УХВАЛА

Іменем   України

16 серпня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Житомирської області у складі:

головуючого -
судді      Широкого! Л.В.

суддів:                                                   Товянської
О.В.,

Забродського М.І.

при секретарі           Константиновій
І.А.

з участю:

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.
Житомира від 21 червня 2007 року у справі за позовом представника позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи - ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса та
визнання недійсним договору купівлі-продажу, права на житло, -

встановила :

У листопаді 2006
року представник позивача ОСОБА_1.- ОСОБА_2. звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3. про
визнання неправомірними дій приватного нотаріуса по вчиненню нотаріальної дії
(посвідчення договору купівлі-продажу) та визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири. Просила суд ухвалити рішення про визнання
неправомірними дії приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_3. при посвідченні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
30.07.2002 року, зареєстрованому в реєстрі за № 5151 та визнати недійсним
вказаний договір купівлі-продажу квартири. В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що приватний нотаріус ОСОБА_3. неправильно вказала в договорі
купівлі-продажу квартири адресу об'єкта відчуження, замість площі Польової
зазначила майдан Польовий, виклала в договорі вимогу про звільнення квартири до
15.08.2002 року, не отримавши на це згоди продавця, чим порушив його житлові і
майнові права та зазначила в договорі про особистий продаж квартири, в той час
як продавець знаходився за межами України.

23 квітня 2007 року ОСОБА_2. подала в інтересах

ОСОБА_1. позовну заяву до ОСОБА_4. про визнання

права на житло. Посилалась на те, що ОСОБА_1., згідно

Справа №
22ц/1770 ,       Головуючий у суді 1-ї
інстанції Гансецька І.А.

Категорія 44                                    Доповідач Широкова Л.В.

договору дарування від 25.05.1994
року, набув право власності на •квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до рішення
виконкому Житомирської міської Ради від 22 квітня 1993 року за № 246 вулицю
Вітрука, 31 м. Житомира перейменовано у Площу Польову, 13. Його дружиною
ОСОБА_6. 30.07.2002 року відчужено квартиру АДРЕСА_1. Зазначала, що
найменування адрес вулиць є власними і історичними) назвами, а тому їх
ототожнювати не можна.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від
05.06.2007 року справи за вказаними вище позовами об'єднані в одне провадження.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.06.2007 року в
позові ОСОБА_1. відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням представник ОСОБА_1. - ОСОБА_2. подала
апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити
нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, судом не надано правової оцінки доказам позивача щодо неможливості
технічного ототожнювання поняття майдан і площа та не враховано, що нотаріусом
було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, тобто за неіснуючою
адресою. Судом 1-ї інстанції було відмовлено у задоволенні її клопотання про
притягнення в якості співвідповідача начальника КП "Житомирське обласне
бюро технічної інвентаризації", що призвело до неповного з'ясування судом
обставин справи. Вважає, що при вирішенні вимоги про право позивача на житло
судом не було застосовано закон, який регулює спірні правовідносини.

Перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1. згідно доручення від 24.07.2002 року доручив
ОСОБА_6. протягом трьох років розпоряджатися /продавати, дарувати, обміняти/
належну йому квартиру АДРЕСА_1 та виписати його із вказаної квартири.

ЗО липня 2002 року ОСОБА_6., діючи на підставі вищезазначеного доручення
від імені ОСОБА_1., уклала з ОСОБА_5.
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

При посвідченні вказаного договору приватний нотаріус керувався
правоустановчими документами: договором дарування, посвідченим Першою
житомирською державною нотаріальною конторою від 26.05.1994 року, згідно якого
ОСОБА_2. подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1. На цьому договорі знаходилась
відмітка . Житомирського обласного державного комунального підприємства по
технічній інвентарізації про перейменування та перенумерацію будинку АДРЕСА_1.

Для посвідчення
договору купівлі-продажу нотаріусу була надані довідка-характеристика
Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній
інвентарізації від 30.07.2002  року  №а-12340
на  ім'я  ОСОБА_1.,
з  якої

вбачається,
що за ним зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон від
30.07.2002 року за № квартира АДРЕСА_1 під забороною на час
укладення договору купівлі-продажу не була.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції
нравильно виходив з того, що договір купівлі- продажу квартириАДРЕСА_1 був
посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3. відповідно до вимог закону та на
підставі належно оформленого доручення, чинність якого встановлена також
рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 16.04.2004 року.

З доручення також вбачається, що ОСОБА_1. довірив ОСОБА_2 виписати його із
вищезазначеної квартири /а.с.8/, а тому доводи щодо звільнення квартири до
15.08.2002 року, без отримання згоди продавця та порушення цим його житлових
прав, є необгрунтованими. В п.8 договору купівлі-продажу передбачено, що
сторони домовилися про виписку продавця та звільнення квартири.

Суд дійшов правильного висновку, що квартира АДРЕСА_1 є тією ж квартирою
АДРЕСА_1. Це підтверджується довідкою Головного управління містобудування та
архітектури № 2855/13 від 20.06.06р. /а.с.10/, рішенням Житомирської міської
ради №246 від 22.04.1993 року/а.с.12-18/, довідкою Житомирського обласного
державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 30.07.2002
року № А-12340 /а.с.21/, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від
21.03.2007 року /а.с.42/.

Судом першої інстанції при розгляді справи, обставини, на які містяться
посилання в апеляційній скарзі, перевірялись. Висновки суду щодо відмови в
задоволенні заявлених вимог ґрунтуються на доказах, їх правова оцінка сумніву
не викликає. До правовідносин, які склалися між сторонами у зв'язку з
виникненням спору, правильно застосовані норми матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстави для скасування
судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 304,307,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити , а рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 21 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала  може
бути  оскаржена  до
Верховного  Суду  України

протягом  двох
місяців  з  дня
набрання  законної  сили
ухвалою

апеляційного
суду.