Справа № 22-578 /2007
рік                                 Головуючий
у І інстанції Трегубенко С.В.
41                                                                                       Доповідач
УХВАЛА

іменем України

03 липня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду  Донецької області у складі:

головуючого     Ігнатолі Т.Г.,

суддів                                       Кочегарової
Л.М., Козлова О.М.

при
секретарі   Лепеха А.С.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на х/г частку
земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Першотравневого
районного суду Донецької області від 14 травня 2007 року

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка
звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати за нею право
власності на 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
0,15га.

Разом з
позовною заявою позивачка звернулася до суду з заявою про забезпечення позову у
вигляді накладення арешту на дану земельну ділянку, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, загальною
площею 0,15га, та згідно державного акту на право власності на земельну
ділянку, належить ОСОБА_2, посилаючись на те, що якщо дана земельна ділянка
буде відчужена в найкоротший термін в зв'язку з розглядом позовної заяви, що
може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою
судді Першотравневого районного суду м. Маріуполя від 14 травня 2007 року була
задоволена заява позивачки про забезпечення позову.

Накладено
арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,15 га, яка,
згідно державного акту серії НОМЕР_1, належить ОСОБА_2, 1955 року народження, у
вигляді заборони відчуження.

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати,

посилаючись
на незаконність та необґрунтованість ухвали, яка, постановлена з порушенням
норм процесуального законодавства, а саме без урахування вимог ст.ст.
151,153,209 ЦПК України. Вказує, що позов було прийнято судом до провадження 15
травня 2007 року, а ухвалу суддя постановив 14 травня 2007 року. Позивачка
просила визнати за нею право на 1/2 частку земельної ділянки, але суддя наклав арешт
на всю земельну ділянку.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, які підтримали
апеляційну скаргу, заперечення позивачки, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно
до ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом. Про
вжиття заходів забезпечення позову ухвалу постановляє суд.

Згідно з
ч.4 ст. 151 ЦПК України, за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити
позов до подання позовної заяви тільки з метою запобігання порушенню права
інтелектуальної власності.

Як
роз'яснено в п.п.2,3,4,7,9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про
практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року №9, згідно з
п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати
шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві
і знаходяться у нього. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у
ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення
суду. Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову,
суди повинні виходити з того, що наведений у ч.1 ст.152 ЦПК України перелік
видів такого забезпечення не є вичерпним. Ухвала про забезпечення позову
постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК України, і повинна включати
мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя)
дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів
забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання
судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при
постановлені ухвали. Оскільки ухвала про забезпечення позову або про його
скасування не перешкоджає подальшому провадженню у справі, ця ухвала відповідно
до ч.1 ст.324 ЦПК України у касаційному порядку оскаржена бути не може.

З
матеріалів справи та з тексту самої ухвали від 14 травня 2007 року вбачається,
що заяву про забезпечення позову було розглянуто суддею, а не судом, до подачі
позовної заяви, в той же час в позовній заяві не йдеться мова про захист права
інтелектуальної власності.

Відповідно до
п.3 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до

суду   першої
інстанції,   якщо   останній
порушив   порядок,   встановлений   для
його вирішення.

На
підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд порушив, встановлений
процесуальним законом, порядок вжиття заходів забезпечення позову, а тому
ухвала суду підлягає скасуванню, а питання треба передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись
ст.ст.303,307,312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу
судді Першотравневого районного суду Донецької області від 14 травня 2007 року про
вжиття заходів забезпечення позову - скасувати.

Передати питання
на новий розгляд до суду першої інстанції Ухвала оскарженню не підлягає.