Справа №
22-ц-1335-ф/2007р.         Головуючий у
першій Інстанції Шкуліпа В.І.
Суддя -
доповідач    Мамасуєва Л.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року серпня
місяця 21 дня   колегія суддів судової
палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у
м.  Феодосії у складі:

головуючого
судді: - Моісеєнко Т.І.

суддів :                                                                    -
Мамасуєвої Л.О.,  Полянської В.О.,

при секретарі:        -
Цендра О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ Керченського заводу
будівельної кераміки „Сармат" про стягнення вихідної допомоги,  середнього заробітку за затримку
розрахунку,  суму індексу інфляції,  три відсотка річних та моральної шкоди,  за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Керченського міського суду АРК від 14 червня 2007 року -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ЗАТ Керченського заводу будівельної кераміки
„Сармат" про стягнення вихідної допомоги,
середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,  сумі індексу інфляції,  три відсотка річних та моральної шкоди.

Позов
мотивовано тим,  що позивачка у період з
09.08.2004 року по 23.11.2006 року працювала у відповідача на посаді
прибиральниці виробничної лазні. Оскільки відповідач тривалий час не виплачував
заробітну плату,  позивачка звільнилась
на підставі  ст. .38 ч.3 КЗпП України. Під час
звільнення з роботи з нею не був проведений остаточний розрахунок,  не виплачена вихідна допомога в розмірі 3
посадових окладів.

Вважаючи
дії відповідача порушенням норм законодавства про працю ,  просила стягнути на її користь суму вихідної
допомоги в розмірі 1332 грн.,  середній
заробіток за затримку розрахунку в розмірі 2664 грн.,  суму індексу інфляції в розмірі 48 грн.,  три відсотка річних у сумі 25 грн. та
моральну шкоду у розмірі 1650 грн.

Рішенням
Керченського міського суду АРК від 14 червня 2007 року позовні вимоги
задоволенні частково.

Стягнуто
з ЗАТ Керченського заводу будівельної кераміки „Сармат" на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у
сумі 1313, 49 грн.,  середній заробіток
за затримку розрахунку 1313, 49 грн.,  в
решті позову відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,  в якій ставить питання про його скасування з
ухваленням нового рішення,  яким її
позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт
вказує на порушення норм матеріального та процесуального права,  неповноту з'ясуваня обставин,  які мають значення для справи та неналежну
оцінку доказам.

Дослідивши
матеріали справи,  заслухавши доповідь
судді-доповідача,  пояснення
представників апелянта,  перевіривши
доводи апеляційної скарги,  судова
колегія дійшла висновку,  що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з
вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції.

Задовольняючи
частково позовні вимоги позивачки щодо стягнення середнього заробітку,  суд першої інстанції виходив з того,  що повний розрахунок з позивачем відбувся 1
грудня 2006 року,  коли позивачем була отримана
заборгованість по заробітній платі.

З таким
висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися,  оскільки,
як вбачається з матеріалів справи,
позивачка була звільнена з роботи за ч.3
ст. 38 КЗпП України. Відповідно до вимог
ст. .44 КЗпП України звільнення з роботи за ч.3 ст. 38 КЗпП України
передбачає виплату вихідної допомоги,
яка повинна бути не менше тримісячного середнього заробітку. Вказані
вимоги закону відповідачем виконані не були,
вихідна допомога ОСОБА_1 не виплачена.

Згідно
зі  ст.  117
КЗпП України,  в разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові
сум у строки,  зазначені в статті 116
цього Кодексу,  при відсутності спору про
їх розмір підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно
до вимог  ст. Л 16 КЗпП України при
звільненні працівника,  виплата всіх
сум,  що належать йому від підприємства,  установи,
організації,  провадиться в день
звільнення.

Як
вбачається з матеріалів справи на день розгляду справи у суді першої інстанції
і суді апеляційної інстанції відповідач вихідну допомогу позивачці не сплатив.

Таким
чином доводи апелянта про необхідність виплати їй середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку заслуговують уваги і є обгрунтованими.

Також
заслуговують уваги доводи апеляційної скарги щодо встановлення розміру
середнього заробітку ОСОБА_1.

Так,  відповідно до порядку розрахунку середнього
заробітку,  встановленого Постановою
Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 „Про затвердження
Порядку обчислення середньої заробітної плати",  середньомісячна заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи,  що передують події,  з якою пов'язана відповідна виплата.
Працівникам,  які пропрацювали на
підприємстві,  в установі,  організації менше двох календарних
місяців,  середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Усі
виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому
розмірі,  в якому вони нараховані,  без виключення сум відрахування на податки.

Як
вбачається з довідки Управління Пенсійного Фонду України у м.  Керч сума,
заробітної плати позивачки за останні 2 місяця роботи складала 888, 96
грн.(а.с. 62).

