Справа № 22-2611/2007
рік                        Головуючий у 1
інстанції Ґонтар А.Л.
Категорія    12                                              Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої
Краснощокової Н. С.  суддів Маширо
О.П.,  ІгнатовоїЛ. Є. при секретарі
Бондаренко Н.М.  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
закритого  акціонерного  товариства
„Антік",   виробничо-торгівельного
комерційного    підприємства    „Елліс",     третя
особа:    товариство    з
обмеженою відповідальністю „Сиріус" про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежилого приміщення,

установив:

До
апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення звернулась
ОСОБА_1

Вона
вказує,  що рішенням апеляційного суду
від 11 червня 2004 року було скасоване рішення Дружківського міського суду від
26 січня 2004 року та задоволені її позовні вимоги про визнання недійсними
трьох договорів купівлі-продажу нежилих приміщень. Апеляційний суд
зобов"язав покупців за договорами повернути спірні приміщення ВТКП
„Елліс" та стягнув з цього підприємства на користь покупців вартість
майна.

Ухвалою
Верховного Суду України від 9 листопада 2006 року рішення апеляційного суду від
11 червня 2004 року залишене без змін.

25
червня 2004 року судом був виданий виконавчий лист,  однак,
як вказуєОСОБА_1 у своїй заяві,
рішення апеляційного суду до цього часу не виконане,  тому вона просила ухвалити додаткове
рішення,  у якому просила встановити
порядок виконання рішення апеляційного суду в частині повернення спірних
приміщень,  для чого визнати право
власності на ці приміщення за товариством „Антік" та зобов"язати бюро
технічної інвентаризації видати відповідний правовий документ.

Заслухавши
пояснення представника позивачки,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає,  що заяву
ОСОБА_1слід відхилити з таких підстав.

Правові
підстави щодо ухвалення додаткового рішення суду містяться у  ст. 220 ЦПК України. Проте заява ОСОБА_1
передбачених цією правовою нормою підстав не містить,  у заяві йдеться про безпідставне невиконання
судового рішення.

У
відповідності до діючого законодавства примусове виконання судових рішень
покладене на органи державної виконавчої служби.

З
матеріалів справи вбачається,  що рішення
апеляційного суду від 11 червня 2004 року набрало законної сили,  на його виконання судом виданий виконавчий
лист,  тому питанням виконання рішення
суду має займатись відповідна державна виконавча служба.

Що
стосується визнання права власності на спірне майно та його реєстрації у
БТІ,  то з таким позовомОСОБА_1 до суду
не зверталась,  ці правовідносини судом
не розглядались,  тому вони не можуть
бути предметом додаткового судового рішення.

Таким
чином,  апеляційний суд вважає,  що заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
судового рішення слід відхилити,
оскільки виконання рішень суду здійснюється у іншому порядку,  встановленому діючим законодавством.

Керуючись  ст. 220 ЦПК України,  апеляційний суд

ухвалив:

Заяву
ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відхилити.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.