У Х В А Л А І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

12 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.

суддів:

Балюка М.І.,

Барсукової В.М.,

Берднік І.С.

Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Данчука В.Г.,

Косенка В.Й.,

Костенка А.В.,

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Лященко Н.П.,

Охрімчук Л.І.,

Патрюка М.В.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

Шабуніна В.М.

розглянувши в порядку провадження у
зв'язку з винятковими обставинами справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства “Студія “Регіон”, ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання дій неправомірними, захист честі, гідності, ділової репутації,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2003 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до приватного
підприємства “Студія “Регіон” (далі - ПП “Студія “Регіон”), ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що з березня 2001 року в друкованому інформаційно-розважальному
тижневику “Свіжа газета”, засновником і видавником якого є ПП “Студія “Регіон”,
а редактором - ОСОБА_2, було опубліковано ряд статей, які за своїм змістом не
відповідають дійсності, принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Так, в публікації від 7 вересня 2002 року була розповсюджена інформація
щодо його стану здоров'я, в публікації від 30 листопада 2002 року автор безпідставно заявляє, що
“він не депутат”, “він, що замість того парня, що на сесію не прийшов, руку
піднімає? Тому вони беруть
участь в азартній грі “Підніми руку швидше за мера”, в публікації від 21 червня
2003 року фраза “Проте, головне з того дійства я почула: і про план “Добробут”,
за яким збираються “кинути” рідну станцію з її позовом на 3 мільйони до
комунальників, і про чергову роздачу “своїм земельки без конкурсу” не відповідає
дійсності.

Безпідставно також поширені відомості в анонімній статті під назвою “Эх рыба
чешуя, не клюет” про те, що “о судьбе статей, изъятых уполномоченными, как о судьбе рыбы, никому до сих пор не известно. Понятное дело: мэр был, мэр есть, и мэр будет есть», «Но вот о том, что порядок будет наводить именно КП «Нептун» руками
вездесущего мэра, напомнить жителям не рискнул: вероятно во избежание ненормативной
лексики в свой адрес и, что особенно, по адресу благодетеля Ладыжинского горсовета приобрести автомобиль за средства природоохранного
фонда, кто неофициально контролирует месный рыбный рынок, где рыба, добытая приимущественно незаконним способом. Может быть ответы на эти вопросы прольют свет на причину месной заинтересованности мэра в решении этого вопроса на пользу карманного КП?”;

Крім того, в № 35 інформаційно-розважального тижневика “Свіжа газета” від
29 серпня 2003 року в статті “Стопудово” безпідставно зазначено, - “тихо
відбулася сесія. Розпочали її навіть за відсутністю кворому, проте, на звук
гімну поспіли ще троє депутатів, чим врятували сесію”.

Посилаючись на те, що поширені відомості не відповідають дійсності,
порочать його честь, гідність та ділову репутацію та престиж, позивач просив
про їх спростування та стягнення на його користь 30 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1, у якому просив зобов'язати відповідача публічно спростувати недостовірні
відомості або вибачитися перед ним за образу, нанесену у вигляді несправедливих
звинувачень у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, викладених
у позовних заявах.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 19 травня 2004
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. У задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11 жовтня 2004 року
рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 19 травня 2004 року
змінено: зменшений розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ПП “Студія
“Регіон” та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 до 2 000 грн. В решті рішення
суду першої інстанції залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів Судової плати у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 17 травня 2007 року рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 19 травня 2004 року та ухвала апеляційного суду
Вінницької області від 11 жовтня 2004 року залишені без зміни.

У скарзі про перегляд судових рішень у зв'язку з винятковими обставинами
ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на неоднакове застосування
судами касаційної інстанції одного і того самого положення закону.

Прикладом іншого ніж у цій справі застосування закону визначає судове рішення
колегії суддів Судової плати у цивільних справах Верховного Суду України від 4
квітня 2007 року.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
Судової плати у цивільних справах Верховного Суд України вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що ПП
“Студія “Регіон” та ОСОБА_2, як автор публікацій, поширили відносно ОСОБА_1
неправдиву інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію та
підриває довіру до нього при здійсненні обов'язків Міського голови.

Крім цього, суди вважали, що дії вчинені редактором
інформаційно-розважального тижневика “Свіжа газета” ОСОБА_2, свідчать про
умисну направленість на приниження честі, гідності, престижу та ділової
репутації ОСОБА_1, як міського голови.

З такими висновками погодилась і колегія суддів Судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Львівської області.

Однак, з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до ст.ст. 3, 10 Конституції України честь та гідність людини
визнається в Україні одним з найголовніших соціальних цінностей.

Разом з тим, ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих
прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошення інформації, одержаної конфіденційно, або для
підтримки авторитету і неупередженості правосуддя.

Частина 1 ст. 7 ЦК УРСР, діюча на час виникнення спірних правовідносин,
встановлювала, що громадянин або організація вправі вимагати по суду
спростування відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво,
які порочать їх честь і гідність чи ділову репутацію, або завдають шкоди їх
інтересам, якщо той, хто поширив відомості, не доведе, що вони відповідають
дійсності.

