УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2007р.                                                                                       м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Вакарук В.М., Меленко О.Є., Бідочко Н.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м.
Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
договору дарування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення
Апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2004 року,-

встановила:

В травні 2004 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
ОСОБА_2 про розірвання договору дарування земельної ділянки із незавершеним
садовим будинком, що знаходиться в садовому товаристві „Бистриця".

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від
2.06.2004р. позов задоволено частково, визнано договір дарування земельної
ділянки, розміром 0,07га та незавершеного будівництвом садового будинку -
договором довічного утримання.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від
27.Х.2004року зазначене рішення місцевого суду скасоване, постановлено нове
рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Апеляційного суду представник
ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій вказав на порушення судом норм
матеріального і процесуального права, та невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, у зв"язку з чим просив його скасувати та
залишити в силі рішення місцевого суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду
рішення Апеляційного суду відсутні, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що згідно договору дарування, від
4.12.2000р. позивач подарував своєму синові-відповідачу незавершений
будівництвом садовий будинок, розміщений на земельній ділянці розміром 0,07га.

Однак, суд першої інстанції прийшов до помилкового
висновку про те, що дана угода відповідно до вимог ст. 56 ЦК є недійсною,
оскільки укладена внаслідок помилки зі сторони ОСОБА_1, який вважав її
договором довічного утримання. Таких вимог позивач не ставив, як і не заявляв
про розірвання договору довічного утримання, згідно вимог ст.428 ЦК України (в
ред.1963р).

Справа № 33-ц-154 кс/07р.                        Головуючий
у 1 інстанції Микуляк П.П.

Категорія 27                                                      Доповідач
Вакарук В.М.

2

Таким
чином, скасовуючи дане рішення Апеляційний суд обґрунтовано
вказав на те, що місцевий суд фактично вийшов за межі позовних вимог, порушив
та неправильно застосував норми матеріального права, поширивши правила ст.56 ЦК України на
випадки, коли помилка стосувалася мотивів укладення угоди. При цьому правильно
зазначив, що договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений,
а не встановлений судом та відповідати іншим вимогам ст.ст.425, 426 ЦК України. В
даному ж випадку договір відповідав вимогам ст. 243, 244 ЦК України (в ред. 1963р.), а тому відсутні
правові підстави його розірвання.

За наведених обставин Апеляційний суд обгрунтовано
відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Доводи
касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що
рішення Апеляційного суду ухвалені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права, а також відсутні передбачені ч.І ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного
суду Івано-Франківської області, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня2004 року, залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.