РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
червня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді Іващенко В.В. Суддів Летягіної О. В.
Соловйова М. В. При секретарі Галіч Ю.Є

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі апеляційну скаргу прокурора
м.  Сімферополя на рішення Центрального
районного суду м.  Сімферополя від
05.11.2004р. в справі за позовом ОСОБА_1 до Сімферопольської міської ради про
визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

встановила:

Рішенням
Центрального районного суду м.
Сімферополя від 05.11.2004р.позов ОСОБА_1задоволено.

За нею
визнано право власності на самочинно збудовану двохповерхову прибудову літ.
„Е-1" загальною площею 88,  3 кв. м.
,  розташовану за адресою: АДРЕСА_1

В
апеляційної скарзі прокурор м.
Сімферополя ставить питання про скасування рішення суду з направленням
справи на новий розгляд до суду першої інстанції,  посилаючись на порушення норм матеріального і
процесуального права.

Зокрема,  прокурор вказує на те,  що відповідно до  ст. 36-1 Закону України „Про
прокуратуру" передбачено,  що
підставою представництва інтересів держави є порушення або загроза порушення
економічних,  політичних та інших
державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних і
юридичних осіб,  які здійснюються у
відносинах між ними або з державою.

Відповідно  ст.  35
Закону України „Про прокуратуру" прокурор може вступити до справи на
будь-якій стадії процесу,  якщо це потребує
захисту конституційних прав громадян,
інтересів держави та суспільства,
та зобов'язаний своєчасно прийняти передбачені законом заходи щодо
усунення порушень закону.

Прокурор
вважає,  що при розгляді справи суд
порушив вимоги  ст.  105 ЦПК України,  не замінив неналежного відповідача -
Сімферопольську міську раду - на належного - виконком Сімферопольської міської
ради,  оскільки саме він згідно зі  ст.  31
Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" вирішує питання
будівництва,  реконструкції жилих
будинків,  їх переобладнання,  прийняття в експлуатацію тощо.

Суд
неправильно застосував вимоги ч.5
ст.  376 ЦК України,  визнавши за позивачкою право власності на
самочинне збудовану двохповерхову прибудову за умовах,  що вона ніколи не мала права власності на
земельну ділянку,  на який її збудувала.
Крім того,  суд не залучив до участі у
справі власників і користувачів інших квартир у даному багатоквартирному
будинку,  хоча диспозиція ч.5  ст.
376 ЦК України
передбачає можливість визнання права власності на самочинне збудовану
прибудову,  якщо це не

порушує
прав інших осіб.

Справа №
22-ц-33352007р.    Головуючий в 1
інстанції: Лебідь О.Д.

Доповідач: Іващенко В.В.

Дослідивши матеріали справи,  колегія
суддів дійшла висновку про те,  що
апеляційна скарга прокурора м.
Сімферополя на рішення Центрального районного суду м.  Сімферополя від 05.11.2004р АР Крим підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позов,  суд виходив із того,  що квартира позивачки знаходиться у дворі
загального користування багатоквартирного будинку,  слід вона є користувачем земельної ділянки -
прибудинкової території - поряд з усіма мешканцями будинку,  тому за нею може бути визнано право власності
на самочинно збудовану двохповерхову прибудову літ. „Е-1" загальною площею
88,  3 кв. м. ,  розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Проте,  таких висновків суд дійшов з порушенням норм
матеріального й процесуального права.

Відповідно
до ч.3  ст.  376 ЦК
України,  на яку посилається
суд,  право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою,  яка здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці,  що не була відведена
для цієї мети,  за умови надання
земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже збудоване нерухоме
майно.

Відповідно
до ч.5  ст.  376 ЦК
України,  на яку також посилається
суд,  на вимогу власника (користувача)
земельної ділянка суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно,  яке самочинне збудованеша ній,  якщо це не порушує права інших осіб.

З матеріалів
справи вбачається,  що ОСОБА_1 самочинно
збудувала двохповерхову добудову на земельній ділянці,  яка ніколи їй не надавалась ні для
будівництва,  ні для будь якої іншої
мети.

Вона не є
власником або користувачеві земельної ділянки.

Крім
того,  численні скарги співмешканців
будинку свідчать про те,  що вони
вважають,  що самочинне будівництво
порушує їх права.

За таких
обставин до виниклих правовідносин суд застосував норми матеріального
права,  які не підлягають
застосуванню,  що іє підставою відповідно
до п.4 ч.1  ст.  309 ЦПК України,  для скасування судового рішення і ухвалення
нового рішення про відмову у позові.

Відмовляючи
у позові ОСОБА_1  колегія виходить із
того,  що згідно з ч.2  ст.
376 ЦК України
особа,  яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього.

З
матеріалів справи вбачається,  що не
заперечує позивачка,  що двохповерхову
прибудову літ. „Е-1" загальною площею 88,
3 кв. м. ,  розташовану за
адресою: АДРЕСА_1,  вона збудувала
самочинно.

Підстав,  передбачених ч.3,  5
ст.  37q ЦК України для
визнання за нею права власності на самочинне збудоване нерухоме майно немає.

Крім
того,  відповідно до  ст.  31
Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" питання будівництва,  реконструкції жилих будинків,  їх переобладнання,  прийняття в експлуатацію тощо вирішує
виконавчий комітет міської ради,  а не
рада.

Враховуючи,  що Сімферопольська міська рада не вирішує
питання про визнання права власності на об'єкти будівництва,  а позов заявлено саме до неї,  немає жодних правових підстав для задоволення
цього позову.

Керуючись  ст.   ст.
303,  304,  309,
314,  316    Цивільного процесуального Кодексу
України,  судова колегія

вирішила:

апеляційну
скаргу прокурора м.  Сімферополя
задовольнити частково.

Рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя від 05.11.2004р. скасувати,
ухвалити нове рішення,  яким у
задоволені позову ОСОБА_1 до Сімферопольської міської ради про визнання права
власності на самочинно збудоване нерухоме майно відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Справа №
22-ц-33352007р.    Головуючий в 1
інстанції: Лебідь О.Д.

Доповідач: Іващенко В.В.