Пленум Верховного Суду України в ч. 5 п. 3 постанови “Про застосування
судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації
громадян та організацій” від 28 вересня 1990 року № 7 роз'яснив, що до
відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь,
гідність і ділову репутацію громадянина або організації в громадській думці чи
думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил
співжиття та принципів людської моралі.

У той же час, відповідно до ст. 471 Закону України “Про
інформацію” ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання
оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання,
що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій,
сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх
правдивості.

У свою чергу Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах “ОСОБА_4
проти Франції”, “ОСОБА_3 проти Польщі” зазначав, що межі допустимої інформації
щодо посадових і службових осіб можуть бути ширшими, порівняно з межами такої ж
інформації щодо звичайних громадян.

Судами встановлено, що починаючи з березня 2001 року в друкованому  інформаційно-розважальному тижневику “Свіжа
газета”, засновником і видавцем якого є ПП “Студія “Регіон”, а редактором -
ОСОБА_2, була надрукована низка статей та публікацій, в яких були поширені
відомості, щодо позивача у контексті висвітлення його діяльності, як міського
голови м. Ладижина.

Вирішуючи спір, суди прийшли до правильного висновку про те, що автор
статті “Феєрверк на Сімеона”, яка була надрукована в № 36  інформаційно-розважальному тижневику “Свіжа
газета” від 7 вересня 2002 року поширив конфіденційну інформацію про стан
здоров'я міського голови м.
Ладижина, чим допустив втручання в його особисте життя, і обґрунтовано визнав,
що такі відомості підлягають спростуванню, в порядку передбаченому ст. 7 ЦК
УРСР.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та визнаючи такими, що не
відповідають дійсності відомості, викладені в публікаціях від               30 листопада 2002 року № 48, від
8 серпня 2003 року № 36, суди належним чином не перевірили доводи відповідачів
про те, що відомості, викладені у названих вище газетних статтях містять
оціночні судження про поведінку та дії позивача, правдивість яких не потребує
доведення та, що вимога  про доведення
правдивості цих оціночних суджень порушує свободу вираження поглядів, яке
гарантується                ст. 10 Конвенції
про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Однак суди першої та апеляційної інстанцій заперечення відповідача не взяли
до уваги, не дивлячись на те, що вони мають значення для правильного вирішення
справи.

У той же час колегією суддів Судової плати у цивільних справах Верховного
Суду України за результатами розгляду справи за позовом Ладижинської міської
ради до приватного підприємства “Студія “РЕГІОН”, редакції Ладижинського
міського інформаційно-розважального тижневика “Свіжа газета”, ОСОБА_2, ОСОБА_5
про захист честі, гідності, ділової репутації 4 квітня 2007 року постановлено
ухвалу, в якій суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що судами для
вирішення спірних правовідносин безпідставно застосовані норми статей 47, 471
Закону України “Про інформацію” від 2 жовтня 1999 року та норми статей           2, 5, 21 Закону України “Про порядок
висвітлення діяльності органів місцевого самоврядування в Україні засобами
масової інформації” від 23 вересня 1997 року, оскільки оскаржувані вислови були
надруковані в публіцистичних виданнях у контексті висвітлення діяльності
органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами
масової інформації як оціночні судження, висловлені в межах свободи поглядів,
яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції.

Крім того, із інформаційно-розважального тижневика “Свіжа газета”
вбачається, що в ньому надруковано чотири публікації, інформація яких, на думку
позивача, принижує його честь і гідність.

Автором однієї з публікацій, зазначений ОСОБА_2, інші публікації
опубліковані без зазначення авторів.

Згідно зі ст. 47 Закону України “Про інформацію” відповідальність за
порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні, зокрема, у
поширенні недостовірної інформації, яка порочить честь і гідність особи.

На порушення вищезазначених норм закону, суд не притягнув до участі у
справі як відповідачів, названих авторів статей, а також тих авторів, прізвища
яких не зазначено.

Погоджуючись з судовими рішеннями колегія суддів Судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Львівської області відступила від сформованої
Верховним Судом України практики застосування названих норм матеріального права
при розгляді цієї категорії спорів у конкретних справах та роз'яснень, що  містяться в постанові Пленуму Верховного Суду
України “Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі,
гідності і ділової репутації громадян та організацій” від 28 вересня 1990 року
№ 7.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 354 ЦПК України.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 19 травня 2004
року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 жовтня 2004 року,
ухвалу колегії суддів Судової плати у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 17 травня 2007 року скасувати, справу за позовом ОСОБА_1
до приватного підприємства “Студія “Регіон”, ОСОБА_2 про захист честі,
гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, захист честі,
гідності, ділової репутації передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                        А.Г. Ярема

Судді:

М.І. Балюк

Л.М. Лихута

В.М. Барсукова

Н.П. Лященко

І.С. Берднік

Л.І. Охрімчук

Л.І. Григор'єва

М.В. Патрюк

В.І. Гуменюк

Ю.В. Прокопчук

В.Г. Данчук

М.П. Пшонка

В.Й. Косенко

Я.М. Романюк

А.В. Костенко

Ю.Л. Сенін

Є.Ф. Левченко

В.М. Шабунін