АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД  ДОНЕЦЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

27
квітня 2007 року                                                                                           м.
Донецьк

Колегія суддів Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової
Н.С.,  Шевченко В.Ю.,  Осипчук О.В.,
-

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства „Емма" про стягнення заробітної плати,  зміну формулювання причини звільнення,  відшкодування моральної шкоди,  за зустрічним позовом приватного підприємства
„Емма" до ОСОБА_1 про стягнення суми,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду
м. Києва від 26 лютого 2003р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13
травня 2003р.,

встановила:

У жовтні
2001р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного підприємства
„Емма" про стягнення заробітної плати,
зміну формулювання причини звільнення,
відшкодування моральної шкоди.

Посилався
на те,  що він працював у відповідача на
посаді коректора,  при цьому виконував
також роботу літературного редактора. Станом на 11 березня 2001р. відповідач
заборгував йому більшу частину заробітної плати за 4 місяці 2000р. та заробітну
плату за 2001р.,  у зв'язку з чим він
написав заяву про звільнення,  яка була
зареєстрована відповідачем. Керівники підприємства поставили йому умови -
відпрацювати 2 тижні,  або написати іншу
заяву про звільнення,  з чим він
вимушений був погодитись та написав іншу заяву про розірвання трудової угоди і
11 березня 2001р. він був звільнений за угодою сторін. Оскільки фактично угоди
не було,  а нову заяву він написав
вимушено,  просив змінити формулювання
звільнення на „звільнення у зв'язку з порушенням законодавства про працю"
за ст. 39 КЗпП  України та стягнути  з
відповідача

Справа
№33-ц - 292 кс/ 2007p.                                                       Категорія
ЦП 3

Головуючий у
першій інстанції Осипова Л.О.

Доповідач
Краснощокова Н.С.

вихідну допомогу
у розмірі місячного середнього заробітку. Крім того,  просив стягнути з відповідача недоплачену
частину заробітку за 2000 рік,
невиплачену заробітну плату -за січень і лютий 2001р.,  недоплачену частину заробітку за березень
2001р.,  недоплачену частину компенсації
за невикористану відпустку,  доплату за
суміщення посад,  середній заробіток за
час затримки розрахунку,  компенсацію
втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати,  індексацію невиплачених своєчасно сум,  відшкодувати моральну шкоду.

Відповідач
звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в
сумі 590 грн. 05 коп.,  що складається із
заробітної плати,  виплаченої ОСОБА_1. за
роботу,  яка ним не виконувалась.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2003р. позов ОСОБА_1
задоволено частково,  стягнено з
приватного підприємства „Емма" на його користь компенсацію втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати в розмірі 1 грн. 19
коп.,  в задоволенні іншої частини
позовних вимог відмолено,  у задоволенні
зустрічного позову приватному підприємству „Емма" відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2003р. апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена,  рішення Шевченківського районного суду м.
Києва від 26 лютого 2003р. залишено без зміни.

У
касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Посилається на порушення судами вимог матеріального і процесуального права.

Згідно
із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно
до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
(та) вважати доведеними обставини,  що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а доводи скарги їх
висновків не спростовують.

Відсутні
й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судових
рішень.

Ураховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1       відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2003р. та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2003р.
залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.