Справа № 22-ц-929
2007р.                   Головуючий
у 1-й інстанції              Гетьман В.В.
Категорія 32                                             Суддя-доповідач                                Гагін М. В.
РІШЕННЯ

іменем України

31 липня
2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Сумської області у складі:

головуючого -
Попруги С. В.

суддів - Гагіна
М. В.,  Лузан Л.В.

з участю
секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

адвоката -
ОСОБА_1.

та осіб,  які беруть участь у справі - позивачки
ОСОБА_2.,

відповідача
ОСОБА_3.

під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Конотопського міськрайонного суду від 29 травня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_2,  опікуна малолітньої ОСОБА_4,  до ОСОБА_3,
треті особи: комунальне ремонтно-експлуатаційне підприємство
«Красногірське»,  орган опіки та
піклування Конотопської міської ради,
про визнання особи такою,  що втратила
право користування жилим приміщенням,  -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні
2007 року ОСОБА_2.,  яка є опікуном
малолітньої ОСОБА_4,  звернулась з
позовом до ОСОБА_3. про визнання його таким,
що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі
АДРЕСА_1,  зазначаючи,  що відповідач з березня 2004 року постійно
проживає у селі Сім'янівка Конотопського району.

У
спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3. та малолітня ОСОБА_4,  відносно якої відповідача рішенням
Конотопського міськрайонного суду від 26 січня 2007 року позбавлено
батьківських прав.

Позивачка
має бажання проживати разом з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  у спірній квартирі,  але відповідач не допускає до спірного
житлового приміщенням,  чим порушує
інтереси малолітньої дитини.

Рішенням
Конотопського міськрайонного суду від 29 травня 2007 року позов задоволено.

Визнано
ОСОБА_3 таким,  що втратив право
користування квартирою за АДРЕСА_1.

2

Стягнуто з
ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2. 8, 50 грн. судового збору,  7, 50 грн. витрат на ІТЗ та 500 грн. витрат
на правову допомогу.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3. просить скасувати рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову,  посилаючись на те,  що рішення є незаконним,  а висновки суд не відповідають обставинам
справи.

Зазначає,  що він тільки влітку виїжджає до села
Сім'янівка Конотопського району обробляти город біля будинку,  який залишився після смерті його матері. При
цьому даний будинок не належить ОСОБА_3.,
оскільки він не був в ньому зареєстрований,  не приймав спадщину,  і взагалі будинок не відповідає
технічним,  санітарним вимогам,  старий та розвалений,  не зареєстрований в БТІ.

ОСОБА_3.
зазначає також,  що він визнаний у 2003
році батьком ОСОБА_4,  він любить свою
доньку,  заробляє гроші на її утримання
та харчування,  не позбавляє її права
користування житлом.  Вважає,  що позивачка бажає використати квартиру в
своїх особистих інтересах.

Крім
того,  апелянт вказує,  що позивачка просила визнати його таким,  що втратив право користування квартирою № 43,  цей же номер квартири визначено в
рішенні,  тоді як він постійно проживає і
зареєстрований в квартирі № 42.

В
запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2. просить рішення суду першої
інстанції залишити без змін і не погоджується з апеляційною скаргою,  зазначаючи,
що доводи скарги не відповідають дійсності.

Крім
того,  позивачка пояснює,  що в рішенні суду зроблена помилка і
зазначена квартира № 43 замість квартири № 42,
що відбулось через те,  що в
позові також допущена помилка. Дану помилку позивачка збиралася виправити в
порядку  ст.  219 ЦПК України.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь
судді-доповідача,  пояснення сторін,  що з'явилися,
перевіривши матеріали справи,
встановила наступне.

Місцевим
судом встановлено та підтверджується матеріалами справи,  що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3
та його малолітня донька ОСОБА_4(а.с. 7, 9).

Рішенням
Конотопського міськрайонного суду від 26 січня 2007 року ОСОБА_3. був
позбавлений батьківських прав відносно своєї доньки ОСОБА_4,  а її опікуном призначена ОСОБА_2. Дитина
проживає з опікуном.

Конституцією
України,  зокрема статтею 33,  кожному громадянинові гарантовано свобода
пересування та вільний вибір місця проживання.

з

Суд
першої інстанції,  визнавши відповідача
таким,  що втратив право користування
жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 на підставі  ст.  71
ЖК України,  зазначив,  що ОСОБА_3. постійно проживає в
АДРЕСА_2,  тобто добровільно розпорядився
своїм правом на житло.

Однак
колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду і приймає до уваги
доводи апелянта,  який пояснив,  проти чого не заперечувала і позивачка,  що часто виїжджає до с Сім'янівка,  але не проживає там постійно,  і періодично навідується до своєї квартири в
м.  Конотопі,  сплачує платежі за квартиру,  про що свідчить і незначний розмір
заборгованості з березня 2004 року.

У матеріалах справи відсутні і позивачем ОСОБА_2. не надано суду достатніх
і переконливих доказів того,  що
відповідач не проживав у спірній квартирі понад шість місяців без поважних
причин та обрав інше постійне місце проживання,
а тому у суду були відсутні підстави для визнання його втратившим право
користування жилим приміщенням.

Крім
того,  позивачем не спростовані
заперечення відповідача про те,  що він у
спірній квартирі періодично не проживав,
так як обробляє земельну ділянку в селі Сім'янівка,  в якому не має будинку,  придатного для проживання,  що земельна ділянка обробляється з метою
вирощування сільгосппродуктів як засобу існування і отримання доходів.

Зазначені
доводи відповідача щодо поважності причин тимчасової відсутності у спірній
квартирі заслуговують на увагу.

Наявність
довідки сільської ради про постійне місце проживання відповідача спростовується
іншими наявними у справі доказами.

Крім
того,  колегія суддів вважає,  що факт зловживання відповідачем спиртними
напоями,  позбавлення його батьківських
прав та неможливість в зв'язку з цим проживання в даній квартирі дитини - не є
підставами,  відповідно до  ст.
71,  72 ЖК України,  для визнання відповідача втратившим право
користування жилим приміщенням,  як на це
послався суд першої інстанції.

Дані
обставини можуть бути підставою для звернення до суду з іншим позовом,  але не для визнання втратившим право
користування жилим приміщенням.

Враховуючи
викладене,  колегія суддів вважає,  що не були доведені обставини,  які мають значення для справи і які суд
вважав встановленими,  а саме
непроживання відповідача в квартирі понад шість місяців,  що відповідно

4

до п. 2
ч.1  ст. 309 ЦПК України,  є підставою для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись  ст. 303,
п.2 ч.1  ст. 307,  п.2 ч.1
ст. 309,   ст. 313-314,   ст.
316,   ст.  319 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
Конотопського міськрайонного суду від 29 травня 2007 року скасувати і
постановити нове рішення.

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким,  що втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.