Справа № 22ц -
інстанції - Кяряпутя Л.В
Доповідач - Заболотний
РІШЕННЯ

Іменем      України

15 червня 2007 року                                                                                             місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області у складі: головуючого - судді
Коренькової 3.Д. суддів
- Заболотного
В.М., Острянського В.І. при секретарі -
МехедТ.О.

з участю - сторін

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2007
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Чернігівський
ремонтно-механічний завод „Жовтневий молот" про стягнення заробітної плати
та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2007 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, вказуючи на те, що з 16.10.2006 року він
працював у відповідача на посаді економіста зі збуту з посадовим окладом
700грн. на місяць. 15 січня 2007 року він
звільнився з роботи на підставі ст.36 п.1 КЗпП України, за згодою сторін.
Оскільки, оплата праці на підприємстві проводилась несвоєчасно, то ВАТ „ЧРМЗ
„Жовтневий молот" повинне було нарахувати і сплатити йому компенсацію за
втрату частини заробітної плати через порушення термінів її виплати. Також, в
порушення ст.116 КЗпП України, відповідач не провів з ним остаточного
розрахунку в день звільнення.

Крім того, 04.12.2006
року керівництво підприємства примусило його та інших працівників написати
заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати терміном до 29.12.2006 року, тобто,
понад 15 календарних
днів. У січні 2007 року
позивач також змушений був писати заяву про надання йому відпустки без
збереження заробітної плати на період з 02.01.2007
року по 12.01.2007 року.
Дії відповідача по наданню йому вищезазначеної відпустки в період з 19.12.2006 року по 29.12.2006 року ОСОБА_1
просив визнати незаконними, так як вони суперечать вимогам ст.25 Закону України
„Про відпустки" та ст.84 КЗпП України, а саму відпустку в цей період
просив визнати вимушеним прогулом.
Вказаними діями підприємства позивачу було завдано

моральної
шкоди, яка полягає у нервовому дисбалансі, перенесенні стресу, порушенні
звичного способу життя.

А тому, просив стягнути на його користь з ВАТ „ЧРМЗ
„Жовтневий молот" 588грн. 08коп. заборгованості по заробітній платі,
199грн. 99коп. компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини заробітної
плати через порушення термінів її виплати, 299грн. 97коп. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та 1000
грн. у відшкодування моральної шкоди.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив стягнути
на його користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при
звільненні з 15.01.2007 року по 05.04.2007 року включно в
розмірі 1899грн. 81коп., 1000грн. у відшкодування моральної шкоди, визнати дії
відповідача з надання відпустки з 19.12.2006 року по 29.12.2006 року
незаконними та, враховуючи вказаний період вимушеним прогулом, стягнути
заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 299грн. 97коп.

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду від 18 квітня 2007 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
51грн. судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в розмірі 07грн. 50коп. Суд прийшов до висновку, що в грудні 2006 року позивачу
була надана відпустка без збереження заробітної плати в обумовлений сторонами
термін, що не суперечить вимогам ст.ст.25, 26 Закону України „Про відпустки", оскільки про це він
особисто просив у своїй заяві. Вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також є безпідставними, так
як 25.01.2007 року
йому на платіжну картку була перерахована заборгованість в розмірі 487грн.
68коп. Хоча решту заробітної плати позивач отримав лише 05.04.2007 року, але
він неодноразово сповіщався відповідачем про наявність вказаних коштів у касі
підприємства з 06.02.2007 року і можливість їх отримання в будь-який час. В
зв'язку з цим, відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення
суду скасувати як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог. На думку апелянта, суд не
повністю з'ясував обставини, що мають значення на розгляду справи, а висновки
не відповідають обставинам справи. Так, остаточний розрахунок підприємство
провело з ним лише 05.04.2007
року, хоча він ніколи не відмовлявся від отримання належних йому коштів. До
того часу ніщо не заважало відповідачу виплатити ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі поштовим переказом, перевести її на платіжну картку або
надіслати йому письмове запрошення, як це було зроблено 03.04.2007 року листом №04/44. Також, апелянт
вказує, що відповідач безпідставно відправив його у відпустку без збереження
заробітної плати на термін понад 15
календарних днів, і такі дії підприємства необхідно визнати незаконними.
Крім того, позивач не згоден з покладеним на нього судовим рішенням обов'язком
сплатити судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового
процесу, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

По справі встановлено, що з 16.10.2006 року позивач
працював у ВАТ „ЧРМЗ „Жовтневий молот" на посаді економіста по збуту. 15
січня 2007 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за згодою сторін, відповідно до
п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується випискою з наказу №1-К від
16.01.2007 року (а.с.11).

Згідно ст.116 КЗПП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день
звільнення. Статтею 117 КЗпП
України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу,
підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній
заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок з позивачем ВАТ
„ЧРМЗ „Жовтневий молот" провело лише 05
квітня 2007 року.
Посилання відповідача на те, що починаючи з 15.02.2007 року заробітна плата
ОСОБА_1 знаходилась у касі підприємства і він коли завгодно міг отримати
вказані кошти, не можуть бути взяті до уваги, оскільки проведення остаточного
розрахунку з працівником є обов'язком роботодавця.

Так як, середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 33грн.
33коп. (а.с.10), то середній заробіток позивача за час затримки остаточного
розрахунку становить 1899грн.81коп. (ЗЗгрн.ЗЗкоп. х 57 робочих днів), без
відрахування сум обов'язкових платежів, який підлягає стягненню на його користь
з ВАТ „ЧРМЗ „Жовтневий молот".

Виходячи з цього, відповідно до ст.237-1 КЗпП України, з ВАТ „ЧРМЗ
„Жовтневий молот" необхідно стягнути на користь позивача 300грн. моральної
шкоди. Вказаний розмір морального відшкодування відповідає принципу розумності
та справедливості, і на думку апеляційного суду, є адекватним тим моральним
страждання і переживанням, яких зазнав ОСОБА_1 в результаті порушення його
трудових прав відповідачем.

При цьому, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
щодо визнання неправомірними дій ВАТ „ЧРМЗ „Жовтневий молот" по наданню
йому відпустки без збереження заробітної плати в період з 19.12.2006 року по
29.12.2006 року, визнання такої відпустки вимушеним прогулом і стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Статтями 25,
26 Закону України „Про відпустки" передбачено, що вказані відпустки
надаються з ініціативи працівника та на термін обумовлений сторонами.   В своїй заяві від 04 грудня 2006 року позивач
просив надати йому

відпустку
без збереження заробітної плати саме на термін з 04 по 29
грудня 2006 року, що
і було зроблено відповідачем (а.с.13,15).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним
і обгрунтованим. Таке рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням
нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.116-117, 237-1 КЗпП України,
ст.ст.303, 307, 309,
313-314, 316-317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2007 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку
за час затримки розрахунку при звільненні з роботи та моральної шкоди, а також
стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення -
скасувати.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково, стягнувши на його користь з ВАТ „Чернігівський ремонтно-механічний
завод „Жовтневий молот" 1899
(одну тисячу вісімсот дев'яносто дев'ять) гривень 81 копійку
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи
(обов'язкові платежі з даної суми не утриманні) та 300 (триста) гривень
моральної шкоди.

Стягнути з ВАТ „Чернігівський ремонтно-механічний завод „Жовтневий
молот" на користь держави 51грн. судового збору та 30грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.