Справа №
22- 1331/2007 рік                 Головуючий
в 1 інстанції Руднева
27                                          Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

26
квітня 2007 року                                                             м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: Головуючого судді Голубинського A.M.,  суддів Жданової B.C.,  Денисенко Л.Л.,  при секретарі Баранові В.В.

за
участю позивачки ОСОБА_1. її представника ОСОБА_2,  відповідача
ОСОБА_3. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_4,  ОСОБА_3 про усунення
порушення права власності на жилий будинок та поновленні межі земельної
ділянки,  відшкодування моральної шкоди
та зустрічного позову ОСОБА_3,  ОСОБА_4
до ОСОБА_1 про захист права власності та усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою,  відшкодування
моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_4,  ОСОБА_3та ОСОБА_1 на рішення Дзержинського
міського суду Донецької області від 17 листопада 2006 року,  -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Дзержинського міського суду Донецької області від 17 листопада 2006 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4,  ОСОБА_3відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду,  в частині відмови їй у задоволенні позовних
вимог скасувати і постановити нове рішення,
яким задовольнити її позов. Посилалась на те,  що суд безпідставно відхилив її клопотання
про призначення судово-техничної експертизи та огляді речових доказів на
місці,  через що в матеріалах справи
відсутні об'єктивні дані про фактичний розмір спірних земельних ділянок. Крім
того суд неповно з'ясував дійсні обставини справи і невірно застосував норми
матеріального права.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_4.,  ОСОБА_3.
просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,  яким задовольнити їх позовні вимоги,  а в задоволенні позову ОСОБА_1. відмовити.
Посилались на те,  що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи,
суд не з"ясував усі обставини по справі,  які мають суттєве значення для правильного
вирішення заявлених вимог та невірно застосував норми матеріального закону.

Звертаючись
до суду з позовом ОСОБА_1. посилалась на те,
що їй з 1989 року на праві власності належить жилий будинок
АДРЕСА_1,  м.  Дзержинська та у користуванні земельна
ділянка площею 1297 кв.м.  її сусідами є
родина ОСОБА_3,  які проживають поруч.

Ширина
її земельної ділянки з вулиці становить 27, 4 м,  а у кінці городу -29, 6 м.  Ці показники відповідають даним першого
генерального плану за 1947 рік,

2

технічному
паспорту за 1988 рік
та довідці БТІ м. Дзержинська за 2003 рік,  тобто ширина
її земельної ділянки не змінювалась.

Межа між
її земельною ділянкою та ділянкою сусідів 303улів завжди - з 1947 року -
проходила по стіні її сараю. Згодом вона скоротила свій сарай та на тому ж
фундаменті побудувала туалет та душ,
тому межа^за її генеральним планом від 1988 року стала проходити по
стіні цих будівель. Ширина її земельної ділянки у цьому місці за генеральним
планом 26, 75 м,  а фактично становить
25, 5 м.

Однак
відповідачі протягом останнього року постійно виказують свої претензії щодо
того,  що вона нібито користується їхньою
землею. Навесні 2003 року вони на її території встановили межові знаки,  вирубали її малину та самовільно,  відступивши усього 10 см від стіни її
душа,  почали зводити господарську
споруду,  а між своєю спорудою та її
душем утворили зливну канаву,  яка
підмиває кут її душа та руйнує його.

Крім
того,  на даху її душа лежить здорова
гілка яблуні відповідачів,  що
перешкоджає їй відремонтувати дах,  а
відповідачі відмовляються її спиляти.

У липні
2003 року вона дізналась,  що рішенням
Щербинівської селищної ради № 4/3-9 від 12 липня 2002 року „Про урегулювання
земельного спору між ОСОБА_1. и ОСОБА_4." нібито був врегульований їх спір
щодо межі,  однак це рішення є
незрозумілим та незаконним,  оскільки
частина її землі передається відповідачам,
до того ж,  вона про це не знала.

