АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
- 22 ц - 1251                                                     Головуючий
року                                                                                                Хіль
Суддя-доповідач: Дряниця Ю.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року травня місяця 29 дня м.  Полтава
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого:
Дряниці Ю.В.

Суддів:
Прядкіної О.В.,  Макарчука М. А.

при секретарі:
Ткаченко Т.І.

з участю
позивача ОСОБА_1.

представника позивача ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення
Октябрського районного суду м.  Полтави
від 13 лютого 2007 року

по
справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1про визнання фіктивним
договору дарування

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду Дряниці Ю.В.,  -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні
2005 року ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3. про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: АДРЕСА_1,  видане нотаріусом 4-ої Полтавської державної
нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_3.,
зобов'язати 4-ту Полтавську нотаріальну контору видати свідоцтво про
право на спадщину на ХА частину вказаної квартири ОСОБА_3

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив,  остаточно просив визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,  що
видане нотаріусом 4-ої державної нотаріальної контори 10.12.2001 року на ім'я
ОСОБА_3.,  як спадкоємцеві після смерті
ОСОБА_4.

В
обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1. посилався на те,  що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати -
ОСОБА_4.,  яка перебувала у шлюбі з
ОСОБА_3. За час свого життя,  а саме
25.11.1998 року,  з свого вільного
волевиявлення,  його мати -ОСОБА_4.
подарувала йому належну їй 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. За життєвих обставин
та внаслідок того,  що він не знав про
обов'язковість реєстрації прийнятої в дар нерухомості,  він вказаний договір не зареєстрував в
Полтавському БТІ.

2

Про
укладений договір було відомо чоловікові його матері - ОСОБА_3,  а не зважаючи на це,  він отримав свідоцтво про право на спадщину
за законом,  як спадкоємець після смерті
дружини.

Вказана
обставина стала підставою його звернення до суду,  оскільки було порушено його права,  співвласника квартири.

ОСОБА_3.
звернувся в суд з зустрічним позовом,  в
якому просив визнати фіктивним договір дарування від 25.11.1998 року,  укладений ОСОБА_4. та ОСОБА_1. на 1/4 частину
квартири АДРЕСА_1,  посилаючись на
те,  що вказаний договір не зареєстрований
в БТІ,  про наявність договору ОСОБА_1.
йому не повідомляв,  фактично він не
прийняв дароване майно і не користується ним.

ОСОБА_3
також зазначив,  що укладаючи договір
дарування сторони за договором не бажали настання реальних наслідків. Про
існування договору ОСОБА_1. не повідомив нотаріальну контору,  не надав заяви про прийняття спадщини.
ОСОБА_3. також просив поновити строк для подачі позову,  як пропущений з поважних причин,  оскільки про існування договору дарування
йому стало відомо лише в грудні 2005 року.

Рішенням
Октябрського районного суду м.  Полтави
від 13 лютого 2007 року поновлено строк звернення до суду ОСОБА_3

Позовні вимоги
ОСОБА_1. задоволено.

Постановлено визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину,  видане 4-ою Полтавською державною
нотаріальною конторою 10.12.2001 року на ім'я ОСОБА_3. на 1/4 частину квартири
за адресою: АДРЕСА_1,  як спадкоємцеві
ОСОБА_4.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання фіктивним договору дарування
від 25.11.1998 року 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_4. та ОСОБА_1. та
посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу
ОСОБА_5. відмовлено

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3. просить рішення місцевого суду скасувати та
постановити нове рішення,  яким
задовільнити його зустрічні вимоги,
відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.,  посилаючись на те,  що останнім було пропущено строк позовної
давності,  встановлений  ст.
257 ЦК України (ред. 2003 року) та
при вирішенні спору по суті місцевим судом було допущено невідповідність
висновків суду обставинам справи.

В суді
апеляційної інстанції сторони підтримали свої доводи,  на які посилались у своїх позовних заявах та
апеляційній скарзі.

Судом
першої інстанції було визначено,  що договір
дарування 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_4. та ОСОБА_1. та
посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу
ОСОБА_5. дійсний. Спадщина після померлої не відкривалася,  спадкоємців,
які були б закликані до спадкоємства за його відсутністю немає за
відсутності майна,  тому свідоцтво про
право на спадщину від 10.12.2001 року,
видане нотаріусом 4-ої Полтавської державної нотаріальної контори
необхідно визнати недійсним.  При цьому
місцевий суд посилався на вимоги ч.2
ст.  227,  ч.2
ст.  243 та інших положень ЦК
України (ред. 1963 року),  вважаючи,  що спірні правовідносини повинні регулюватись
саме цим кодексом.

