РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 серпня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі: головуючого - судді Олексієнка М.М., суддів:
Снітка CO., Омельчука М.І., при секретарі судового засідання: Констянтинової
І.А.,

з участю:
відповідачки ОСОБА_2., представника органу опіки та піклування, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, орган опіки та піклування,
про відновлення порушеного права на спілкування з онукою, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від
10.10.2006 року

встановила:

У вересні 2005 року ОСОБА_1. звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2., в
якому просила поновити право на спілкування з онукою, визначити побачення з
дитиною за місцем проживання два рази на місяць в першу та третю п'ятницю з 19
години п'ятниці до 19 години неділі та встановити можливість двічі на рік
оздоровлювати її в санаторіях, курортах не тільки України, а й за межами.
Вимоги ґрунтувались на тому, що відповідачка перешкоджає їй, як рідній бабусі,
брати участь у вихованні онучки, спілкуватись з нею.

В процесі розгляду справи позивач доповнила позовні вимоги. Просила
дозволити спілкування з дитиною вісім днів підряд один раз на місяць за своїм
місцем проживання, тобто в м. Харкові, без присутності відповідачки (мами),
зобов'язати останню не чинити перешкоди в побаченнях, своєчасно оформляти
документи для вивозу онучки за кордон на лікування.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10
жовтня 2006 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 право на
спілкування з онукою - ОСОБА_4 2001 року народження. Визначено спосіб участі у
вихованні, шляхрм періодичних -двічі на місяць, побачень, проте не в м.
Харкові, а в м. Житомирі, надано право на оздоровлення дитини в літні місяці
один раз на рік. В решті позовні вимоги залишено без задоволення.

Справа № 22 - ц
/490                                                                   Головуючий
у 1 інстанції Котік T.C

Категорія
34                                                                                 Доповідач
- суддя Олексієнко М.М

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2. подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, допущених судом, просила його скасувати та ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову. На переконання скаржниці, позивачкою не
дотримано порядок досудового врегулювання спору. При розгляді справи суд взяв
за основу зміст, викладений в протоколі опікунської ради, хоча останній
прийнятий з порушенням чинного законодавства, а саме ст. 158 СК України. У суду
не було підстав вважати, що по швачці перешкоджали у спілкуванні з дитиною. Суд
безпідставно відхилив її прохання бути присутньою при зустрічах дитини з
бабусею. При вирішенні спору в цій частині, не враховано вік дитини, стан
здоров'я, чим порушені вимоги 4.2 ст.159 СК України.

Колегія суддів, керуючись ч.1 ст.303 ЦПК України, вислухавши доводи осіб,
які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої
інстанції, приходить до висновку про задоволення скарги частково.

Як свідчать зібрані та досліджені у справі докази, яким суд дав належну
оцінку, між сторонами виник спір щодо участі у вихованні та спілкуванні з
дитиною, якій відповідачка є мамою, а позивачка бабусею. Доводи відповідачки
про відсутність такого спору не відповідають дійсності.

Зокрема, як вірно зазначив суд, з посиланням на рішення опікунської ради
Фрунзенського району м. Харкова від 19.09.2005 року, покази свідка ОСОБА_5.,
лист органу опіку та піклування Житомирської міської ради від 01.11.2005 року,
відповідачка перешкоджала бабусі (позивачці) в спілкуванні з онукою, що змусило
останню звертатись за захистом своїх прав. Тому суд вірно, з посиланням на ст.
ст. 159, 257 СК України, ст.10 ЦПК України, поновив порушене право.

Не переконливі доводи скаржника й щодо обов'язковості досудового
врегулювання сімейного спору.

Виходячи зі змісту ст.19 СК України, звернення за захистом до органу опіки
та піклування перестало бути обов'язковою досудовою процедурою. Попереднє
звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та
піклування у випадках, передбачених СК, є правом, але не обов'язком учасника
сімейних відносин.

Місцевий суд, згідно зібраних та досліджених доказів, вірно визначив
способи участі позивачки у вихованні малолітньої онучки. Судом, як того вимагає
ч.2 ст.159 СК України, враховано вік дитини, її стан здоров'я.

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої
інстанції, з урахуванням обставин справи, мав би обумовити побачення з дичиною
присутністю іншої особи.

Згідно ч.2 ст.159 СК України в окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої
особи.

Як
свідчать наявні у справі докази, малолітня ОСОБА_4. має хворобливий стан
здоров'я, в тому числі психічні розлади, вона зовсім іще

мала
дитина, не часто бачиться
та спілкується з бабусею.
Між сторонами виникають
суттєві конфлікти стосовно лікування дитини, місця її перебування, про що
свідчить лист головного лікаря обласної дитячої інфекційної клінічної лікарні
(а.с.10), висновок органу дізнання Коминтерського РВ в Харківській області
(а.с.15-16). Представник органу опіки та піклування запевнив суд у доцільності
присутності відповідачки при зустрічах її доньки з бабусею. Аналогічна думка
висловлена і у висновку органу опіки та піклування Житомирської міської ради.
Тому, апеляційна інстанція, виходячи із зібраних доказів, вважає, що
присутність при зустрічах повинна бути не лише відповідачки (мами), а іншої
особи, призначеної органом опіки та піклування. Це у неможливість сварки між
сторонами, які негативно впливають на дитину. Компетентний представник лише
сприятиме нормальному спілкуванню бабусі з онучкою.

Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись п.1 ч.1
ст.30с) ЦП К України,
приходить до висновку, що судове рішення, в цій частині, підлягає зміні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 302, 303, 304, 307, п.3 ч.1 ст.
309, ст. ст. 313, 316, 317, 324, 325 ЦПК України колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду Житомирської  області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10
жовтня 2006 року змінити. Обумовити побачення ОСОБА_1 зі своєю онучкою - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і обов'язковою участю представника органу опіки та піклування та
ОСОБА_2.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців ърдя набрання
законної сили.