У Х В А Л А

5 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,   Прокопчука Ю.В.,  Костенка А.В., Пшонки М.П., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до
відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) “Авіакомпанія “Авіалінії
України” про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги,
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати
частини доходу у зв'язку з порушенням термінів виплати й відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду  м. Києва від 11 квітня 2006 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2005 р. ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, посилаючись на те, що він працював штурманом авіаескадрильї
літаків ТУ-154 ВАТ "Авіакомпанія “Авіалінії України" і наказом від 14
червня 2005 року № 31/о був звільнений за власним бажанням. При розрахунку 22 червня 2005 року йому не була
сплачена заробітна плата за червень-листопад 2004 року у сумі 11 196
грн. 26 коп., добові за час перебування у відрядженнях за період 1998-2004 років у сумі 45 253 грн. 20 коп. та вихідна
допомога при звільненні у сумі 6 658 грн. 80 коп.

У зв'язку з невиплатою заробітної
плати, йому було завдано моральну шкоду, на відшкодування якої позивач просив
стягнути 30 000 грн.

В процесі розгляду справи позивач збільшив свої позовні
вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь: середній заробіток за
весь час затримки розрахунку, відповідно до ст. 117 КЗпП України, у сумі                   24 029 грн. 20 коп., компенсацію
втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 30
604 грн. 30 коп. та збільшив суму моральної шкоди на 125 грн., посилаючись на
те, що 14 червня 2005 року був звільнений за власним бажанням із-за невиконання
відповідачем законодавства про працю. При звільненні йому не була сплачена
заробітна плата за період з червня по листопад 2004 року у сумі 11 196 грн. 26
коп. та добові за час перебування у відрядженні за період з 1998-2004 років у розмірі
45 253 грн. 20 коп. та вихідна допомога у сумі 6 658 грн. 80 коп. У 2004 році
була розпочата процедура банкрутства відповідача, він звернувся до
господарського суду  Київської  області
про визнання  його  кредитором
на  суму  58 247 грн. 94 коп.,  яка складалася з суми добових та
заборгованості по заробітній платі. Ухвалою господарського суду Київської
області від        14 червня 2005 року ОСОБА_1
був  визнаний кредитором  другої
черги  тільки на суму 2 589 грн.
13 коп. та занесений до реєстру кредиторів по заробітній платі на суму 10 796
грн. 26 коп. Позивач вважав, що добові витрати на відрядження повинні бути
більші, ніж граничні норми витрат. Відповідач своєчасно не сплатив його грошові
доходи за період з 1 січня 1998 року, тому станом на грудень 2005 року
компенсація втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів їх виплати
складає, відповідно до його розрахунку, 30 604 грн. 30 коп. та сума, що
належить до сплати за затримку розрахунку при звільненні станом на 28 лютого
2006 року складає 24 029 грн. 20 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11
квітня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ "Авіакомпанія
“Авіалінії України" на користь ОСОБА_1суму добових у розмірі 560 грн. 16 коп. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2006 року рішення суду
першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення
суми вихідної допомоги скасоване й постановлено нове рішення, яким позов в цій
частині задоволено. Стягнуто з ВАТ “Авіакомпанія “Авіалінії України” на користь
позивача вихідну допомогу у розмірі 6 658 грн. 80 коп. У решті рішення залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1ставиться питання про скасування судових рішень
з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. ст. 212, 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на запитання: чи мали
місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами
вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Ухвалені у справі судові рішення суперечать цим нормам в
частині вимог щодо стягнення заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи,
організації, проводиться в день звільнення, а згідно ст. 117 цього Кодексу в
разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу
підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таке
відшкодування проводиться і в разі повного чи часткового вирішення трудового
спору щодо належності звільненому сум.

Розглянувши спір щодо належності звільненому позивачеві
сум, районний суд частково задовольнив позов та стягнув на його користь         560 грн. 16 коп. несплачених добових
за 2002-2004 роки та відмовив у стягненні відшкодування середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні виходячи з недоведеності всіх вимог про
невиплачені суми заробітної плати та решти коштів добових.

Апеляційний суд скасувавши рішення районного суду в
частині відмови у стягненні 6 658 грн. 80 коп. вихідної допомоги та стягнувши
цю суму з відповідача залишив без змін рішення цього суду в частині відмови
відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Оцінки цим вимогам з погляду на стягнуті за рішеннями
суду 560 грн. 16 коп. та 6 658 грн. 80 коп. невиплачених позивачу при
звільненні апеляційний суд не зробив, як не зробив висновку й щодо наявності чи
відсутності вини відповідача в невиплаті цих сум.

За таких обставин судові рішення в частині відмови у
стягненні відшкодування заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
підлягають скасуванню з передачею справи у цій частині на розгляд суду першої
інстанції.

Що стосується судових рішень в частині відмови в решті
позовних вимог, то доводи касаційної скарги є необґрунтованими та правильність
висновків суду не спростовують, а тому рішення у цій частині слід залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 337, 338, 345 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня
2006 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2006 року в
частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку
скасувати і справу в цій частині направити на розгляд суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка