Справа № 22-819/2007 р                            головуючий
у 1 інстанції    Крижова О.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

18
жовтня 2007 року                                                                             м.
Рівне

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючого
судді - Буцяка З.І.,

суддів :
Григоренка М.П., Мельника Ю.М., при секретареві Колесовій Л.В., за участю
позивача, її представника ОСОБА_2 та представника відповідача - Олійника Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду від 21 травня 2007 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Рівненськяий завод "Газотрон" про
стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні, допомоги при звільненні і відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням
Рівненського міського суду від 21 травня 2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Не
погоджуючись з даним рішенням суду позивач у апеляції зазначає, що дане судове
рішення є незаконним, через неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи і які
суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Оскільки суд першої інстанції не врахував листи з інспекції по праці №67-07/785
від 13.08.2002 року, №ІІІ-07/453 від 27.08.2001 року, №ІІІ-07/572 від
18.10.2001 року та припис №28/М від 22 серпня 2001 року щодо виявлених порушень
чинного законодавства у відповідача. Крім того, суд не врахував, що відповідач
не довів наявність посади позивача у штаті, за період 1994-2001 pp., і взагалі, не
надав суду докази про правовий статус ОСОБА_1. і розмір її окладу за даний
період, не довів, що страхові внески в Пенсійний фонд за позивача сплачені.
Крім того, відповідач не подав до суду докази про згоду сторін на відпустку без
збереження заробітної плати, в зв'язку із чим просить оскаржуване судове
рішення скасувати і ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні
позивач свою апеляційну скаргу підтримала повністю і пояснила, що зміст її
остаточних позовних вимог міститься у позовній заяві від 27 квітня 2007 року,
на задоволенні яких вона і наполягає.

Відповідач
в судовому засіданні заявив, що апеляційну скаргу вважає обґрунтованою частково,
оскільки визнає позовні вимоги щодо затримки розрахунку позивача при звільненні
з ВАТ "Рівненський завод "Газотрон" за період з 18 вересня 2001
року по 24 квітня 2002 року, а в решті апеляційну скаргу не визнав і
запропонував суду її відхилити.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши
матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно
статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним   є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим
є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із
змісту рішення Рівненського міського суду від 21 травня 2007 року вбачається,
що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки в
мотивувальній частині даного рішення наведені мотиви, на підставі яких було
ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, які не мають жодного
відношення до заявлених позивачем вимог, а тому, на підставі пункту 3 частини 1
статті 309 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням у
справі нового рішення.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач в ході розгляду даної цивільної справи
неодноразово змінювала як зміст своїх позовних вимог так і підстави до їх
задоволення.

Згідно
останньої позовної заяви ОСОБА_1. від 27 липня 2007 року (а.с. 321), остаточні
позовні вимоги останньої полягають в наступному:

1.
Примусити відповідача в письмовій формі надати пояснення, на підставі яких
даних в її особовій карточці, на підставі яких наказів, колективних договорів,
згоди сторін надавались і робились:

·
розрахунок грошей при звільненні

·
довідки про її роботу і середній заробіток в службу
зайнятості,

·  інформація
в Пенсійний фонд про сплату внесків на державне соціальне страхування за період
1994-2001 рік, та персоніфікований облік за період з 1998 року по 2002 рік.

·
інформація в податкову інспекцію за період з 1994 року по
2002 рік;

2.Виплатити
за період незаконного позбавлення роботи, а саме з 1994 року по 17 вересня 2001
року, заробітну плату, загальний розмір якої становить 69600 грн. ;

3.Примусити
відповідача з цієї суми заробітної плати сплати податки і внески на соціальне
страхування;

4.Виплатити
компенсацію зідно ст.с. 116,117 КЗпП Україи, в розмірі 52200 грн.;

5.Виплатити
допомогу при звільнені в розмірі середньої заробітної плати, в розмірі 725
грн.;

6.Виплатити
моральну шкоду за кожний місяць вимушеного прогулу, в розмірі 67 200 грн.,

7.Примусити
відповідача надати в пенсійний фонд на персоніфікований облік корегуючу
інформацію за 1998-2002 рік, а кореговану інформацію за період з 1 липня 2000
року по 17.09.2001 року врахувати при перерахуванні пенсії згідно ст.40 Закону
України „ Про загальне обов'язкове пенсійне страхування".

Загальна сума
вимог ОСОБА_1. становить 189 725 грн..

З
наявної у справі ксерокопії трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 55) вбачається, що
остання з 15 листопада 1971 року по 17 вересня 2001 року перебувала у трудових
відносинах з ВАТ "Рівненський завод "Газотрон".

Згідно
довідок (а.с.71,86) середній місячний заробіток позивача ОСОБА_1. на момент
звільнення з ВАТ "Рівненський завод "Газотрон" у вересні 2001
року складав 180 грн.

Відповідно
до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у
строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності
спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в
тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на
користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті спору.

Частиною
першою статті 61 ЦПК України закріплено, що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так як
представник відповідача визнав в суді ту обставину, що після звільнення
ОСОБА_1. 18 вересня 2001 року, належні останній суми ВАТ "Рівненський
завод "Газотрон" виплатив лише 24 квітня 2002 року, тому апеляційний
суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача, щодо стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, задовольнити частково, в
розмірі 1305 грн..

При
цьому, колегія суддів вважає, що дане порушення відповідачем законних прав
НовиченкоТ.Н., спричинило останній моральні страждання, в зв'язку із чим,
керуючись ст.237 КЗпП України та ст. 1167 ЦК
України, рахує за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1., в частині
відшкодування моральної шкоди, в розмірі 1000 грн..

У
відповідності до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно
довідки від 2 квітня 2003 року (а.с. 86) позивачу ОСОБА_1. у зв'язку із
звільненням у 2001 році з ВАТ "Рівненський завод "Газотрон" була
виплачена вихідна допомога, в розмірі 155 грн. 42 коп.

З огляду
на те, що позивачем так і не було доведено в чому саме полягала незаконність
позбавлення відповідачем її роботи в період з 1994 року по 17 вересня 2001
року, в зв'язку із чим той повинен їй сплатити за цей період заробітну плату, в
розмірі 69600 грн., зі сплатою з цієї суми податків і внесків на соціальне
страхування, а також обов'язок відповідача виплатити їй допомогу при
звільненні, саме в розмірі в розмірі 725 грн., відшкодувати моральну шкоду за
час вимушеного прогулу, а також не надала суду жодних доказів того, що
відповідач будь-яким чином відмовлявся надати їй або будь-якій іншій державній
установі інформацію, на наданні якої ОСОБА_1. наполягає у своїй позовній заяві,
а так само і того, яким саме чином ненадання цієї інформації призвело до
порушення її конституційних прав, тому, на розсуд колегії суддів, у задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_1. має бути відмовлено.

На
підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Рівненського міського суду від 21 травня 2007 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути
з ВАТ "Рівненський завод "Газотрон" на користь позивача ОСОБА_1
1305 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та
1000 грн., в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В
задоволенні решти позовних вимог позивачу ОСОБА_1. відмовити.

Стягнути
з ВАТ "Рівненський завод "Газотрон" на користь держави судовий
збір, в розмірі 89 грн. 25 коп. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, в розмірі 60 грн.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Сторони
мають право оскаржити рішення апеляційної інстанції до Верховного Суду України
протягом двох місяців починаючи з дня набрання ним законної сили, з подачею
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.