Справа 22ц-1077/2007 року            Головуючий 1-ї інстанції:
30                             Суддя -
доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
РІШЕННЯ

Іменем України

2007   року
червня місяця   18 дня судова
колегія   судової палати в цивільних

справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого:                                           Лисенка П.П.,

суддів:                                                    Данилової
О.О.,

Кутової
Т.З.,

при
секретарі:                                        Швейновій
І.В.,

за
участю: позивача ОСОБА_1,  його
представника ОСОБА_2 ,  відповідачів:
ОСОБА_3. ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,
їх представника ОСОБА_6та відповідачки ОСОБА_7

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3
та ОСОБА_8 на рішення   Заводського   районного
суду м.  Миколаєва     від
14 березня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5   про усунення перешкод в
користуванні  житловим приміщенням   шляхом виселення та позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_7,   ОСОБА_8,  ОСОБА_1,
товарної біржі

"Нерухомість
- Миколаїв" про стягнення грошей

ВСТАНОВИЛА:

В квітні
2003 року ОСОБА_3  звернувся з позовом до
ОСОБА_1,  ОСОБА_7 про визнання угоди
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1за 21 240 грн. дійсною,  посилаючись на те,  що сторони досягли всіх суттєвих умов
договору. В забезпечення виконання даної угоди на товарній біржі
"Нерухомість - Миколаїв" було укладено договір завдатку та передано
для ОСОБА_7 через працівника біржи ОСОБА_8 спочатку 2120 грн.,  а пізніше 11600 грн. Після цього ОСОБА_7передала ключі і
позивач з сім'єю вселився в квартиру. Проте
відповідачі відмовляються оформити угоду нотаріально.

В червні
2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3. ,  ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5  в якому зазначав,  що він є власником зазначеної квартири,  але в домовленостях щодо її продажу не
приймав участі,  на таке ОСОБА_7 не уповноважував
та грошей,  як завдатку,  не отримував. Посилаючись на те,  що позивач та його сім'я перешкоджає йому в
користуванні своєю власністю,  просив
визнати недійсними договори завдатку від 16 жовтня 2001 року та 12 листопада
2001 року та виселити ОСОБА_3. ,  ОСОБА_4
,  ОСОБА_5    із спірної квартири.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 3 лютого 2004 року в задоволенні позову ОСОБА_3.  про визнання договору купівлі-продажу
квартири дійсним відмовлено.

Зустрічний
позов ОСОБА_9  задоволено. Договори
завдатку,  укладені 16 жовтня 2001 року
та 12 листопада 2001 року між ОСОБА_3  та
ОСОБА_7.,  від імені якої діяла
ОСОБА_8.,    визнані недійсними.   На ОСОБА_7 покладено

обов'язок
повернутиОСОБА_3  отримані нею авансові суми
2120 грн. та 11600 грн.ОСОБА_3,
ОСОБА_4  ОСОБА_5  виселені із спірної квартири .

Ухвалою
апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2005 року,  яка ухвалою Верховного Суду України від 12
травня 2006 року залишена без змін,
зазначене рішення в частині задоволення зустрічного позову скасовано. В
цій частині справу  повернуто на новий
розгляд.

ОСОБА_3  13 вересня 2006 року пред'явив позов до
ОСОБА_7  ОСОБА_8.,  ОСОБА_1про стягнення авансу,  процентів за прострочення грошового
зобов'язання,  та збитків в зв'язку зі
знеціненням грошей,  посилаючись на
те,  що за домовленістю з ОСОБА_7. вони
мали укласти договір купівлі-продажу спірної квартири,  і в рахунок цього договору 16 жовтня 2001
року ним працівнику біржі ОСОБА_8 був переданий аванс 400 доларів СІЛА,  із яких вона 200 доларів передала
ОСОБА_7.,  а 100удоларів витратила на
погашення боргів за квартиру і 100 доларів залишила собі,  як плату за послуги. 12 листопада 2001 року
ОСОБА_10  передав ОСОБА_7. суму
еквівалентну 2000 доларів США
і тоді ж передав ОСОБА_8 900 доларів США.

Оскільки
договір купівлі -продажу не було укладено,
позивач просив стягнути з ОСОБА_7 суму еквівалентну 2200 доларам США,
що становить 11660 грн,
5783 грн. 36 коп. суми знецінення грошових коштів в зв'язку з інфляцією,  1778 грн. 15 коп. процентів за прострочення
виконання грошового зобов'язання,  а
всього 19221 грн. 51 коп.; з ОСОБА_8. суму еквівалентну 1100 доларам США ,  що складає 5830 грн.,  2891 грн. 68 коп.3нецінення грошових коштів в
зв'язку з інфляцією та 889 грн. 80 коп. процентів за прострочення грошового
зобов'язання,  а всього 9610 грн. 76 коп.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 14 березня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено. Виселено ОСОБА_3. ,  ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4  з квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги
ОСОБА_3.  задоволено частково.

На
користь ОСОБА_3.  стягнуто з ОСОБА_7
11660 грн. та судові витрати 505 грн,  а
всього 12165 грн.,  з ОСОБА_8. 5830 грн.
та судових витрат 505 грн.,  а всього
6335 грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3  просить
зазначене рішення суду змінити,  та його
позовні вимоги про стягнення грошей з відповідачок задовольнити в повному
обсязі та зазначити про виселення його з сім'єю з квартири після сплати
присуджених йому грошей,  посилаючись на
те,  що суд невірно застосував норми
матеріального права.

