Справа
№22ц-1950, 2007р.                   Головуючий
№18                                       Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2007
року серпня місяця «16» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого -
Прокопчук Л.П. Суддів: Вадзінського П.О.,

Воронцової Л.П.
при секретарі - Жегуліній Л.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18
травня 2007 року по справі

за позовом

ОСОБА_1
до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4

про стягнення
річних та інфляційних виплат та визнання права власності,  -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_1  звернувся до суду з зазначеним
позовом,  посилаючись на те,  що відповідач за договором позики не повернув
йому до 05 квітня 2003 року 35 тис.
гривень.

Зазначене
дає йому законні підстави для звернення до суду з вимогою про стягнення 3%
річних та інфляційних виплат загальним розміром 13876 грн. 80 коп.

Маючи квартиру
на праві спільної сумісної власності,
відповідач не бажає продавати свою частку та виконувати договір
позики,  тому він просить перевести на
нього,  позивача,  права та обов'язки співвласника квартири
АДРЕСА_1

Рішенням
Суворовського районного суду м. Херсона від 18 травня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено.

Визнано
за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 у рахунок погашення
частини боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 у сумі 32 342 грн. 75 коп.3а договором
займу від 05 квітня 2002 року.

Залишок
боргу 22 281 грн. та судові витрати у сумі 138 грн. 77 коп. підлягає подальшому
стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Решта
частини вказаної квартири АДРЕСА_1 залишено у власності ОСОБА_3 - 1/4
частина,  ОСОБА_4 - 1/4 частина,  та ОСОБА_2 - 1/4 частина.

Стягнуто
додатково з ОСОБА_2 у дохід держави 84 грн. 05 коп. державного мита та ЗО грн.
на інформаційно-технічне забезпечення.

Не
погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу,  в якій просить
рішення суду скасувати,  а справу направити
на новий судовий розгляд,
зазначаючи,  що рішення суду не
відповідає вимогам закону та зібраним у справі доказам.

Заслухавши доповідача,  перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із
матеріалів справи вбачається і це встановлено судом,  що 05 квітня 2002 року між позивачем
ОСОБА_1  та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений договір позики на суму 35 тис.
гривень,  яку відповідач в
обумовлений договором строк - 05 квітня 2003 року - не повернув.

Задовольняючи
позовні вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних виплат,  суд першої інстанції виходив з вимог  ст.
214 ЦК України (в редакції 1963 року) та
ст.  265 ЦК України,  вірно визначивши суму,  яка підлягає задоволенню у розмірі 18 873
грн. 98 коп..

Тому
колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про незаконність
проведеного обрахунку,  як і не
погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність переведення на
позивача прав та обов'язків співвласника-боржника,  яким є відповідач ОСОБА_2,  відповідно до належної йому 1/4 частини
квартири АДРЕСА_1.

Суд
першої інстанції правильно визнав за відповідачем право власності на 1/4
частину квартири,  оскільки ці вимоги
позивача обґрунтовані доказами,  що
підтверджують борг відповідача у розмірі 35 тисяч гривень за договором позики
та законність заявлених позивачем вимог,
визначених  ст.  ст.
371, 366 ЦК України.

Не прийнятими є і доводи апеляції про те,
що постановлюючи

рішення такого змісту,   суд фактично
замінив дії посадових осіб державної

' виконавчої служби,  оскільки на
думку колегії,  позивач сам вправі
визначати спосіб

захисту свого порушеного права,  який
до того ж ґрунтується на законі,  а саме

вимогах тих же  ст.  ст.
371, 366 ЦК України.

В той же
час колегія суддів вважає,  що визнаючи
за ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право
власності кожного на 1/4 частину квартири,
суд вийшов за межі позовних вимог та постановив у цій частині незаконне
рішення,  оскільки воно не відповідає
вимогам закону та наданим доказам.

Згідно
свідоцтва про право власності на житло від 22 квітня 1994 року спірна квартира
на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5,  ОСОБА_3 ,
ОСОБА_2,  ОСОБА_4 /а.с. 54/,  а тому на законних підставах виділяючи
частину належну ОСОБА_2 у розмірі 1/4 та переводячи це право власності на
кредитора - ОСОБА_1,  суд за іншими
членами сумісної власності мав залишити 3Л частини,  не виділяючи частки кожному та не вирішуючи
питання про спадкові права відповідача ОСОБА_2.

Тому
рішення суду в цій частині підлягає скасуванню та постановлению нового.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 309 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 травня 2007 року в
частині залишення квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3 - 1/4 частини,  ОСОБА_4 - 1/4 частини та ОСОБА_2 1/4 частини
скасувати та постановити нове,  за яким
1/4 частини вказаної квартири залишається у спільній сумісній власності
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5.

6 решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.