УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
лютого 2007 року                                                                                        м.  Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі
головуючої - судді Ніколової Б.Ю.,

суддів :
Ніколаєвої В.М. ,  Матковської Л.О..

при секретарі Доробалюк
Л.В.

з участю :

позивачки
ОСОБА_1 ,  її представника ОСОБА_2

представника
відповідача ОСОБА_3

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-311 за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 листопада
2006 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частини одного із
подружжя.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивачки,  її представника,  представника відповідача,  дослідивши доводи апеляційної скарги,  перевіривши матеріали справи,  судова колегія

встановила:

В червні
2006 року ОСОБА_1  звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_4  про визнання права
власності як одного з подружжя на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2
частину автомобіля ВАЗ 2111,  державний
НОМЕР_1.  В обґрунтування своїх вимог
вказувала,  що 19 жовтня 1980 року вони з
відповідачем зареєстрували шлюб,  який в
1995 році за рішенням суду було розірвано,
однак вони проживали однією сім'єю,
вели спільне господарство,  мали
спільний бюджет. В органах РАГС розірвання шлюбу було зареєстровано в 2002
році. Під час спільного проживання їм на праві приватної власності належала
двокімнатна квартира у м.  Борщові
Тернопільської області,  яку вони продали
в 1998 році,  а за отримані кошти
придбали зазначену квартиру в м.
Хмельницькому. Свідоцтво про право власності на цю квартиру оформили на
відповідача. В жовтні 1997 року придбали автомобіль ВАЗ-2111,  який також зареєстрований на останнього. Тому
просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1та 1/2
частину автомобіля ВАЗ 2111.

Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від 14 листопада 2006 року позов ОСОБА_1  задоволено. Постановлено визнати спільною
сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1та автомобіль марки ВАЗ-2111,  1980 року випуску,  державний НОМЕР_1.  Визнано за ОСОБА_1  право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1та на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ-2111,  1980 року випуску,  державний НОМЕР_1.  Стягнуто з ОСОБА_4  на користь ОСОБА_1  судові витрати в сумі 86 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_4  вважає
рішення суду незаконним,  просить
скасувати,  посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права,  невідповідність висновків суду фактичним обставинам.  На його думку,  суд не врахував,  що з

Головуючий
у першій інстанції - Логінова С. М.                                   Справа
№ 22ц- 311

Доповідач
- Ніколова Б.Ю.                                                                        Категорія
№ 34

1998 року вони з
позивачкою проживають окремо,  спільного
господарства не вели,  він проживав в м.  Хмельницькому,  що підтверджується відміткою в паспорті про
прописку та показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,  ОСОБА_8,
ОСОБА_9. Крім того,  суд не
застосував положення ч.2  ст.  72 СК щодо строку позовної давності.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом
вірно встановлені дійсні обставини,  дано
їм належну оцінку,  а його висновки про
доведеність позовних вимог позивачки узгоджуються з матеріалами справи,  відповідають закону.

Відповідно
до  ст.
44 КпШС України ( в редакції 1969 року) шлюб вважається припиненим з
моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно
ч.1  ст.
22 цього ж Кодексу майно,  нажите
подружжям за час шлюбу,  є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,  користування і розпорядження цим майном.

Судом
встановлено,  що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 19.10.1980 року. 12.09.1995 року шлюб між ними було
розірвано в судовому порядку,  проте вони
продовжували проживати однією сім'єю. В 1996 році після відчуження у м.  Борщові Тернопільської області двокімнатної
квартири переїхали проживати в господарство до матері позивачки в смт.  Наркевичі Волочиського району.

За
спільні кошти сторони придбали в 1998 році автомобіль ВАЗ-2111,  а в 1999 році -однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1,  право власності на які
оформили на ім'я відповідача.

19.07.2002
року за заявою позивачки було зареєстровано розлучення в органах запису актів
громадського стану.

Наведені
обставини підтверджуються матеріалами справи,
в тому числі копією рішення Борщівського районного суду від 12.09.1995
року,  свідоцтвом про розірвання шлюбу
від 19.07.2002 року,  копією свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу від 25.04.1998 року,  записами про прописку в паспорті
позивача,  копіями договорів
купівлі-продажу квартири від 17.03.1999 року та від 22.07.1998 року,  показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_7,  ОСОБА_6, ОСОБА_5.

За
наведених обставин,  оцінивши докази в їх
сукупності,  суд дійшов правильного
висновку,  що придбане сторонами майно -
автомобіль в 1998 році та квартира в 1999 році є їх спільною сумісною
власністю,  а тому підставно задовольнив
вимоги позивачки.

Доводи
апеляційної скарги не містять посилань на докази,  які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення
суду є законним і обґрунтованим,  підстав
в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313,  314,  315,
319 ЦПК України,  судова колегія

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 14 листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.