ОСОБА_8
в апеляційній скарзі просить рішення в частині стягнення з неї грошей скасувати
та відмовити в задоволенні цих позовних вимог,
посилаючись на безпідставне поновлення судом строку позовної давності.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення сторін,  дослідивши докази по справі,  судова колегія дійшла висновку про наявність
підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3.    та відхилення апеляційної скарги ОСОБА_8.

Як
вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом,  в жовтні 2001 року ОСОБА_3  домовився з ОСОБА_7. про укладення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. В рахунок майбутнього договору ОСОБА_3  16 жовтня 2001 року було передано працівнику
товарної біржі «Нерухомість - Миколаїв» ОСОБА_8 суму еквівалентну 400 доларам
США,  а 12 листопада 2001 року за
договором завдатку суму еквівалентну 2900 доларам США,  після чого сім'я ІНФОРМАЦІЯ_1вселилася в
зазначену квартиру. В свою чергу ОСОБА_8 передала ОСОБА_7. суму еквівалентну
2200 доларам США,  що складала 11600
грн.,  а сума еквівалентна 1100 доларам
США,  що складала 5830 грн. залишилася у
ОСОБА_8

Оскільки
договір купівлі-продажу квартири між сторонами не відбувся,  то грошова сума,  яку передано як плату за квартиру,  відповідно до положень  ст.
195 ЦК

України
(в редакції 1963 року) не є завдатком,  а
є авансовим внеском,  а тому згідно з
вимогами  ст.  469 ЦК
України (в редакції 1963 року ) підлягає поверненню особі за їх належністю.

За
такого,  суд дійшов вірного висновку про
те,  що ОСОБА_7та ОСОБА_8 зобов'язані повернути   безпідставно отримані грошові коштиОСОБА_3

Між
тим,  визначаючи розмір грошової
суми,  яка підлягає стягненню на користь
ОСОБА_3. ,  суд безпідставно вважав,  що спірні зобов'язання не є грошовими
зобов'язаннями,  та помилково не
застосував положення  ст.  214 ЦК
України (в редакції 1963 року) і не стягнув кошти в зв'язку з знеціненням
грошей та проценти за прострочення грошового зобов'язання.

Враховуючи,  що з вини відповідачів за цими позовними
вимогами не були своєчасно виконані зобов'язання щодо повернення грошей,  а районний суд не звернув на таке увагу і не
застосував норму матеріального права,
яка підлягає застосуванню,
рішення суду в частині стягнення грошових коштів слід змінити,  та стягнути на користь ОСОБА_3.  з ОСОБА_7 19221 грн. 51 коп.,  а з ОСОБА_8. 9610 грн. 76 коп.

При
цьому суд обґрунтовано поновив строк позовної давностіОСОБА_3 ,  оскільки на захист свого порушеного право він
звернувся до суду в квітні 2003 року і в зв'язку з відмовою йому в позові про
визнання угоди дійсною змінив спосіб захисту порушених прав,  пред'явивши дані позовні вимоги про стягнення
коштів. Тому суд дійшов вірного висновку,
що зазначені обставини є поважною причиною пропуску строку звернення до
суду саме з такими позовними вимогами.

Враховуючи
наведене,  доводи апеляційної скарги
ОСОБА_8. стосовно безпідставності поновлення судом строку  звернення до суду не заслуговують на увагу.

Вірними
також є висновки суду,  що проживання
сім'ї ІНФОРМАЦІЯ_1,  в зв'язку з не
укладенням договору купівлі-продажу спірної квартири є тимчасовим,  і їх проживання порушує права власника
квартири ОСОБА_1,  а тому суд
обґрунтовано з урахуванням вимог
ст.  48,  50 Закону України "Про право
власності" ухвалив про виселення ОСОБА_3. ,  ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4  зі спірної квартири.

Проте,  враховуючи,
що фактично сторона,  яка
ініціювала виселення,  є винною в
простроченні грошового зобов'язання,  а
також що сім'я ІНФОРМАЦІЯ_1іншого житла не має,
та виходячи з засад справедливості,
добросовісності та розумності,
передбачених п. 6  ст.  З ЦК України,
судова колегія,  на підставі  ст.
217 ЦПК України вважає за необхідне визначити строк виконання рішення в
частині виселення після виконання рішення в частині стягнення грошових коштів
на користь ОСОБА_3.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309 ЦПК України,  судова
колегія,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3.  - задовольнити,  а апеляційну скаргу ОСОБА_8. - відхилити.

Рішення    Заводського районного суду
м.  Миколаєва                   від 14 березня
2007

року  в частині стягнення грошових коштів  змінити.

Стягнути
на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_7 19221 грн. 51 коп. (дев'ятнадцять тисяч двісті
двадцять одну грн. 51 коп.),  з ОСОБА_8 -
9610 грн. 76 коп. (дев'ять тисяч шістьсот десять грн. 76 коп.).

Виселити
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1після виконання
цього рішення в частині стягнення грошей.

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення
може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі
двох місяців з дня набрання ним законної сили,
тобто з дня проголошення .