Справа № 22ц-3006/07                                                                       Головуючий
Категорія                                                                                              інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
серпня 2007 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Луганської області в складі:

головуючого:
Парінової І.К.

суддів: Іванової І.П., Запорожця М.П.,

при секретарі Михайловій О.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ НВФ «Луганські акумулятори» на рішення
Ленінського районного суду м. Луганська від 21 грудня 2001 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1до ВАТ НВФ «Луганські акумулятори» про визнання дій
адміністрації неправомірними, відміну п.2 наказу № 8 від 13.01.2000 p., стягнення сум по
відрядженням за період 1998 р. - 1999 р.,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у травні
2000 р. звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії ВАТ НВФ «Луганські
акумулятори». Просив визнати дії адміністрації неправомірними, відмінити п.2
наказу № 8 від 13.01.2000 p.,
провести перерахунок кредиторської заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду від 5 вересня 2000 року вимоги позивача
задоволені повністю. Це рішення скасовано ухвалою Луганського обласного суду
від 27 листопада 2000 року.

В лютому 2001 року позивач подав позовну заяву, в якій просив визнати дії
адміністрації неправомірними, відмінити п.2 наказу № 8 від 13.01.2000 p., провести
перерахунок кредиторської заборгованості та стягнути з відповідача 3503,14 $
СІНА, 1840 австралійських шилінгів, 6817.79 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 21 грудня 2001 року
вимоги ОСОБА_1. задоволені повністю. Суд визнав дії адміністрації ВАТ НПФ
«Луганські акумулятори» по зменшенню кредиторської заборгованості по виконаним
командировочним завданням ОСОБА_1. на суму 3503,14 $ США, 1840 австралійських
шилінгів і 6817,79 гривень - неправомірними; скасував п.2 наказу № 8 від
13.01.2000 року; стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1. 47713 грн. 37 коп.

Представник відповідача подав касаційну скаргу, просив рішення суду
скасувати та направити справу на новий розгляд.

Ленінський районний суд м. Луганська своєю ухвалою від 03 червня 2002 року
відмовив в прийнятті касаційної скарги, так як рішення не було предметом
розгляду суду апеляційної інстанції.

В листопаді 2003 року відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Луганська від
21.12.2001 року

Ухвалою   Ленінського   районного
суду   від-  28.11.2003
року   строк   на
апеляційне оскарження було відновлено.

Позивач у листопаді 2003 року звернувся з заявою про перегляд зо
нововиявленими обставинами ухвалу суду від 28.11.2003 року. Ухвалою Ленінського
районного судом. Луганська від 19.01.2004 року в прийнятті заяви було
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 25 березня 2004 року в
задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду, відмовлено, ухвалу
Ленінського районного суду м. Луганська від 19.04.2004 року залишено без змін.

У квітні 2004 року позивач звернувся до Верховного суду України з
касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Луганська від 19.01.2004
року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 25.03.2004 року.,
просив ухвали скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвалою Верховного суду України від 26 травня 2006 року касаційна скарга
ОСОБА_1. відхилена.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню   з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових
відносинах з відповідачем по 5 жовтня 1999 року, працював на посаді
генерального директора і неодноразово виїздив в командировки за кордон. Після
звільнення йому не виплачені командировочні витрати, а 13.01.2000 року
відповідач видав наказ № 8 п.2., яким зменшив кредиторську заборгованість по
командировочним витратам., допускав 3 цим наказом позивач не був ознайомлений,
порушень за час командировок він не мав.

Наказ № 8 від 13.01. 2000 р. про зменшенняОСОБА_1 кредиторської
заборгованості по командировочним витратам є неконкретним. З нього не
вбачається, коли, по яким саме командировкам, були неналежні звіти, чи їх не
було зовсім, коли видавався аванс по цим командировкам, у якій валюті. Не були
надані докази і суду. З вказаного наказу видно, що витрати, понесеніОСОБА_1 по
командировкам були нараховані йому і знаходилися на балансі підприємства. Наказ
про зменшення цих витрат був виданий підприємством після звільнення ОСОБА_1. з
роботи і він не був з ним ознайомлений, що підтвердили у судовому засіданні
апеляційного суду сторони.

Дізнавшись про існування наказу № 8. ОСОБА_1
звернувся до суду, оспорюючи цей наказ. У суду не було підстав вважати, що
строк на звернення до суду ОСОБА_1пропущений.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та
процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.
307 ч. 1, п. 1, 308. З 13.3 14, 315   ЦПК
України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відкритого акціонерного товариства Науково-виробничої фірми „Луганські
акумулятори" відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 21 квітня 2001 року
залишити без змін

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена
протягом двох місяців з

дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду до
Верховного Суду України

безпосередньо.