АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД       ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-3199/2007                            Головуючий
в 1-й інстанції - Ткаченко Н.Ю.
- 19/21                                          Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2007
року    Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів -
Григорченка Е.І.,  Максюта Ж.І.

при секретарі -
Білоконь Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.  Тернівка Дніпропетровської області на рішення
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2006 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.  Тернівка
Дніпропетровської області про перерахунок щомісячних страхових виплат,  -

ВСТАНОВИЛА:

Відділення
виконавчої дирекції ФССНВВПЗ України в м.
Тернівка звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від
18.12.2006 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначеним
рішенням позовні вимогиОСОБА_1
задоволені частково.

З
відповідача на користь позивача стягнено 2237 грн. - недоплату по щомісячним
страховим виплатам за період з 01.03.2002 року по 30.09.2006 року. Суд
зобов'язав відповідача поводити позивачу виплату страхових сум у розмірі 1756,
88 грн. щомісячно,  починаючи з
01.10.2006 року відповідно до діючого законодавства з перерахуваннями згідно з
ч.2  СТ. 29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" / а. с.  27-31 /.

Як на
підстави апеляційної скарги відповідач посилався на те,  що рішення суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права / а. с.
32-33 /.

Задовольняючи
позовні вимогиОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того,  що позивач,
під час роботи на підприємствах вугільної промисловості в підземних та
шкідливих умовах,  отримав професійне захворювання
і за висновком МСЕК йому було встановлено втрату професійної працездатності та
призначені щомісячні страхові виплати.

Страхові
виплати були призначені позивачу відповідачем і ним же вони виплачувались.

Відповідно
до чинного законодавства,  відповідач,  в разі зростання у попередньому календарному
році середньої заробітної плати у галузях національної економіки з 1 березня
наступного року,  проводив перерахунок
призначеної страхової виплати.

Такий
перерахунок відповідач проводив на підставі постанов Правління Фонду "Про
перерахунок сум щомісячних страхових виплат потерпілим (членам їх
сімей)",  де Фондом встановлювались
відповідні коефіцієнти,  починаючи з 01.03.2001
року по 01.03.2006 року / а. с.  15-20
/,  які не відповідали тим коефіцієнтам,  що були встановлені Державним комітетом
статистики України / а. с.  14 /,  і якими повинен був керуватись відповідач
згідно з ч. 2  ст.  29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності".

Отже,  перерахунок страхових виплат відповідачем
позивачу був зроблений з порушення діючого законодавства України.

Дані
обставини підтверджуються і постановою Київського апеляційного господарського
суду від 14.06.2005 року - якою встановлено,
що перерахунок щомісячних виплат повинен проводитися Фондом за
коефіцієнтами встановленими Держкомстатом України,  відповідно до ч.2  ст. 29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності",  а не на підставі коефіцієнтів визначених

постановами
Правління Фонду,  які,  починаючи з 2001 року по 2006 рік,  визнані господарським судом недійсними.

Ухвалою
Вищого Адміністративного суду України від 06.09.2006 року ці ухвали Київського
апеляційного господарського суду залишені без змін / а. с.  8-13 /.

Виходячи
з вище наведеного суд першої інстанції перерахував розмір щомісячних страхових виплат
позивачу за спірний період із застосуванням коефіцієнтів визначених
Держкомстатом України /а. с.  14 /,  що передбачено ч. 2  ст.  29
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності" та
стягнув цю суму перерахунку з відповідача на користь позивача,  зобов'язавши відповідача проводити виплату страхових
сум у відповідності із зазначеним Законом.

Стягуючи
на користь позивача суму перерахунку страхових виплат,  за період з 2002 року по 2006 рік,  суд першої інстанції не застосував до вимог
позивача трьохрічний строк позовної давності виходячи із вимог  ст. 40 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" та з тієї обставини,  що своєчасно ці виплати позивач не отримав з
вини відповідача.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених позовних вимог,  колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити,  а рішення суду залишити без змін з наступних
підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
першої інстанції правильно встановив вище зазначені обставини справи та
відповідно до вимог  ст. 83 ЦК України
(1963р),   ст. 268 ЦК України (2004 p.),   ст.
ст. 28,  29,  34,  40
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності" -
ухвалив рішення по суті спору.

З'ясувавши
в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін,  обставини справи,  перевіривши доводи сторін та давши їм правову
оцінку,  суд постановив рішення,  що відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами,  а також поясненнями самих
сторін.

Порушень
матеріального чи процесуального закону,
які могли б потягнути за собою скасування рішення,  судом апеляційної інстанції не встановлено.

Приведені
в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки вони не спростовують правильність
рішення суду першої інстанції,  крім того
вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх
оцінці,  а також до особистого тлумачення
апелянтом норм права,  що суперечить
діючому законодавству.

Відповідно
ж до  ст.  212 ЦПК
України - виключне право оцінки доказів належить суду,  який має оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням,  що ґрунтується на
всебічному,  повному та об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,  керуючись законом.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтовані,  а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 308 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Тернівка Дніпропетровської області -
відхилити.

Рішення
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2006 року -
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.