Перевіривши
матеріали справи,  з'ясувавши межі
апеляційного оскарження,  колегія судців
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з підстав,  визначених п.3
ч.1  ст. 309 ЦПК України,  тобто в зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи.

Як
встановлено судом апеляційної інстанції і це вбачається з матеріалів справи
25.11.1998 року між ОСОБА_4. та ОСОБА_1. було укладено договір дарування,  який зареєстрований приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального округу за № 6999 (а.с.  13). З тексту договору вбачається,  що у відповідності зі  ст.
227 ЦК України цей договір підлягає реєстрації за місцем знаходження
будинку у Полтавському бюро технічної інвентаризації.

Отже,  колегія суддів вважає,  що ОСОБА_1. було відомо,  що цей договір підлягає реєстрації в органах
БТІ ще 25.11.1998 року,  однак цих дій
ОСОБА_1. вчинено не було.

Відповідно
до вимог ч.2  ст.  243 ЦК
України (ред. 1963
року) договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна
обдарованому.

Однак,  в подальшому ОСОБА_1. не вчинив будь-яких
дій,  пов'язаних з передачею дарованого
майна,  в зв'язку з чим не набув права
власності на це майно  ст. 128 ЦК України (ред. 1963 року).

В
зв'язку з зазначеним колегія суддів приходить до висновку,  що зазначений договір дарування слід вважати
недійсним з підстав,  визначених ч.1  ст. 58 ЦК
України (ред. 1963
року),  згідно якої недійсною є
угода,  укладена лише про людське
око,  без наміру створити юридичні
наслідки (мнима угода).

Врахувавши
наведене,  колегія суддів приходить до
необхідності визнання недійсним договору дарування від 25.11.1998 року та
задоволення позовних вимог ОСОБА_3.,  в
цій частині.

За
результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції приходить до
необхідності відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. до ОСОБА_3. про
визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,  виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про право власності від 21.12.1993 року за № 9914,  виданого відділом приватизації житла у
спільній сумісній власності ОСОБА_4. та ОСОБА_3. за час перебування їх у шлюбі
знаходилася квартира АДРЕСА_1.

Після смерті
ОСОБА_4. у встановлений законом термін,
ОСОБА_3 звернувся до 4-ої державної нотаріальної контори м.  Полтави з заявою про прийняття спадщини після
померлої дружини та 10.12.2001 року отримав свідоцтво про право на спадщину за
законом,  що зареєстроване за №
1-2897,  згідно якого прийняв у власність
1/2 частину спірної квартири і з врахуванням його частки згідно свідоцтва від
21.12.1993 року,  йому на праві власності
стала належати вся спірна квартира.

Ці дії
ОСОБА_3. було вчинено у відповідності і в строки,  визначені
ст.  ст.  529; 549 ЦК України (ред.
1963 року),  тому колегія
судців,  з врахуванням бездіяльності
ОСОБА_1.,  як спадкоємця першої
черги,  приходить до висновку,  що ОСОБА_3. право власності на спірну
квартиру набуте правомірно.

З врахуванням
вищенаведеного колегія суддів приходить до необхідності зазначити і на ту
обставину,  що ОСОБА_1. достовірно,  знаючи про наявність свідоцтва про право на
спадщину за законом від 10.12.2001 року з позовом до суду звернувся лише в
жовтні 2005 року,  тобто за межами строку
позовної давності,  визначеною  ст.
257 ЦК України (ред. 2003 рік),  при цьому фактично не прийнявши у
власність,  як частину квартири,  так і добудову.

При
таких умовах колегія суддів приходить до висновку про необхідність постановления нового рішення в
частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3. та відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1.

Керуючись  ст.
ст.  303; 307; 309 п.3 ч.1; 314;
316 ЦПК України,  колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовільнити.

Рішення
Октябрського районного суду м.  Полтави
від 13 лютого 2007 року змінити.

Відмовити
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину,
виданого 4-ою Полтавською державною нотаріальною конторою 10.12.2001
року на ім'я ОСОБА_3 на Уг частини квартири за адресою АДРЕСА_1,  як спадкоємцеві ОСОБА_4

Позовні вимоги
ОСОБА_3 задовільнити.

Визнати
недійсним договір дарування від 25.11.1998 року 1/2 частини квартири за адресою
АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1
та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу
- ОСОБА_5.,  реєстраційний № 6999.

В іншій частині
рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення
набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.