УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

24
квітня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Тернопільської області в складі:

головуючого -
Гірського Б.О.

суддів -
Бершадської Г.В.,  Храпак Н.М.

при секретарі -
Гачинській М. В.

з участю
апелянта ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 01 лютого 2007 року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 01.02.2007 року позов задоволено
частково.

"Поновлено
строк позовної давності.

Стягнуто
з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 27132 грн. боргу за договором позики,  2436 грн. річних з простроченої суми
боргу,  277 грн. 44 коп. судових витрат
та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

В решті
заявлених позовних вимог - відмовлено".

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,  а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції,  посилаючись на
порушення норм матеріального та процесуального права,  зокрема на безпідставне поновлення позивачу
строку позовної давності для звернення з даною вимогою до суду.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
учасника процесу,  перевіривши за
матеріалами справи приведені в скарзі доводи,
суд апеляційної інстанції приходить до висновку,  що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення
не підлягає з наступних підстав.

if

Відповідно
до  ст.
1046 ЦК України
за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові

справа
№22а-361/2007р.                                     головуючий
у 1 інстанції - Грицак Р.М.

категорія -
спори,  що виникають із договорів
(18)     доповідач - Гірський Б.О.

2

кошти
або інші речі,  визначені родовими
ознаками,  а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно
до  ст.
ст.  526,  545 ЦК
України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,  інших
актів цивільного законодавства,  а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог,  що звичайно ставляться.

Прийнявши
виконання зобов'язання,  кредитор повинен
на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в
повному обсязі.

Якщо
боржник видав кредиторові борговий документ,
кредитор,  приймаючи виконання
зобов'язання,  повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен
вказати про це у розписці,  яку він
видає.

Наявність
боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

З
матеріалів справи вбачається,  що 23.10.2003
року ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 4080 євро,
які останній зобов'язався повернути до 23.11.2003 року.

У
визначений договором строк ОСОБА_1 позичені грошові кошти не повернув.

Оригінал
боргової розписки,  написаної власноручно
ОСОБА_1 знаходиться у позивача ОСОБА_2.

Будь-яких
допустимих доказів про повернення боргу по грошовому зобов'язанню ОСОБА_1 суду
не представив.

Тому,  судом першої інстанції вірно зроблено
висновок про невиконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань по договору позики
грошей.

Відповідно
до  ст.
303 ЦПК України,  під час розгляду
справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції.

З тих же
матеріалів справи вбачається,  що для
даної вимоги позовна давність для звернення до суду за захистом порушеного
права закінчилась 23.11.2006 року,  а
позивач подав позов 14.12.2006 року,  з
пропуском даного строку,  який просив
поновити.

Суд
першої інстанції обґрунтовано поновив ОСОБА_2 встановлений законом строк
звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права,  оскільки даний строк був пропущений ним з
поважних причин,  так як він з 20.11.2006
року по 12.12.2006 року перебував на лікарняному,     г.

Таким
чином,  суд апеляційної інстанції
вважає,  що судове рішення є вірним і
обгрунтованим,  постановлено з
додержанням вимог матеріального

3

та
процесуального права і не
вбачає підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313,  314 ЦПК України,  колегія суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Тернопільської області,  -

УХВАЛИЛА:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 01.02.2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з того дня
може бути оскаржена протягом двох місяців в касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України.