УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2007
року                                                                                                м.
Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі: Головуючого:
Чміля І.Х. Суддів: Одинака О.О., Чушкової В.В. Секретаря: Скрипник С.В. За
участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах
якої за довіреністю діє ОСОБА_1, про відшкодування моральної шкоди, завданої
незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, за апеляційними скаргами
ОСОБА_3, (в
інтересах якої за довіреністю діє ОСОБА_1) та Державного казначейства України
на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 червня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2004 року ОСОБА_3
звернулася до суду із заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ у
Чернівецькій області, Державного казначейства України про відшкодування шкоди,
завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Посилалася на те, що 26 вересня 2002 року вона та інші
працівники ВАТ „Чернівецький хлібокомбінат" не були допущені до роботи
працівниками міліції, які пояснювали це тим, що вони вже не працюють на
комбінаті у зв"язку зі зміною власника, що викликало обурення працівників,
стали вимагати офіційних пояснень та мирно висловлювали свої думки. Раптово
приїхали три автобуси з міліцією, всіх забрали та відвезли до Першотравневого
РВ УМВС де з ними поводилися брутально, застосовували фізичну силу і без жодних
пояснень протримали більше 3-х годин.

Справа № 22ц-689
2007 р.                          Головуючий
у 1 інстанції: Гончарова
І.М.

Категорія: 19/22                                                                Доповідач:
Чміль І.Х.

В той же день була порушена кримінальна справа за ознаками
злочину, передбаченого ст.
293 КК України.

Надалі продовжувалося порушення її права на захист, а
саме: ЗО жовтня та 22 листопада 2002 року її було пред"явлено
обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченому ст. 293 КК України, справа
передана на розгляд до суду, який своєю ухвалою від 15 квітня 2003 року
повернув її на додаткове розслідування.

5 лютого 2004 року кримінальна справа відносно неї
закрита з підстав, передбачених ст.ст. 213 п.2, 6 п.2 КПК України, обраний
запобіжний захід -підписка, скасовано.

Позивачка зазначала, що незаконними діями правоохоронних
органів їй було завдано відчутної моральної шкоди, яка полягала: в незаконному
затриманні і доставленні в міліцію, позбавленої права на працю, безпідставному
порушенні кримінальної справи, притягненні як обвинуваченої, заборони захиснику
задавати питання при проведенні очних ставок, незаконному обранні запобіжного
заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконному арешту майна тощо, яку вона
оцінює на загальну суму 8 420 000 грн.

З 1998 року вона страждає на хворобу серця, в результаті тривалих стресів,
які вона зазнала в період слідства і суду в неї відновилися серцеві напади і на
ліки від осені 2002 року і до пред"явлення заяви нею витрачено 1161 грн.
ЗО коп., які також просила їй відшкодувати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 6
червня 2007 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто за рахунок коштів
державного бюджету на її користь на відшкодування моральної шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання і попереднього слідства, 25 000 (двадцять
п"ять тисяч) гривень, а також витрати на правову допомогу в сумі 580 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,
який є представником ОСОБА_3,
просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити
кожну із вимог в повному обсязі. Посилається на те, що судом першої інстанції
порушено норми процесуального права, оскільки суд визначив загальний розмір
(суму) відшкодування моральної шкоди, а не за кожною вимогою, як це було
зазначено в заяві. Наприклад, за незаконне затримання - 20 000 грн., за
позбавлення права на працю внаслідок незаконного затримання - 1 000 000 грн. і
т.д.

Апелянт також вважає, що судом порушено норми матеріального права, оскільки
не застосував положення ст.ст. 1176, 1173, 1174 ЦК України.

В апеляційній скарзі представника Державного казначейства України ставиться
питання про скасування ухвали суду першої інстанції та закриття провадження у
справі з тих підстав, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи.

Колегія суддів,
перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах
доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції,
приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних
підстав.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3 суд першої
інстанції повно встановив обставини, що мають значення для вирішення справи,
визначив законодавство, яке повинно застосовуватись у даному випадку та у
відповідності із вимогами закону вирішив цей спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала під слідством та судом з 26 вересня 2002 року
по 5 лютого 2004 року, тобто 16 місяців, було накладено арешт на її майно, вона
притягувалася в якості обвинуваченої, відносно неї обирався запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд.

Постановою слідчого СВ УМВС України в Чернівецькій
області від 5 лютого 2004 року кримінальна справа відносно ОСОБА_3 закрита за
недоведеністю участі та відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ст.. 293 КК України.

Суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_3 у відповідності до ст.ст. 1, 2, З, 13 Закону України
„Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів
дізнання, попереднього слідства, прокуратурою і суду" від 1 грудня 1994
року, має право на відшкодування шкоди, в тому числі і моральної, так як вона
була незаконно притягнута як обвинувачена, було незаконно накладено арешт на її
майно та позбавлено права на вільне пересування.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд неправильно визначив розмір
відшкодування моральної шкоди є безпідставними, судом визначено цей розмір (25
000 грн.) з урахуванням обставин справи, глибини фізичних і моральних страждань,
а також розумності і справедливості.

Безпідставними
є також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відшкодування моральної
шкоди та її розмір слід було за кожну процесуальну дію органів дізнання і
попереднього слідства, зокрема, за незаконне порушення кримінальної справи -
200 000 грн., за притягнення до кримінальної відповідальності
(пред"явлення обвинувачення) - 1 000 000 грн. і т.д.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду
доводи апеляційних скарг про те, що судом порушено норми матеріального права.
Суд підставно застосував до них правовідносин Закон України „Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і суду" і у відповідності з вимогами
цього Закону вирішив спір щодо моральної та майнової шкоди.

Колегія суддів вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги Державного
казначейства України про закриття провадження у даній справі, оскільки підстав
для цього колегія не вбачає.

Колегія суддів вважає, що порушень норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст.ст. 309, 310 ЦПК України, були б підставою для
скасування ухвали суду, допущено не було.

Доводи апеляційних скарг зроблених судом висновків не
спростовують, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, в
інтересах якої діє її представник ОСОБА_1, та Державного казначейства України
відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06
червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена протягом
двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.