Справа № 22ц - 436/07                                Головуючий у 1
інстанції Веремчук Л.М.
Категорія:  40                                                Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2007 р.
червня 13                                                                                                   місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Шевчук Л.Я.

суддів Свистун
О.В., Оксентюка В.Н.

при секретарі
Лінік Т.В.

з участю
позивача ОСОБА_1.

представника
відповідача Кондратюка В.В.

третьої
особи ОСОБА_2. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до товариства з обмеженою відповідальністю
(далі ТзОВ) «Волиньфармсервіс-2» про поновлення на роботі, стягнення середньої
заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1на рішення Луцького міськрайонного суду від
3 квітня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1. вказує на незаконність рішення суду із-за
неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідності
висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального
права і просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні
вимоги повністю.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 3 квітня 2007 року позов задовольнено
частково.

Стягнуто
з ТзОВ «Волиньфармсервіс-2» в користь ОСОБА_1- 2000 грн. моральної шкоди.

В решті позову -
відмовлено.

Стягнуто
з ТзОВ «Волиньфармсервіс-2» в дохід держави 8 грн. 50 коп. судового збору.

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1. зазначає, що суд першої інстанції не
врахував обставин, які були встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду
від 20 жовтня 2003 року: Зокрема, цим рішенням було встановлено, що ОСОБА_1.
незаконно була переведена на посаду бухгалтера (з позбавленням

прав і обов'язків
головного бухгалтера) і з посадовим окладом 170 грн. А тому вважає, що вона
повинна бути поновлена на раніше займаній посаді.

Крім
того вказує, що суд прийшов до неправильного висновку про необхідність зміни
формулювання підстав звільнення з ч.3 ст.40 на ч.6 ст.36 КЗпП "України.
Вважає, що дана норма закону не може бути примінена, оскільки вона передбачає
припинення трудових відносин в разі відмови від продовження роботи у зв'язку із
зміною істотних умов праці. А в даному випадку мало місце незаконне переведення
без зміни істотних умов праці.

Зазначає,
що судом не дано юридичної оцінки наказу №137 від 15 січня 2007 року про зміну
підстав звільнення, який відповідач видав понад 5 років з дня звільнення.
Вважає, що оскільки відповідач змінив наказ, відповідно визнав, що звільнення
було проведено незаконно, а тому вона підлягає поновленню.

Судом не
досліджено обставин, що на час введення змін в організації праці вона
виконувала функції бухгалтера. А оскільки вводилась бухгалтерська служба, то
відповідач мав можливість перевести її на посаду головного бухгалтера, так як
вона мала переважне право на зайняття цієї посади.

Крім
того, ОСОБА_1. в апеляційній
скарзі зазначає, що в матеріалах оправи достатньо доказів, які прямо вказують,
що на посаді, куди її перевели, працювала примусово, так як з переведенням не
була згідна і працювати на цій посаді відмовилась.

Таким
чином, вважає, що переведення на іншу посаду було незаконним, що встановлено
судом, відповідач ставився до неї упереджено, а тому її слід поновити на роботі
та стягнути втрачений заробіток і моральну шкоду.

Заперечуючи
апеляційну скаргу, представник відповідача зазначив, що рішення суду про
відмову у позові про поновлення на роботі відповідає повно встановленим
обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Судом
першої інстанції встановлено, що підставою звільнення ОСОБА_1. стала її відмова
від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, викликаних
змінами в організації виробництва, а тому звільнити її необхідно було на підставі
ст.36 п.6 КЗпП України.

А
оскільки при звільненні позивача невірно були зазначені підстави, таким чином
їй спричинено моральну шкоду.

Заслухавши
доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1.,
представника відповідача Кондратюка
В.В., третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2.,
перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1.
з часу створення товариства, з 10.03.1999 року, працювала у ТзОВ
«Волиньфармсервіс-2» на посаді головного бухгалтера. 9 серпня 2000 року у
товаристві відбулися зміни у бухгалтерській службі і за новим штатним розписом
передбачено було одну посаду бухгалтера з посадовим окладом 440 грн. та
доплатою за суміщення посади касира 30 грн. замість посад головного бухгалтера
з посадовим окладом 440 грн. і провідного бухгалтера з посадовим окладом 170
грн.

Наказом №14-к від 9.08.2000 року ОСОБА_1. переведено на посаду
бухгалтера з посадовим окладом
440 грн. При одноосібному
веденні бухгалтерського обліку зберігалися всі права та обов'язки головного
бухгалтера.

Наказом
№54 від 14 серпня 2001 року ОСОБА_1. переведено на посаду бухгалтера з
посадовим окладом 170 грн. Головним бухгалтером прийнято іншу особу.

2
листопада 2001 року наказом №35 ОСОБА_1. звільнено з роботи з посади бухгалтера
на підставі ст.40 п.3 КЗпП України.

Згідно
із рішенням Луцького міського суду від 20 жовтня 2003 року в справі за позовом
ОСОБА_1. до ТзОВ «Волиньфармсервіс-2» про поновлення попередніх умов праці,
позивач ОСОБА_1. працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера і
наказом №14-к від 9 серпня 2000 року була за її ж згодою переведена на посаду
бухгалтера. Крім того, цим же рішенням встановлено, що у товаристві відбулися
зміни в організації виробництва та праці і запроваджувалась бухгалтерська
служба. Про такі зміни позивач була попереджена за два місяці.

Судом
першої інстанції встановлено, що згідно із посадовою інструкцією бухгалтера,
після створення бухгалтерської служби, посадові обов'язки бухгалтера змінилися
і відповідно зменшилась заробітна плата.

Із
матеріалів справи, пояснень позивача ОСОБА_1. встановлено, що вона відмовилась
працювати на посаді бухгалтера товариства після зміни посадових обов'язків і
оплати праці, а вважала, що саме вона повинна працювати головним бухгалтером.

Відповідно
до ст.32 КЗпП України - у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці
допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем
та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного
робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших
- працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо
колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на
продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6
ст.36 КЗпП України.

Отже,
суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1. відмовилась продовжувати
роботу в нових умовах - на посаді бухгалтера, а тому підлягала звільненню за
п.6 ст.36 КЗпП України, а не за п.3 ст.40 цього ж Кодексу, яка передбачає
звільнення працівника за його винні дії та невиконання ним без поважних причин,
покладених на нього трудових обов'язків.

Таким
чином, приймаючи наказ №137 від 15 січня 2007 року про зміну підстав звільнення
ОСОБА_1. з п.3 ст.40 на п.6 ст.36 КЗпП України, відповідач виправив допущене
порушення при її звільненні, отже підстав для визнання наказів неправомірними
не встановлено.

Врахувавши
обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до правильного
висновку, що підстав для поновлення позивача на посаді бухгалтера немає.

Відповідно
до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки
відповідач, змінюючи підстави звільнення, визнав свою вину в цій частині,
відповідно суд прийшов до правильного висновку, стягнувши моральну шкоду та
визначив її розмір з врахуванням всіх обставин справи.

Покликання
позивача ОСОБА_1., що судом
не застосовані норми нового цивільного кодексу не заслуговують на увагу,
оскільки на дані правовідносини, які виникли до введення в дію ЦК України (2004
рік) вони не поширюються.

Таким
чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення
ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Луцького міськрайонного суду від 3 квітня 2007 року в даній справі залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.