Апеляційний суд Харківської області
УХВАЛА

14
червня 2007 року                                                                           м.
Харків

Колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого    Колтунової А.І.,

суддів:                     Луспеника Д.Д., Ларенка
В.І., Коваленко І.П., Яцини В.Б.,

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Арцизької міжрайонної державної
податкової інспекції Одеської об­ласті про визнання права власності на житловий
будинок, за касаційною скар­гою Арцизької міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області на рішення Тарутинського районного суду Одеської
області   від 23 червня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2004 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1. у
березні 2004 року звернувся до суду із позовом до Арцизь­кої міжрайонної
державної податкової інспекції Одеської області про визнання права власності на
житловий будинокАДРЕСА_1 Одеської області. В обґрунтування позовних вимог по­силався
на те, що будинок належав його батьку ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишивши заповіт на все майно на його ім'я. Спадщину він прийняв, фактично
вступив в управління спадковим майном, то­му просив позов задовольнити.

Рішенням
Тарутинського районного суду Одеської області від 23 червня 2004 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 листопада
2004 року, позов задоволений. Визнано ОСОБА_1. власником вказаного будинку в
порядку спадкування за заповітом.

В
касаційній скарзі Арцизька міжрайонна державна податкова інспекція просить
скасувати ухвалені в справі судові рішення та направити справу на но­вий
розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Справа № 238-
кс-07

Головуючий у
першій інстанції: Топал Є.К.

Доповідач:
Ларенок В.І.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені
у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що ка­саційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1., районний суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1. як
спадкоємець після смерті батька - ОСОБА_2, при­йняв спадщину і вступив в її
володіння, а тому має право на будинок, який на­лежав батьку.

Проте
повністю погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки до них суд
дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно
до ст. 524 ЦК України
1963 року об'єктами спадкування є ци­вільні права та обов'язки спадкодавця, які
не є нерозривно пов'язаними з його особою та які не припинилися внаслідок його
смерті. У спадщину можуть пере­даватися певні речі, у тому числі жилі будинки.

Згідно
зі ст.202 ЦПК України 1963 року рішення суду повинно бути за­конним і
обґрунтованим. У зв'язку з цим суд зобов'язаний навести в рішенні висновок про
доведеність чи недоведеність фактів, з якими законодавство пов'­язує підстави
щодо задоволення заявлених вимог.

Ухвалюючи
рішення, суди не звернули уваги на те, що позивач не надав доказів належності
будинку спадкодавцю (батьку). Правовстановлюючі доку­менти на спірний будинок у
справі відсутні.

Суди не
навели відповідних норм законодавства, які б давали право ви­знавати право
власності на будинок, який не має правовстановлюючих доку­ментів.

Крім
того, суд не залучив до участі у справі відповідного органу місцевого
самоврядування за місцем відкриття спадщини, чим вирішив питання про його права
та обов'язки.

Посилання
суду на те, що правовідносини регулюються за правилами ЦК України 1963
року, а не Книги шостої ЦК
України 2003 року, тому відповіда­чем повинна бути саме податкова інспекція
є невірним. Зазначене стосується лише питання щодо часу відкриття та прийняття
спадщини, а оскільки рішення ухвалювалось у 2004 році, то суд повинен був
притягти до участі у справі в якості відповідача відповідну територіальну
громаду, що передбачено ЦК України 2004 року. При цьому слід було врахувати, що
притягнення до участі у справі належних осіб є процесуальним питанням, яке
повинно вирішуватись відповідно до чинного, а не минулого законодавства.

Суд також
не перевірив чи є інші спадкоємці, чи не скасований заповіт, що має для
вирішення справи важливе значення.

На
зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального
права не звернув уваги й апеляційній суд, залишаючи таке рі­шення суду без
змін.

Оскільки
допущені судами порушення вимог процесуального та матеріа­льного права призвели
до неправильного вирішення справи, відповідно до п. 4 ч.1, ч.2 ст.338 ЦПК
України постановлені судові рішення підлягають скасуван­ню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи
слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у
відповідності до норм матеріального права, а обґрун­тованим визнається рішення,
в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і правові нас­лідки є вичерпаними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Також
районному суду необхідно вирішити питання про склад осіб, які беруть участь у
справі, встановити дійсні права та обов'язки сторін і в залежно­сті від
встановленого вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись
ст. 336, ст. 338, ст. 345 ЦПК України, колегія суддів з каса­ційного розгляду
справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
Арцизької міжрайонної державної податкової інспе­кції Одеської області задовольнити.

Рішення
Тарутинського районного суду Одеської області
від 23 черв­ня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області
від 30 листопада 2004 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до
суду першої ін­станції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.