Справа №22-2086/07                                                                Головуючий
Категорія:-23                                                                                          Мельник СР.
апел. інстанції Кіт І.Н.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03
вересня 2007 року колегія судців судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого:
Кота І.Н.

суддів: Бермеса
І.В.,  Монастирецького Д.І.

при секретарі:
Щербатій І.М.

розглянула
у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою Служби автомобільних доріг у Львівській області на рішення Буського
районного суду Львівської області від 24 квітня 2007 року.

Заслухавши                     доповідь                   судді                   апеляційного                   суду,

пояснення
сторін на підтримання доводів апеляційної скарги і заперечень на неї,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Буського районного суду Львівської області від 24 квітня 2007р. частково
задоволено позов ОСОБА_1,  пред'явлений в
інтересах ОСОБА_3,  а також позов
ОСОБА_2про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної ушкодженям транспортних
засобів внаслідок їх зіткнення у ДТП. Стягнуто із Служби автомобільних доріг у
Львівській області в користь ОСОБА_3 1352 грн.80 коп. на відшкодування
шкоди,  а також 64 грн.80 коп. судових
витрат. Стягнуто із Служби автомобільних доріг у Львівській області в користь
ОСОБА_223 грн. 60 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 1 грн. 36 коп.
судових витрат.

Рішення
суду оскаржила Служба автомобільних доріг у Львівській області. В апеляційній
скарзі покликається на його незаконність та невідповідність викладених у ньому
висновків дійсним обставинам справи. Зокрема зазначає,  що позивачі за первісним та зустрічним
позовом жодних вимог до Служби автомобільних доріг не пред'являли,  а тому суд при вирішеній спору повинен був
виходити виключно із пред'явлених ними вимог не залучаючи Службу до участі у
справі.

Матеріалами
розслідування ДТП встановлено,  що зіткнення транспортних засобів сталося з
вини обох їх водіїв,  за що вони власне і
були притягнуті до адміністративної відповідальності постановами районного суду,  тоді як жоден із працівників Служби
автомобільних доріг до такої відповідальності не притягався,  а тому відсутні правові підстави для
покладення на неї відповідальності за заподіяну власникам транспортних засобів
матеріальну шкоду. Крім того,  за умови
доведеності вини власника автомобільної дороги у неналежному її утриманні,  обов'язок по її відшкодуванню міг бути
покладеним на ДП „ Львівський облавтодор" ,  яке безпосередньо відповідає за утримання та
належне

обслуговування
дільниці дороги де власне сталася ДТП,  але не на службу автомобільних доріг у Львівській
області. Просить оскаржуване рішення районного суду скасувати й ухвалити у
справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за їх
безпідставністю.

Перевіривши
у межах доводів апеляційної скарги та пред"явлених позовних вимог
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції,  колегія суддів не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги,  оскільки
таке ґрунтується на повно встановлених і належно перевірених обставинах справи
та доказах про дійсні права та обов'язки сторін,  відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону.

Так,  із наявних у справі матеріалів
огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.02.06р. та її подальшого
розслідування ( а.с. 6-15) безспірно вбачається,  що зіткнення транспортних засобів
сталася,  як з вини обох водіїв
ОСОБА_2  та ОСОБА_1.,  так і внаслідок неналежного стану дорожнього
покриття,  яке було покрите нерозчищеним
снігом,  льодом ,  мало колії у снігу,  що власне головним чином й ускладнювало
маневрування транспортними засобами . Тому,
вирішуючи питання про відшкодування шкоди суд належним чином керувався
роз"ясненнями,  що містяться у п. 2
та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992р. №
6,  з наступними змінами і доповненнями „
Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди „ щодо покладеня обов'язку по її відшкодуванню лише за наявності дійсної
шкоди,  встановлення факту неправомірних
дій,  безпосереднього причинного
зв"язку та вини заподіювачів шкоди ,
а також визначення розміру відшкодування в залежності від встановленого
судом ступеня вини кожної із сторін винної у настанні шкоди.

За таких
обставин,  суд першої інстанції ухвалив
рішення,  яке повною мірою відповідає
вимогам  ст.  ст.
1166,  1187 та 1188 ЦК України,  а тому колегія суддів не вбачає підстав для
його зміни чи скасування. В цьому зв"язку,
доводи апеляційної скарги,  як в
цілому,  так і щодо покладення
обов"язку по відшкодуванню шкоди в межах встановленого у 40% ступеня вини
на Службу автомобільних доріг,  яка є
безпосереднім власником автомобільних доріг,
а не на ДП „ Львівський облавтодор",  яке на договірних засадах із власником
обслуговує дільницю дороги де сталася ДТП,  не заслуговують на увагу оскільки вони
спростовуються матеріалами справи . Крім того,
Служба автомобільних доріг не позбавлена можливості вирішення у
встановленому законом порядку питання щодо покладення безпосередньої
відповідальності на підконтрольне йому дочірнє підприємство.

Враховуючи
наведене та керуючись  ст.  ст. 3ОЗ,
307,  308,  314,
315 ЦПК України,  колегія суддів,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Служби автомобільних доріг у Львівській області відхилити.

Рішення
Буського районного суду Львівської області від 24 квітня 2007р. залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  та може бути оскаржена протягом двох місяців
з дня набрання нею законної сили,  шляхом
подання на неї касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.