Просила
визнати вказане рішення Щербинівської селищної ради неправомірним та скасувати
його; просила поновити ту межу,  яка була
між її ділянкою та ділянкою відповідачів; просила зобов"язати відповідачів
усунути ті перешкоди,  які вони чинять їй
у користуванні її земельною ділянкою,  а
саме: прибрати гілку яблуні з її душа,
прибрати з її земельної ділянки їхні межові знаки,  знести самовільно побудовану господарську
споруду.

У
березні 2004 року позивачка подала до суду додаткову позовну заяву,  в якій вказала,  що рішенням селищної ради № 4/12-5 від 26
грудня 2003 року в оскаржуване нею рішення були внесені доповнення та
зміни,  з якими вона категорично не
згодна,  тому просила і це рішення
визнати неправомірним та скасувати. Крім того,
просила визнати неправильним генеральні плани будинку сусідів за 1961 та
2000 рік та зобов"язати БТІ м.
Дзержинська виготовити новий технічний план будинку № 1. Просила також
поновити межу між їхніми будинками таким чином,
щоб ширина її ділянки від душа до кінця городу становила 25, 6 м,  а також зобов"язати відповідачів
прибрати каміння,  яке вони поклали на її
земельній ділянці від уборної до кінця городу.

У грудні
2003 року та січні 2004 року до суду із зустрічним позовом звернулись ОСОБА_4.
і ОСОБА_3,  обґрунтовуючи свої вимоги
тим,  що ОСОБА_1. самовільно зайняла
частину їхньої земельної ділянки та збудувала там свій душ,  прибудову до сараю та туалет,  чим порушила існуючі будівельні норми.

Просили
поновити межу між їхніми земельними ділянками,
зобов"язати ОСОБА_1. знести самовільно зведені будови та стягнути з
неї моральну шкоду у сумі 3000 грн.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення осіб які брали
участь у розгляді справи,  перевірив
матеріали справи,  апеляційний суд
вважає,  що апеляційні скарги ОСОБА_1. та
ОСОБА_3 та ОСОБА_4. не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи
справу по суті,  суд першої інстанції у
відповідності до цивільно процесуального права вірно встановив обставини,  щодо заявлених ОСОБА_1. та ОСОБА_4. і ОСОБА_3
позовних вимог і вірно застосувавши норми матеріального закону обгрунтовано
прийшов до висновку про відмову у їх задоволенні.

В
судовому засіданні встановлено,  що
сторони спору є суміжними землекористувачами.

3

Вирішуючи
заявлені вимоги,  суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку,  що
правовідносини які виникли між сторонами з приводу користування земельними
ділянками регулюються  ЗК України.

Згідно
із чЛ  ст. 116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають право власності та право користування земельними
ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів
приватизації щодо земельних ділянок ,  на
яких розташовані об"єкти,  які
підлягають приватизації в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом.

Згідно
із ч.1 ст.  125 ЗК України право
власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після
одержання її власником або користувачем документа,  що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною ділянкою,
та його державної реєстрації.

Статтею
184 ЗК України визначено зміст землеустрою,
він передбачає зокрема,
відповідно до п. „є" цієї статті встановлення в натурі (на
місцевості) меж земельних ділянок.

Відповідно
до  ст. 185 ЗК України організацію та
порядок здійснення землеустрою на місцевих рівнях забезпечують органи державної
влади та місцевого самоврядування.

Апеляційний
суд вважає,  що відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_1. та зустрічному позові ОСОБА_4. і ОСОБА_3,  суд першої інстанції правильно виходив з
того,  що сторони в судовому засіданні не
надали належних доказів про встановлення у відповідності до вимог закону меж
спірних земельних ділянок.

Відповідно
до  ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобо"язана довести ті обставини,  на
які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень...

Приведені
в апеляційних скаргах та сторонами в судовому засіданні доводи на думку
апеляційного суду зводяться до переоцінки висновків суду і не містять підстав
для скасування чи зміни судового рішення.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись  ст.
ст. 308,  315 ЦПК України
апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4,  ОСОБА_3
відхилити.

Рішення
Дзержинського міського суду Донецької області від 17 листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.