Справа №22-5 77/2007 р.                    Головуючий
у 1 -ій інстанції Одерій CM.
31.                                         Суддя
- доповідач Дяченко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 липня 2007
року.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі :

Головуючої -
Песоцької Л.І.

Судців -
Дяченко В.М., Трушкова М.М.

При
секретарі - Жило І.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Маріуполі справу за позовом Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський
завод важкого ..машинобудування" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку і зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський завод важкого
машинобудування" про виділення житла та відшкодування моральної шкоди за
апеляційними скаргами представника Відкритого акціонерного товариства
„Маріупольський завод важкого машинобудування" і ОСОБА_1 на рішення
Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27 березня 2007 року і додаткове
рішення від 25 травня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні
2004 року Відкрите акціонерне товариство „Маріупольський завод важкого
машинобудування" (далі ВАТ "МЗВМ") звернулося до суду із
зазначеним позовом до відповідачів, який в подальшому змінювало та доповнювало.

Вказувало,
що відповідачі - мати і син, проживають у кімнаті АДРЕСА_1, який належить ВАТ.
Посилаючись на те, що наказом директора ВАТ від 1 березня 2004 року було
встановлено розмір оплати за проживання в гуртожитку осіб, які не працюють у
ВАТ, у розмірі 87,56 грн., а відповідачі оплату в добровільному порядку в
такому розмірі здійснювати відмовляються; позивач просив суд стягнути з
відповідачів на його користь заборгованість за проживання в гуртожитку за
період з 1 березня 2004 року по 1 грудня 2006 року в сумі 9486,79 грн.

При
розгляді справи, у грудні 2006 року, відповідачка звернулася до суду із
зазначеним зустрічним позовом про виділення житла та відшкодування моральної
шкоди.

Вказувала,
що з 1983 року по січень 1999 року вона працювала на підприємстві позивача, а з
1985 року перебувала там на обліку для отримання житла. Після реорганізації
підприємства вона була зарахована на облік для отримання житла за місцем
проживання у Іллічівській райадміністрації. Посилаючись на те, що вона тривалий
час працювала на підприємстві позивача і перебувала там на обліку для отримання
житла, а позивач пред'являє до неї необгрунтовані претензії по оплаті
проживання у гуртожитку в підвищеному розмірі, відповідачка просила суд
зобов'язати позивача надати їй житло та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням
Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27 березня 2007 року позовні
вимоги позивача задоволені частково і з відповідачів в солідарному порядку на

користь
позивача стягнуто заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку за період
з 20 травня 2004 року по 1 грудня 2006 року у сумі 1661,42 грн. та витрати по
сплаті судового збору у сумі 51 грн. Додатковим рішенням цього ж суду від 25
травня 2007 року в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не
погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на неповне
з*ясування судом обставин, що мають значення для справи і невідповідність
висновків суду обставинам справи, представник позивача просить апеляційний суд
скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Відповідачка
також не погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на
неповне з*ясування судом обставин, що мають значення для справи і
невідповідність висновків суду обставинам справи, просить апеляційний суд
скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника ВАТ "МЗВМ" ОСОБА_3, який підтримав
доводи апеляційної скарги ВАТ "МЗВМ" і запречував
проти"апеляційної скарги відповідачки, відповідачку ОСОБА_1, яка
підтримала свою апеляційну скаргу і заперечувала проти апеляційної скарги ВАТ
"МЗВМ", перевіривши матеріали справи у межах апеляційного оскарження
і доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без зміни з
таких підстав :

Згідно
зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи
спір, суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічністю і об'єктивністю
перевірив доводи позивача і відповідачки, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права і дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позивач є власником гуртожитку, а відповідачі, в порушення встановленого
порядку надання жилої площі, займають в ньому дві відокремлені кімнати на
п"ять ліжко-місць за згодою позивача, але не сплачують в належному розмірі
плату за користування нею.

Цей
висновок суду є правильним і підтверджується дослідженими в судовому засіданні
доказами.