Таким
чином при задоволенні позовних вимог позивачки необхідно виходити з
середньомісячного заробітку в розмірі 444 грн.48коп. Суд на вищевказане уваги
не звернув,  належної оцінки
доказам,  що стосуються визначення
розміру середнього заробітку не надав,  в
зв'язку з чим неправомірно зменшив розмір середньомісячного заробітку ОСОБА_1.

Колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції
прийшов правильному висновку про відсутність підстав для задоволення вимог
позивачки про стягнення суми індексу інфляції та три відсотка річних відповідно
до сум,  підлягаючих стягненню на її
користь.

Вимоги  ст. . 625 Цивільного кодексу України не
поширюється на трудові відносини,  що
склалися між позивачем та відповідачем,
а стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при
звільненні,  передбачене  ст. .117 КЗпП України само по собі є санкцією
за порушення трудового законодавства. Вказані суми не можуть бути визнані
грошовими зобов'язаннями,
відповідальність за які встановлена  ст. .625 ЦК України.

Не можна
погодитись з вимогами ОСОБА_1 про застосування до сум вихідної допомоги і
середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні
індексації,  оскільки відповідно до  ст. .2 Закону України «Про оплату праці»
вихідна допомога у вигляді не входить до структури заробітної плати.

Крім
того,  згідно Постанови Кабінету
Міністрів України від 21.02.2001 року №159 компенсації підлягають такі грошові
доходи разом із сумою індексації,  які
одержують

громадяни
в гривнях на території України і не мають разового характеру.( пенсії,  соціальні виплати,  стипендії,
заробітна плата ( грошове забезпечення).Вихідна допомога до таких
доходів не відноситься.

Таким
чином,  правових підстав для нарахування
індексації на суму вихідної допомоги і розмір середньомісячного заробітку,  що розраховується за нормами  ст. .117 КЗ пп. України не має.

Колегія
суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у
задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Як
вбачається з матеріалів справи,
.позивачка має третю групу інвалідності з 31.01.2006 року. Доказів
того,  що її захворювання є наслідком
роботи у відповідача та її звільнення в зв'язку з порушенням трудового
законодавства матеріали справи не містять. Додана представниками позивачки
довідка про її доставления
до лікарні №3,  що мало місце 02.07.2007
року,  також не містить даних,  що це є наслідком неправомірних дій
відповідача.

Відповідно
до вимог  ст. 237-1 КЗпП України особа
має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода
відшкодовується грішми,  іншим майном або
в інший спосіб.

Відповідно
до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 зі
змінами,  внесеними Постановою від
25.05.2001 року №5 «Про судову практик в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,  душевних ,
психічних тощо) ,  яких зазнав позивач,  характеру немайнових витрат( їх
тривалості,  можливості відновлення тощо)
та з урахуванням інших обставин. Зокрема ,
враховуються стан здоров'я потерпілого,
тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,  ступінь зниження престижу,  ділової репутації,  час та зусилля для відновлення попереднього
стану. При цьому суд має виходити із засад розумності,  виваженості та справедливості.

Колегія
суддів вважає,  що позивачка дійсно
зазнала моральної шкоди,  однак,  визнання неправомірними дій відповідача,  стягнення з відповідача на користь позивачки
вихідної допомоги,  середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку є достатньою сатисфакцією її моральної шкоди.
Підстав до стягнення компенсації моральної шкоди у грошовому вигляді колегія
суддів не вбачає.

Таким
чином,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга є частково
обґрунтованою,  оскільки суд першої
інстанції ухвалив рішення,  яке не повною
мірою відповідає чинному законодавству,
що є підставою для його скасування.

З огляду
на вищевикладене керуючись  ст.  ст.
303, ч.1 пп.1, 3  ст.  309,
314 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м.  Феодосії -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Керченського міського суду АРК від 14 червня 2007
року - задовольнити частково.

Рішення
Керченського міського суду АРК від 14 червня 2007 року скасувати та постановити
по справі нове рішення,  яким встановити
ОСОБА_1 середній заробіток для стягнення вихідної допомоги та середнього
заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 444 грн.48 коп.( без
утримання податків і обов'язкових платежів).

Стягнути
з Закритого акціонерного товариства «Керченський завод будівельної
кераміки»Сармат» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 1333 грн.44
коп.,  середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні за період з 23 листопада 2006 року по 21 серпня 2007
року в розмірі 4000 гривень 32 коп.( без утримання податків і обов'язкових
платежів).

В іншої
частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути
з ЗАТ Керченського заводу будівельної кераміки „Сармат"' на користь держави судові витрати в
розмірі 51 грн. і витрати на інформаційно - технічний розгляд справи в розмірі
30 гривень.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту його проголошення і може
бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.