АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем    України

12 липня
2007 року                                                                                         м.
Суми

Колегія
суддів з розгляду цивільних справ в касаційному провадженні Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого -
Маслова В.О.,

суддів -              Білецького О.М.,

Дубровної В.В.,

Жмаки В.Г.,

Лузан Л.В.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

і за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та
відшкодування моральної шкоди

за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського районного суду Полтавської
області від 20 лютого 2003 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області
від 19 червня 2003 року,

встановила:

24
вересня 2001 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати
такими, що не відповідають дійсності та порочать його честь, гідність і ділову
репутацію як судді, викладені ОСОБА_2
у письмовій скарзі на ім'я начальника Полтавського обласного управління
юстиції, відомості про те що, він приймаючи участь у судовому засіданні у
якості позивача по спору з її чоловіком «промовляв нецензурні слова» та
«безпосередньо у судовому засіданні намагався образити адвоката», спростувати
їх витребувавши зазначену скаргу з Полтавського обласного управління юстиції і
долучивши її до матеріалів цивільної справи та стягнути на відшкодування
моральної шкоди 20000 грн.

У січні
2002 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом і посилаючись на те,
що вказані ОСОБА_1 у позовній заяві по даній справі твердження: «здавалося, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 зрозуміли, що ОСОБА_3 був не прав, образивши мене, завідомо
знаючи, що я, як суддя, не можу відповідати такими ж хамськими методами», -
принижують її честь та гідність, просила зобов'язати вказаного відповідача
прилюдно вибачитись перед нею та стягнути з нього на свою користь 20000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Миргородського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2003 року,
залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Полтавської області від 19 червня 2003 року, позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Справа
№33-ц-250  Категорія -14

Головуючий у 1-й
інстанції - Андрущенко-Луценко С.В.

Суддя-доповідач
в апеляційній інстанції - Чернов С.І.

Суддя-доповідач
- Білецький О.М.

Визнано
такими, що не відповідають дійсності,
порочать честь,  гідність і ділову
репутацію ОСОБА_1 відомості, викладені в скарзі ОСОБА_2 на ім'я начальника
Полтавського обласного управління юстиції від 25 вересня 2000 року, а саме, що
в судовому засіданні Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_1
„промовляв нецензурні слова" та „безпосередньо в судовому засіданні
намагався образити адвоката".

Спростовано
неправдиві відомості, викладені у вказаній скарзі ОСОБА_2 шляхом її відкликання
з Полтавського обласного управління юстиції.

Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн. на відшкодування завданої йому моральної
шкоди і 25 грн. 50 коп. на повернення державного мита.

У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 відмовлено.

В
обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому
просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції і передати
справу на новий розгляд до місцевого суду.

Колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково
задовольняючи позов ОСОБА_1 місцевий суд виходив з того, що у зазначеній ним
скарзі ОСОБА_2 поширила недостовірні відомості, які порочать честь, гідність і
ділову репутацію позивача та завдали йому немайнових втрат.

При цьому суд
послався як на ст.7 ЦК УРСР так
і на ст.440-1 ЦК УРСР.

Однак
такий висновок суду ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального
права.

Відповідно
до ст.ст.6, 31, 34 Закону України «Про статус суддів», ст.19 Закону УРСР «Про
судоустрій України» та Положення про Міністерство юстиції України і Положення
про...управління юстиції, затверджених, відповідно, Указом Президента України
№1396/97 від 30 грудня 1997 року та наказом міністра юстиції України № 36/5 від
30 серпня 2000 року (у редакціях які діяли на час звернення ОСОБА_2 зі скаргою
на ім'я начальника управління юстиції), судді зобов'язані не допускати вчинків
та будь-яких дій, що порочать звання судді. За порушення цих вимог суддя може
притягуватися до дисциплінарної відповідальності. Оскільки організаційне
забезпечення діяльності судів здійснювалось Міністерством юстиції України та
обласними управліннями юстиції, підставами для порушення дисциплінарного
провадження, зокрема, являлись відповідні подання органів Міністерства юстиції
України на місцях за наслідками перевірки заяв і повідомлень громадян.

За таких
умов звернення ОСОБА_2 із скаргою на поведінку ОСОБА_1 лише до начальника
Полтавського обласного управління юстиції, як до посадової особи, наділеної
повноваженнями щодо ініціювання питання застосування передбачених законом
санкцій до цього судді, не може розцінюватись як поширення відомостей у
розумінні ст.7 ЦК УРСР.

При
цьому судом не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі,
гідності та ділової репутації певної особи.

Висловлювання
ОСОБА_2, на які посилався ОСОБА_1,. не є образливими з точки зору
загальновизнаних правил співжиття та принципів моралі, а тому підстав для
відшкодування немайнової шкоди відповідно до ст.440-1 ЦК УРСР також не було.

Такий
висновок суду касаційної інстанції узгоджується з правовими позиціями,
викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року
№7 "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі,
гідності і ділової репутації громадян та організацій".

Суд апеляційної
інстанції названих порушень закону, допущених судом першої інстанції не усунув.

Враховуючи,    що
для    правильного вирішення спору
в межах заявленого позову  з'ясування
нових обставин не вимагається, судові рішення в частині задоволення позову
ОСОБА_1 слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні його вимог.

Суди
першої та апеляційної інстанції правильно визначили, що звернення ОСОБА_1 з
позовом до суду є реалізацією обраного ним способу захисту своїх прав,
адресоване компетентному органу, а тому викладення у позовній заяві певних
відомостей не можна вважати їх поширенням.

Крім
того, оспорювані ОСОБА_2 відомості не містять фактів, а є оціночними
судженнями, правдивість яких не підлягає доказуванню.

Відмова
у задоволенні зустрічних позовних вимог є законною та обгрунтованою і доводи
касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись п. 5
ч. 1 ст. 336, ст. ст. 341, 346
ЦПК України, колегія судців

вирішила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Миргородського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2003 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області від 19 червня 2003 року в частині вирішення позовних вимог
ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення.

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

В
частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду в даній справі залишити без змін.

Рішення
оскарженню не підлягає.