Справа № 22-2994/07                                                                 Головуючий
Несторенко Л.О. Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2007
року                                                                                       М.Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:     Приймака В.М.

суддів:                    Мануйлова Ю.С.

Подліянової
Г.С. при секретарі:      Волчановій І.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2007 р. по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про примусовий обмін жилого приміщення
та стягнення моральної шкоди внаслідок систематичного знущання та неможливості
сумісного проживання, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка
звернулась до суду із вказаним позовом. При цьому вказала, що разом з донькою
ОСОБА_3, відповідачкою її дітьми та чоловіком проживає у квартирі АДРЕСА_1. Ця
квартира належить їм на праві спільної власності. Вона займає одну велику
кімнату, а відповідачка разом з чоловіком і дітьми -три інші кімнати. Після
2002 р. стосунки між ними зіпсувались, відповідачі знущаються над нею,
ображають її та б'ють і виганяють з квартири, вона боїться жити разом з ними в
одній квартирі. Оскільки відповідачі систематичним порушенням правил співжиття
роблять неможливим для неї проживання з ними в одній квартирі, просить
зобов'язати їх здійснити примусовий общн квартири, а також стягнути з останніх
на її користь моральну шкоду, яку вона оцінює у 20000 грн.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2007 р. у позові
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати і направити справу на новий розгляд до того ж
суду.

Заслухавши
суддю-доповідача, доводи позивача і його представника, дослідивши обставини
справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до
п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно зі ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено
судом і таке вбачається з матеріалів справи, у спірній 4- кімнатній квартирі
АДРЕСА_1 проживають позивачка ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та двоє
неповнолітніх дітей. Позивачці належить на праві власності кімната площею 15,7
кв.м., а ОСОБА_2 та її дітям - 3 кімнати площею відповідно 7,7 кв.м., 12,3
кв.м. та 14, 1 кв.м.

Відповідно до ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які

проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співвжиття роблять
неможливим

для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи
запобігання і

громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу
наймодавця

або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого
приміщення. Осіб, які

підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю
спільного

проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін
займаного

приміщення на
інше, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Відмовляючи
позивачці у задоволенні позовних вимог щодо примусового обміну жилими
приміщеннями, суд послався на те, що вона не надала можливих варіантів такого
обміну.

Крім
того, слід мати на увазі, що відповідно до правил ст.55 Закону України від 7
лютого 1991 р. »Про власність» власник не може бути позбавлений права власності
на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими
актам України.

Правила
ст.116 ЖК України щодо зобов'язання судом осіб, які підлягають виселенню за
неможливістю спільного проживання з ними в одній квартирі або одному будинку,
провести примусовий обмін займаного приміщення на інше, вказане заінтересованою
в обміні стороною, не поширюється на обмін жилого приміщення, що належить їм на
праві власності. Вони регулюють тільки правовідносини між ч.1енами сім'ї
наймача жилих приміщень у державному або громадському житловому фонді,  і

Відмовивши
позивачці у позові щодо стягнення моральної шкоди, суд правильно виходив з
того, що вона не надала достатніх доказів на підтвердження своїх вимог.
Допитані у суді свідки ОСОБА_2 позивачки не були очевидцями порушень правил
співвжиття з боку відповідачів і про це знають лише зі слів позивачки.

За таких
обставин висновок суду про відмову у задоволенні позову відповідає матеріалам
справи і вимогам закону.

Наведені в
апеляційній скарзі доводи цього висновку суду не спростовують.

Суд з
достатньою повнотою з'ясував всі обставини, які мають значення для справи, дослідив
докази, яким дав правильну оцінку, та ухвалив законне і обгрунтоване рішенння
відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст.
307, 308,313,314,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА   :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2007 р. по цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом
двох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.