РІШЕННЯ

Іменем   України

29 серпня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Житомирської області

в складі:

головуючого -
судді                         Жизневської
А.В.

суддів:                                                Малахової
Н.М., Матюшенка І.В.

при секретарі
судового

засідання                                           Кульчицькій
І.В.,

розглянувши у
відкритому   судовому засіданні в залі
суду в м. Житомирі

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського

міськрайонного
суду Житомирської області  від 10 липня
2007 року у справі

за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

встановила:

ОСОБА_2. звернулася до суду із позовом, у якому просила
усунути перешкоди у користуванні спільною земельною ділянкою біля будинку
АДРЕСА_1, заборонивши ОСОБА_1 без її дозволу допускати до користування спільним
двором сторонніх осіб. Мотивувала вимоги тим, що відповідач дозволяє у
спільному дворі зупинятися великоваговому автотранспорту та користуватися її
гаражем особам, що займаються торгівлею, вона не може заїхати у свій гараж,
оскільки спільний двір тривалий час займають автомобілі під вигрузкою.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 10 липня 2007 року
задоволено позов. Зобов'язано ОСОБА_1. усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_2. спільною земельною ділянкою двору будинку АДРЕСА_1 шляхом заборони без
погодження з позивачкою часу і можливості користування спільним двором під
заїзд автотранспорту для потреб відповідачки.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вказане рішення, справу
направити на новий розгляд. Зазначає, що судом неправильно та неповно
встановлено обставини справи, не зроблено належної оцінки представлених
позивачкою доказів. Вважає, що суд мав виходити з того, що двір є у спільному
користуванні, порядок землекористування встановлено, належна їй частина двору
призначена для підходу до належних їй на праві власності господарських споруд,
а в'їзд на спільний двір здійснюється через ворота, які

Справа №22ц/1889                                      Головуючий
у суді 1-ї інстанції Куліченко М.В.

Категорія 33                                                 Суддя-доповідач
Жизневська А.В.

розташовані зі сторони господарських приміщень, належних ОСОБА_2. Зазначає
також, що судом неправильно застосовано ст.48 ЗУ «Про власність», ст.391 ЦК
України, ст.89 ЗК України, справу розглянуто у її відсутності, оскільки
вона погано себе почувала.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності
належить будинок АДРЕСА_1 (а.сп.7-8). Порядок землекористування між сторонами
встановлено у добровільному порядку (а.сп.19), але між сторонами виникли
неприязні стосунки у зв'язку із користуванням частиною земельної ділянки, яка
знаходиться у загальному землекористуванні.

У відповідності до положень ст.ст.95,96,103 ЗК України -землекористувачі
при використанні своєї земельної ділянки повинні дотримуватися певних вимог,
обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких завдається найменше незручностей. У разі порушення прав
землекористувача він має право на їх відновлення в порядку, встановленому
законом.

Проте, позивач не представила суду доказів на підтвердження порушення її
прав землекористувача, які підлягають поновленню.

Крім цього суд припустився помилки, керуючись при вирішенні спору нормами
матеріального права, які регулюють правовідносини щодо порушення права
власності на землю. Тому рішення не може залишатися без зміни, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.
305, 307, 313, 314,316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10
липня 2007 року скасувати, ухваливши нове про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у
касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду
України.