АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц - 2736 / 2007                        Головуючий в 1
інстанції - Самоткан
-19/21                                           Доповідач   -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2007 року       Колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного

суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого   -
Глущенко Н.Г.

суддів                                             - Григорченка
Е.І.,  Красвітної Т.П.

при секретарі -
Білоконь Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального

страхування від нещасних випадків на виробництві

та професійних
захворювань України в

м.  Павлограді Дніпропетровської області на
рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27
грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Павлограді Дніпропетровської області про стягнення страхової виплати за
моральну шкоду,  -

ВСТАНОВИЛА:

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.  Павлограді Дніпропетровської області
звернулося до суду з апеляційною скаргою,
в якій просить рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 27.12.2006 року скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову позивачу в його позовних вимогах.

Зазначеним
рішенням суду з Відділення виконавчої дирекції ФССНВВПЗ України в м.  Павлограді стягнено на користь ОСОБА_1. 25 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди/а. с.  17-18/.

Як на
підстави своєї апеляційної скарги відповідач - Відділення виконавчої дирекції ФССНВВПЗ України в м.  Павлограді посилається на те,  що рішення є незаконним та
необгрунтованим,  оскільки ухвалене з
порушенням норм матеріального та процесуального закону/а. с.
19-20/.

Перевіривши законність та обгрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог,  колегія суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу відхилити,  а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Суд
першої інстанції встановив,  що позивач
ОСОБА_1. тривалий час працював водієм ЗАТ "Павлоградське автотранспортне
підприємство". За час роботи на підприємстві,  позивач,
в результаті нещасного випадку на виробництві,  отримав 25.07.2001 року травму і йому
первинно,  висновком МСЕК від 13.03.2002
року,  було встановлено 60% втрати
професійної працездатності та 3 групу інвалідності,  що в подальшому підтверджено висновком МСЕК
від 16.02.2005 року про безстрокове встановлення позивачу 60% втрати
професійної працездатності та 3 групи інвалідності.

Дані
обставини підтверджені поясненнями самих учасників процесу,  а також підтверджуються письмовими доказами,  які знаходяться в матеріалах справи:
довідками МСЕК від 13.03.2002
року та від 16.02.2005
року / а. с.
8-а, 9, 10 /,  актом про нещасний випадок на виробництві від 28.07.2001 року / а. с.
7-8 /,  копією трудовою
книжкою /а. с.  3-6/,  довідками
лікувальних установ щодо незадовільного стану здоров'я позивача / а. с.
11, 12/.

У
зв'язку з втратою позивачем професійної працездатності Відділенням виконавчої
дирекції ФССНВВПЗ України в м.
Павлограді йому було призначено страхові виплати,  але страхові виплати за моральну шкоду
позивачу не виплачувались.

За таких
обставин,  суд першої інстанції прийшов
до висновку,  що позивачу спричинено
моральну шкоду,  оскільки він втратив
професійну працездатність і став інвалідом; не може нахилятись,  бо втрачає свідомість; змушений постійно
вживати ліки; функції руки обмежені; при рухах виникають сильні болі; відчуває
себе ущербним та ін. Травмою та її наслідками позивачу спричинені фізичні та
моральні страждання,  ці обставини привели
до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача,  вимагають від нього додаткових зусиль для
організації його подальшого життя.

Виходячи
з обставин по справи та наслідків що наступили,
керуючись  ст.  ст. 21,
28, 34 Закону України -
суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_1..,  стягнувши на його
користь 25 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
першої інстанції правильно встановив вище зазначені обставини справи.

З'ясувавши
в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін,  обставини по справі,  перевіривши доводи сторін та давши їм правову
оцінку,  суд постановив рішення,  що відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами,  а також поясненнями самих
сторін.

Порушень
матеріального чи процесуального закону,
які б могли потягнути за собою скасування рішення,  судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи в
апеляційній скарзі про те,  що  ст.  77
Закону України "Про Державний бюджет 2006 року" призупинена виплата
моральної шкоди з 1 січня 2006 року,  не
можуть бути прийняті до уваги,  оскільки
позивач втратив працездатність у зв'язку з професійним захворюванням до 1 січня
2006 року,  він був оглянутий первинно у
МСЕК з встановленням розміру втрати працездатності та групи інвалідності
13.03.2002 року.

Не
можуть бути прийняті до уваги і доводи відповідача,  як такі,
що суперечать матеріалам справи та діючому матеріальному і
процесуальному закону,  - про те,  що для вирішення питання,  щодо наявності спричинення позивачу моральної
шкоди ушкодженням здоров'я,  необхідні
медичні знання,  а тому для об'єктивного
вирішення спору необхідний висновок медико-соціальної експертизи. До того ж під
час розгляду справи відповідач не заявляв клопотання про проведення експертизи
на предмет спричинення позивачу моральної шкоди.

Посилання
відповідача в апеляційній скарзі на відсутність вини Фонду в заподіянні шкоди
позивачу в результаті нещасного випадку на виробництві - безпідставні,  оскільки обов'язок   відшкодування    шкоди
в    зазначених   випадках
законодавцем    покладено

безпосередньо
на спеціально створений для цього Фонд. До того ж позивачу втрата професійної
працездатності встановлена вперше 13.03.2002 року,  тобто після вступу в законну силу Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань,  що спричинили втрату працездатності" у
відповідності з яким всі страхові виплати,
в тому числі і моральну шкоду,
відшкодовує Фонд,  а не
підприємство де позивач працював та отримав травму.

Доводи
відповідача приведені в апеляційній скарзі є безпідставними,  до того ж вони зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно
ж до  ст.
212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів належить суду,  який має оцшювати докази за своїм внутрішнім
переконанням,  що ґрунтується на
всебічному,  повному та об'єктивному
розгляді у судовому засідання всіх обставин справи в їх сукупності,  керуючись законом.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтовані,  а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 308 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Павлограді Дніпропетровської області -
відхилити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня
2006 року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.