договір
укладений внаслідок помилки, оскільки вона була запевнена в тому, що укладає
договір довічного утримання, за яким відповідачі будуть зобов"язані
надавати медичну допомогу та інші види матеріального забезпечення. Посилається
на те, що до укладення договору між нею, її сином та дочкою ОСОБА_2 була
досягнута домовленість, що вони будуть доглядати її, а оскільки дочка виїхала
до своєї сім"ї в Грузію, то матеріальне забезпечення та постійний догляд
за нею повинен був здійснювати її син ОСОБА_4., взамін чого отримає у власність
Ѕ  житлового будинку. Нічого не
підозрюючи та повністю довіряючи сину, вона підписала оспорюваний договір.
Однак ОСОБА_4. пішов ще на таку хитрість як підписання договору його
неповнолітнім сином, хоча бажання подарувати Ѕ
житлового будинку внукові у неї ніколи не було. Крім того, після
підписання вказаного договору відношення сина до неї стало поганим, він не
забезпечує її продуктами харчування, необхідними ліками, разом зі своєю
сім"єю систематично влаштовують скандали, принижують та ображають її та
відповідачку ОСОБА_2, а тому просила визнати угоду недійсною.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні, будучи допитана як свідок, позов
визнала і пояснила, що перед підписанням договору дарування житлового будинку,
в березні 2003 року,
вона приїхала додому і мама їй сказала, що брат з сім"єю не має де жити, а
в хаті треба зробити ремонт. Поговоривши з братом, вони домовилися, що він
перейде жити до цієї хати і буде доглядати за мамою. Вона погодилася на
підписання договору дарування на них двох за умови, що брат буде доглядати
маму, однак він не виконав своєї обіцянки. Спочатку все було нормально, вона
зробила на брата доручення, щоб він отримував її пенсію,

оскільки він перекривав хату, робив ремонт. Однак пройшов рік, вона
дізналася про те, що брат мамі не допомагає, потім з"ясувалося, що це є
договір дарування без обходження, а тому просить визнати його недійсним.

Допитаний в судовому засіданні як свідок відповідач ОСОБА_3, заперечуючи
проти позову, пояснив, що проживає в АДРЕСА_1, на даний час після приїзду тітки ОСОБА_2 він перейшов
проживати до батьків. Коли укладався договір дарування житлового будинку,
оскільки у баби боліли ноги, додому привезли нотаріуса, баба читала договір,
потім нотаріус зачитувала договір. Бабка згідна була на укладення саме цього
договору і ніяких зобов'язань за договором на нього не покладалось. Бабка
приходила до школи на свята -
Новий рік, свято останнього дзвоника -
і всім розповідала, що дарує йому хату, а тому про це знали всі: вчителі,
однокласники. Після укладення договору він з батьками перевіз в будинок меблі,
стіл, телевізор, музичний центр, там знаходиться його одяг; він прибирав у
будинку, на городі закладав картоплю, сапав. В хаті не було газу, було дуже
холодно і вони на деякий час забирали бабку до себе на квартиру. Потім приїхала
тітка ОСОБА_2, яка захотіла взяти документи на хату, щоб закласти будинок і
отримати гроші, вони їй документи не дали і сказали, що хату закладати не
будуть.

Ухвалою Кіцманського районного суду від 22 травня 2007
року до участі у справі як правонаступника після смерті позивачки ОСОБА_8
допущььено ОСОБА_1., яка
повністю підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, наведених в позовній
заяві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази по справі, суд вважає,
що вимоги позивачки не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 243
Цивільного кодексу України, який діяв на момент укладення угоди, за
договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у
власність і він вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Судом встановлено, що 08
травня 2003 року
укладено договір дарування, за яким ОСОБА_8 подарувала в рівних долях своїй
дочці ОСОБА_2 та неповнолітньому онукові ОСОБА_3, житловий будинок з
господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 Чернівецької області.
Договір дарування був укладений державним нотаріусом Кіцманської державної
нотаріальної контори і зареєстровано в реєстрі за № 1633.

Також встановлено, що відповідачі після укладення договору дарування одразу
зареєстрували будинок на своє ім"я в Кіцманському районному бюро технічної
інвентаризації, прописані та проживають в спірному житловому будинку, батьки
відповідача ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина в спірному будинку
здійснювали ремонтні та будівельні роботи, газифікували будинок, завезли меблі
та інше майно, що свідчить про фактичну передачу майна та реальність договору.

Вищенаведене підтверджується договором дарування будинку від 08 травня 2003
року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 липня
2003 року, поясненнями сторін, допитаних як свідків, показаннями свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови № 3 від 28 квітня 1978 року "Про
судову практику в справах про визнання угод недійсними" угода може бути
визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими

законом. Тому у кожній
справі про визнання угоди
недійсною суд повинен
встановлювати наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди
недійсною і встановлення певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 56
ЦК України (в редакції 1963
року), якою обґрунтовувались позовні вимоги, - угода може бути визнана судом недійсною, як укладена
внаслідок помилки, що має істотне значення, за позовом сторони, що діяла під
впливом помилки.

