АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 22ц - 1492 / 2007                                       Головуючий в 1 інстанції - Бабаніна В.А.
Категорія - 39                                                        Доповідач  -
УХВАЛА ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

24
квітня 2007
року               Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого   - Глущенко Н.Г.

суддів                -
Красвітної Т.П.,
Присяжної Ж.І.

при секретарі  - Білоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1на рішення Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 12 травня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1  до ЗАТ "Нікопольський   завод безшовних труб "НІКО Т'ЮБ"
про стягнення заробітної плати за затримання виконання рішення суду про поновлення на роботі та про стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою,
в якій просить рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.05.2006
року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його
позовних вимог в повному обсязі.

Зазначеним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1. -
задоволено частково. Суд стягнув з ЗАТ "Нікопольський завод безшовних труб
"НІКО Т'ЮБ" на користь ОСОБА_1. 6078,06 грн., а в іншій частині позовних вимог -
відмовив. Також, суд стягнув з ЗАТ
"Нікопольський завод безшовних труб "НІКО Т'ЮБ" на користь
держави судові витрати 60 грн.
/ а
с. 45-46 /.

Як на підстави апеляційної скарги позивач посилається на
те, що рішення суду є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального закону / а. с. 49-50 /.

Крім того, Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 10.08.2006
року було ухвалене додаткове рішення
по справі, згідно якого суд стягнув з ЗАТ "Нікопольський завод безшовних
труб "НІКО Т'ЮБ" на користь держави судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30
грн. / а. с. 56 /, яке ніким не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно
задовольнити частково , а
рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до п.4 ст. 311
ЦПК України з наступних підстав.

Згідно п. 4 ст. 311 ЦПК України - рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання
про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про стягнення
заробітної плати за затримання виконання рішення суду про поновлення на роботі,
яке не було своєчасно виконане
відповідачем - ЗАТ
"Нікопольський завод безшовних труб "НІКО
ТЮБ".

Позивач був поновлений на роботі рішенням Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 05.05.2006
року / а. с. 28-40 /, яке згідно ст. 317 ЦПК України ( 1963 року, який діяв на момент розгляду справи та ухвалення рішення) набрало чинності
негайно - з моменту його ухвалення.

Згідно п.4 ст.217 ЦПК України (
1963 року) та ч. 5
ст.235 КЗпП України -
рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого
працівника підлягає обов'язковому негайному
виконанню. Однак, визнане судом право позивача на поновлення на роботі має приватний характер, тому воно не може бути реалізоване
без волевиявлення позивача.

Відповідно до ст. 384 ЦПК України (1963 року) - за кожним рішенням, яке набрало законної сили або допущено до негайного виконання, за
заявою особи, на користь якої постановлено рішення
видається один виконавчий лист.

З матеріалів справи вбачається, що рішення апеляційного
суду від 05.05.2005 року
було виконано державною виконавчою
службою лише в листопаді 2005 року
на підставі дублікатів виконавчих листів, які були видані 29.08.2005
року, тобто через три з половиною місяці /
а. с. 21-22,23-24 /.

Розглядаючи справу по суті та ухвалюючи 12.05.2006
року рішення по справі, суд першої інстанції не встановив з якої причини не
було виконано рішення суду від 05.05.2005 року у встановлені законом строки, як і не встановив у
зв'язку з чим і на підставі чого 29.08.2005 року було видано дублікати виконавчих листів.

В суді апеляційної інстанції позивач суду пояснив, що ним
виконавчі листи були отримані в суді своєчасно, як і своєчасно були передані на
виконання у державну виконавчу службу.

Однак, суд першої інстанції не прийняв до уваги вище
зазначені обставини справи та вимоги
як матеріального, так і процесуального закону, і в порушення вимог ст.ст.34-36
ЦПК України не обговорив питання про
залучення до участі у справі державної виконавчої служби, яка проводила примусове виконання рішення
апеляційного суду від 05.05.2005 року
щодо поновлення позивача на роботі, стягнення на його користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди. Прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі, щодо затримки виконання рішення суду
про поновлення на роботі, -неможливо без залучення до участі у справі відповідної
державної виконавчої служби.

Фактично, суд першої інстанції так і не встановив з чиєї
вини (самого позивача, відповідача чи державної виконавчої служби) не було
виконане, у встановлений законом строк, рішення суду від
05.05.2005
року.

Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості
позовних вимог ОСОБА_1. в частині
стягнення з відповідача на його користь компенсаційних виплат за несвоєчасно виплачену суму 13246,45 грн., яка була стягнена за рішенням суду від 05.05.2005
року, суд не встановив, які правовідносини склалися між позивачем і
відповідачем в цій частині позовних вимог та яким
матеріальним законом вони регулюються.

Залишилося поза увагою суду і питання щодо того, чи
підлягають компенсації (індексації)
грошові суми, які стягнені судом згідно ч.2 ст. 235 та ст. 237-1 КЗпП України. Стягнувши з відповідача на користь позивача 887,51
грн. суд так і не вказав згідно
якого закону він прийшов до висновку про
можливість стягнення цієї суми.

Крім того, рішення суду від 12.05.2006
року не відповідає вимогам ст.ст. 214-215
ЦПК України. Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції суд не вирішив ті

питання, які передбачені ч. 1 ст.214 ЦПК України. Не виконані судом першої інстанції і вимоги п.З ч.1 ст. 215 ЦПК України щодо мотивувальної частини рішення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду від 12.05.2006 року скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального закону.

Оскільки підлягає скасуванню рішення суду від 12.05.2006
року, то не може залишатися в силі і додаткове рішення від 10.08.2006 року.

До того ж, ухваливши додаткове рішення від 10.08.2006
року про стягнення з відповідача на користь держави судових витрат на
інформаційно-технічне забезпечення суд першої інстанції не прийняв до уваги ч.2 ст. 81 ЦПК України, Порядок оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних
справ (затверджений постановою Кабміну
України від 21.12.2005 року
№ 1258 ) та
Механізм перерахування коштів для оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ
(затверджений наказом Державної судової
адміністрації України від 23.02.2006 року № 17, зареєстрований в Мінюсті України 01.03.2006 року
№ 215/12089), - згідно яких зазначені витрати стягуються не на користь держави, а перераховуються на відповідні
рахунки ВИКОНАВЦЯ, який забезпечує надання послуг з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду цивільних справ.

Керуючись ст.ст.303,307,311
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1-
задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 12 травня 2006 року та додаткове рішення цього ж суду від 10
серпня 2006
року - скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до того ж суду в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з цього часу.