Справа №22-1347/07                                         Головуючий
у 1 інстанції: Гінда О.М.
30                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04  червня
2007 року колегія суддів Судової палати у  цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого:
Зубарєвої К.П. суддів: Мойсюка М. І.,
Шандри М. М.  при секретарі:
Щербатій І.М.  з участю Касперського Р.В.
розглянувши у    відкритому    судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною
скаргою  ОСОБА_1 на рішення  Франківського районного суду м. Львова від 29
червня  2006 року,

встановила:

Рішенням
Франківського районного суду м. Львова від 29.06.2006 року задоволено позовні
вимоги Українського державного лісотехнічного університету в особі
Технологічного коледжу,  постановлено виселити
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та їх неповнолітнього
сина ОСОБА_3 з гуртожитку АДРЕСА_1 без надання житла.

Рішення суду
оскаржив відповідач ОСОБА_1

В
апеляційній скарзі покликається на те,
що рішення суду винесене судом з порушенням норм матеріального та
процесуального права,  оскільки суд
розглянув справу у відсутності ОСОБА_2,
заяву від імені заінтересованої особи подано особою,  яка не має повноважень на ведення справи. Він
є військовослужбовцем,  тому його
сім"я не може бути виселена без надання іншого житла. Просить рішення суду
скасувати і направити справу на новий розгляд суду першої інстанції.

Заслухавши     доповідача,   пояснення
апелянта                   на     підтримання  скарги,

перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів дійшла висновку,
що скарга до задоволення не підлягає.

Як вірно
встановлено судом,  спірний будинок по
АДРЕСА_1 має статус гуртожитку і належить позивачеві на праві оперативного
управління,  що стверджується актом
приймання державною комісією будинку 9-ти поверхового гуртожитку на 537 місць
за 1977 р. (а.с. 26-29),  який
використовувався Львівським технікумом механічної обробки деревини,  актом передачі-прийому будівель,  споруд та незавершеного будівництва від
30.08.1997 р. (а.с. 43-46),  відповідно
до якого даний гуртожиток на 537 місць,
побудований у 1977 р. і обладнаний житловими кімнатами,  навчальними аудиторіями,  медпунктом,
кабінетом коменданта гуртожитку тощо,
був переданий Технологічному коледжу Українського державного
лісотехнічного університету.

На
підставі свідоцтва про право власності,
зареєстрованого у встановленому порядку,    гуртожиток по   АДРЕСА_1 як
державна  власність належить на

праві
оперативного управління Державному вищому навчальному закладу „Національний
лісотехнічний університет України" (стара назва Український державний
лісотехнічний університет),  який як
належний позивач вправі був звернутися за вирішенням спору до суду.

Судом
встановлено,  що відповідачі у трудових
відносинах з коледжом чи університетом не перебували,  у цих навчальних закладах не навчалися,  у встановленому порядку у гуртожиток не
поселялися,  спеціальний ордер на право
поселення в гуртожиток їм не видавався. Наведені обставини відповідачами не оспорювалися.

Судом
також встановлено,  що відповідачі
тимчасово проживали у приміщенні площею 15, 3 кв.м. ,  блок 804 даного гуртожитку на підставі
договорів найму від 01.06.1998 р.,
укладеного строком до 1999 р. та від 25.01.2000 p.,
укладеного строком до 01.01.2002 р. (а.с. 10, 11).
Письмове попередження щодо необхідності звільнити займане приміщення до
01.08.2004 р. відповідачі отримали 13.07.2004 p.,
що свідчить про відмову позивача продовжити дію
строкового договору. Відповідно до п.п.8, 9 цього договору після закінчення
терміну дії договору ОСОБА_1 зобов'язаний здати кімнату,  в разі відмови звільнити кімнату після
закінчення строку договору він підлягає виселенню без надання іншого житла.

Покликання
у скарзі на неможливість виселення сім"ї військовослужбовця без надання
іншого житлового приміщення правильних висновків суду не спростовують,  оскільки в спірне приміщення вони не були
поселені у встановленому житловим законодавством порядку,  тобто без прийняття відповідного рішення та
без видачі спеціального ордеру,  що є
єдиною підставою для вселення. Обов"язок надання іншого житлового
приміщення у випадках,  передбачених  ст.
ст. 125,  132 ЖК України,  покладається на підприємство,  установу лише у випадку надання жилої площі в
гуртожитку з дотриманням вимог  ст.  ст.
128, 129 ЖК України. Факт укладення не в установленому порядку лише
строкового договору найму приміщення не свідчить про виникнення у позивача
обов'язку забезпечити відповідачів,  як
сім'ї військовослужбовця,  іншим житловим
приміщенням.  За таких обставин суд
прийшов до вірного висновку про підставніссть заявлених позовних вимог.

Доводи
скарги на розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_2,  якій,
як пояснив ОСОБА_1 в засіданні колегії,
було відомо про розгляд справи,
та представника органу опіки і піклування правильних висновків суду не
спростовують.

У
відповідності з ч.2  ст. 308 ЦПК України
не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення
суду відповідає вимогам  ст.  125,
127-132 ЖК України та процесуальному законодавству,  доводи скарги висновків суду не
спростовують,  обставини справи
встановлені судом повно,  підстав для
скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307 ч.1 п. 1, 308,
313-315 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  рішення
Франківського районного суду м. Львова від 29 червня 2006 року залишити без
зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.