Як
вбачається із матеріалів справи і не оспорюється сторонами, власником
гуртожитку АДРЕСА_2 є позивач і цей гуртожиток призначений для проживання
одиноких громадян.

Із
пояснень відповідачки вбачається, що в гуртожиток вона поселилася за згодою
адміністрації підприємства у 1986 році і їй на сім*єю із трьох чоловік надали в
користування окремий блок із двох кімнат АДРЕСА_1 площею 34 кв.м. на п'ять
ліжко-місць, який вона займає і зараз. Оплата квартирної плати здійснювалась і
здійснюється по тарифам, встановленим для будинків державного та громадського
житлового фонду, оскільки вона вважає, що з сином вона займає кімнати на
законних підставах і має право на таку оплату.

Згідно з
п.4 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, у гуртожитках, призначених для

проживання
одиноких громадян, при необхідності, з дозволу виконавчого комітету районної,
міської, районної в місті Ради народних депутатів можуть бути виділені
приміщення для проживання сімей. Ці приміщення повинні розташовуватися в
окремих під'їздах /секціях/ жилого будинку.

Як
встановлено судом, дозволу на виділення у користування відповідачам кімнат за
АДРЕСА_1 Виконком Іллічівської районної ради народних депутатів в м. Маріуполі
не давав.

Тому,
посилання відповідачки на те, що вона з сином на законних підставах займає дві
кімнати і, відповідно до п.38 зазначеного Положення, вони повинні вносити плату
за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставкам квартирної
плати, установлених для будинків державного та громадського житлового фонду, не
відповідають вимогам закону.

Відповідно
до розпорядження голови облдержадміністрації від 30 грудня 2003 року №813,
згідно з п.2 ст.28 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні",
п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548,
розрахунок вартості ліжка-міста в гуртожитках підприємства було погоджено в
Маріупольській міській раді 19 травня 2004 року.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що
на відповідачів поширюється п. 1.2 наказу ВАТ „МЗТМ" від 1 березня 2004
року №54, згідно з яким для громадян, які не знаходяться в трудових відносинах
з підприємством, розмір плати ліжко-міста складає 87,56 грн.

Із заяви
позивача про уточнення позовних вимог (а.с. 181) вбачається, що позивачем
ставилось питання про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 1
березня 2004 року по 1 грудня 2006 року у сумі 10659,92 грн. із розрахунку
оплати за п'ять ліжко-місць.

Але з
таким розрахунком погодитися не можна, оскільки колегія суддів вважає
обгрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність оплати, виходячи
із фактично займаних відповідачами двох ліжко-місць, а розрахунок сум, які
належать стягненню з відповідачів на користь позивача правильним.

Посилання
представника позивача на те, що відповідачі, займаючи п"ять ліжко-місць
зобов"язані сплачувати їх у цій кількості, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки в кімнату АДРЕСА_1 вони були вселені позивачем і цей
факт ним не оспорюється.

Обгрунтованим
колегія суддів вважає і висновок суду першої інстанції про відмову в
задоволенні зустрічних позовних вимог відповідачки, оскільки вона знаходиться
на квартирному обліку для отримання житла не у позивача, а в Іллічівській
райадміністрації м. Маріуполя і підстав, передбачених ст.ст. 45,46 ЖК України,
для першочергового або позачергового отримання житла із матеріалів справи не
вбачається.

Надходячи
таких висновків колегія суддів не може прийняти до уваги, як безпідставні,
доводи апеляційних скарг сторін, оскільки ці доводи обєктивно нічим не
підтверджені і спростовуються наданими по справі доказами, тому рішення суду
першої інстанції, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і
процесуального права, на підставі ст. 308 ЦПК України, підлягає залишенню без
зміни, а апеляційні скарги сторін - відхиленню.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги представника Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський завод
важкого машинобудування" і ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 27 березня 2007 року і
додаткове рішення від 25 травня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з цього моменту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.