Під помилкою, як вказано у п. 11
вищевказаної постанови, у даному випадку слід розуміти таке неправильне
сприйняття стороною суб'єкта, предмета, або інших істотних умов угоди, що
вплинуло на її волевиявлення і через відсутність якої по обставинах справи
можна вважати, що угода не була укладена.

В судовому засіданні встановлено, що за ініціативою позивачки і саме на
укладення договору дарування було взаємне волевиявлення сторін, згідно якого
позивачка передала, а відповідачі прийняли в дар житловий АДРЕСА_1, що належав
позивачці на праві власності, зареєструвавши на нього право власності.

Так, свідок ОСОБА_12. суду пояснила, що позивачка ОСОБА_8 завжди казала, що
любить внука і що „перепише" хату на нього і дочку, щоб вони мали
пам"ять і без всяких зобов'язань.

З показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 видно, що вони проводили ремонтні
роботи в спірному будинку і ОСОБА_8 говорила, що будинок подарувала внукові,
щоб він мав де жити, а другу половину -
дочці. Внука вона дуже любила, про догляд вона нічого не говорила. Між
позивачкою, невісткою та сином стосунки були нормальні, разраховувався за
проведену роботу ОСОБА_4.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_11, який проводив газифікацію будинку
по АДРЕСА_1, ОСОБА_8 говорила, що хату вона дарує молодшому внукові, він буде
тут жити, і як би не її син, то ніякого газу б не було. Замовляв роботи та
розраховувався за них ОСОБА_4..

Показання вказаних свідків в судовому засіданні свідчать про те, що
волевиявлення ОСОБА_8 було спрямоване на безоплатне відчудження квартири саме
на користь внука та дочки, позивачка не помилялась відносно суті договору,
складеного з відповідачами, усвідомлювала який договір укладає, неодноразово
говорила про це знайомим, сусідам, що підтвердили допитані в судовому засіданні
свідки.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_8 чітко вказала, що подарувала будинок
внуку та дочці і знала, що підписує договір дарування. Зміст договору їй
зачитувала нотаріус. Крім того, свідки ОСОБА_1. та ОСОБА_2 пояснили, що в 2003 році потреби доглядати за ОСОБА_8 не було, вона сама себе
обходила і тільки в тому році з"явилась потреба у мами, щоб за нею
доглядали. Посилання позивачки на те, що син зобов'язувався її доглядати, однак
не виконав обіцянки, не може бути підставою для визнання угоди недійсною,
оскільки обдарованим є неповнолітній ОСОБА_3, крім того, умовами договору
дарування таке зобов'язання не передбачалось.

Отже, позивачка не надала суду належних доказів про те, що при укладенні
договору дарування вона діяла внаслідок помилки, таких доказів не здобуто і судом.
Навпаки, з показань свідка ОСОБА_13 -
нотаріуса, яка посвідчувала

вказаний договір, видно, що вона була запрошена в будинок, де проживала
ОСОБА_8 і позивачка їй сказала, що хоче переписати на онука половину житлового
будинку, що належить їй на праві власності, а другу половину - на дочку. На той
момент їй було запропоновано посвідчити заповіт, договір дарування чи договір
довічного утримання. Однак договір довічного утримання неможливо було укласти,
оскільки, по-перше, онук був неповнолітнім, а вона наполягала, що половина
будинку повинна належати тільки онукові, а по-друге, дочки на той момент поряд
з позивачкою не було. Крім того, нотаріус пояснила, що неодноразово приїздила
до позивачки додому і ОСОБА_8 наполягала на тому, щоб будинок не в майбутньому,
а вже належав внукові, хоча їй роз'яснювались всі можливі варіанти договорів.
Вона читала договір, під час посвідчення договору їй роз'яснювались наслідки
укладення даної угоди, вона все розуміла, однак наполягала саме на укладенні
договору дарування.

Таким чином, посилання позивачки на те, що договір дарування був вчинений
внаслідок помилки, а також твердження ОСОБА_1. та ОСОБА_2 про відсутність у позивачки ОСОБА_8
волевиявлення на відчуження половини будинку ОСОБА_3, спростовуються
вищезазначеними доказами, оскільки угода укладена за волевиявленням позивачки,
це волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. А тому суд
вважає, що доводи позивачки щодо укладення нею спірної угоди внаслідок помилки
є безпідставними.

На підставі наведеного, ст.ст. 56,
243 ЦК України (в редакції 1963
року), ст.ст. 203,
209, 229, 321, 334 ЦК України, п.п. 2,
11 постанови N 3 Пленуму
Верховного Суду України від 28
квітня 1978 р.
"Про судову практику в справах про визнання угод недійсними",
керуючись ст.ст. 10, 11,
15, 60, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
визнання недійсним договору дарування житлового АДРЕСА_1, засвідченого 08 травня 2003 року, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана протягом 20-ти днів після подання заяви, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом 10 днів з дня його
проголошення, а апеляційна скарга -
протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Чернівецької
області через Кіцманський районний суд.