Справа №22Ц- 2079/2007                                                      Головуючий
12, 26                                                                      Доповідач
у 2 інстанції Яворський
РІШЕННЯ

іменем України

13
серпня 2007 року                                                                                                             м.  Київ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого  судці
Яворського М.  А.

судців                                    Корзаченко
І.Ф.,  Лащенко В. Д..

при
секретарі                        Сторожук
І.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської
області апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від
12 квітня 2007 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про
встановлення прийняття спадщини,
визнання договору дарування будинку недійсним та визнання права
власності на частину будинку в порядку спадкування,

установила:

У квітня
2006 року позивачі по справі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 та просили
суд постановити рішення,  яким визнати за
ними право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

При
розгляді справи позивачі уточнили позовні вимоги та просили суд встановити факт
прийняття ними спадщини після смерті матері ОСОБА_6,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті
батька ОСОБА_7,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,  визнати заповіт від імені ОСОБА_7.  на ім'я ОСОБА_1 частково недійсним,  визнати частково недійсним договір дарування
будинку АДРЕСА_2 укладений 11 липня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  поновивши при цьому строк позовної
давності,  та просили визнати за ними
право власності на 9/13 (по 3/13 за кожним) на вказаний житловий будинок.

Свої
вимоги позивачі обґрунтовували тим,  що з
моменту народження вони проживали разом з матір'ю та батьком в будинку
АДРЕСА_1. В 1963 році померла їх мати і вони продовжували проживати в указаному
житловому будинку. В 1980 році їх батько одружився із відповідачкою по справі
та проживав із нею однією сім'єю до смерті (ІНФОРМАЦІЯ_2). За життя ним,  8 лютого 1980 року та 24 жовтня 1987 року
було складено заповіти згідно яких на випадок своєї смерті він заповідав все
своє майно відповідачці по справі ОСОБА_1,
яка була його дружиною. Після смерті батька відповідачка по справі в
нотаріальній конторі отримала 17 серпня 1988 року свідоцтво на право приватної
власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,  а в подальшому 11 липня 2002 року вона
вказаний житловий будинок подарувала ОСОБА_2. Вважали,  що видачею відповідачці по справі
ОСОБА_1,  свідоцтва про право власності
на спадковий будинок в порядку спадкування за заповітом порушуються їх права на
частину будинку,  яку вони фактично
прийняли у 1963 році після смерті матері,
проживаючи в даному будинку. Крім того вважали,  що відповідачка не будучи власником всього
будинку не мала права на його відчуження відповідачці ОСОБА_2,  а через те просили визнати і вказаний договір
дарування частково недійсним.  Оскільки
про те,  що відповідачі по справі між
собою уклали договір дарування 2002 році вони узнали в 2006 році тому вважали
пропуску строку позовної даності таким,
що пропущений з поважних причин та просили його поновити.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2007
року позовні вимоги позивачів задоволено частково. Поновлено строки позовної
давності. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5після смерті їх матері ОСОБА_6,
яка померла 2 квітня 1963 р. Визнано свідоцтво про право на спадщину за
заповітом,  виданого Вишгородською
державною нотаріальною конторою 17.08, 1988 р. за № 1-2519 ,  частково недійсним.  Договір дарування,  посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_8,  Вишгородського нотаріального
округу Київської області 11.07.2002 р. за № 4896 визнано частково
недійсним.  Визнано за ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5право власності на спадкове майно за законом на 3/8 частини (по
1/8 частині за кожним) житлового будинку АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 право власності на
5/8 частин цього ж будинку. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати
рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове
рішення по суті спору,  посилаючись при
цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального
законодавства,  зокрема безпідставне
поновлення судом першої інстанції строків позивної давності при відсутності на
це достатніх доказів.

Позивачі
по справі подали заперечення на вказану апеляційну скаргу та просять
апеляційний суд відхилити апеляційну скаргу відповідачів по справі як
безпідставну,  та залишити рішення суду
першої інстанції без змін як таке що постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального законодавства.

Колегія
суддів,  перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  заявлених позовних вимог,  відповідно до правил  ст.
303 ЦПК України,  вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог п.4 ч. 1  ст.  309 ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є
порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно
застосованими,  якщо застосовано закон,  який не поширюється на ці правовідносини,  або не застосовано закон,  який підлягав застосуванню. Порушення норм
процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення,  якщо це порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

З
матеріалів справи та пояснень сторін,
свідків у судовому засідання встановлено,  що спірний житловий будинокАДРЕСА_2,  був побудований батьками позивачів по справі
ОСОБА_7. . ОСОБА_6 у 1946 році ,  та був
зареєстрований за ОСОБА_7,  як головою
сім'ї (а.с.  121).

На час
будівництва в даному житловому будинку проживали ОСОБА_7 голова
сім'ї,  дружина ОСОБА_6 та їх діти
ОСОБА_9,  1942 р.н.,  ОСОБА_10 1946 р.н.,  ОСОБА_3 1949 р.н.,  ОСОБА_1 1952 р.н. (а.с.  125).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 мати позивачів по справі померла,  що

підтверджується свідоцтвом серії І-ОК №044329 виданого 19.06.06 р.
(а.с.  57).

3      матеріалів справи
вбачається,  що після смерті ОСОБА_6
спадкова справа не заводилася

і спадщина спадкоємцями у встановленому законодавством порядку не
оформлялася,  що

підтверджується довідкою державної нотаріальної контори (а. с.  100).

22 липня
1963 року ОСОБА_7.  та відповідачка по
даній справі ОСОБА_1 уклали шлюб,  що
підтверджується свідоцтвом лро одруження (а. с.
39).

В період
шлюбу та сумісного проживання власником вказаного житлового будинку
ОСОБА_7  24 жовтня 1987 року був
складений заповіт згідно якого він все належне йому на день смерті майно
заповів своїй дружині - відповідачці по справі ОСОБА_1. Вказаний заповіт
посвідчений секретарем Гаврилівської сільської ради та занесений до реєстру за
№146 ( а. с.  120).

ІНФОРМАЦІЯ_2
власник вказаного будинку ОСОБА_7.  помер
(а.с.  40,  118).

Відповідачка по справі ОСОБА_7.  5
грудня 1987 року,  тобто у строки
визначенні  ст.
ст.  548,  549 ЦК
УРСР (1963 р.) подала заяву про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_7  і 17 серпня 1988 року державним
нотаріусом Вишгородського району Київської області їй було видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7  (а.с.
116,  122). Згідно вказаного
свідоцтва спадковим майном,  яке отримала
відповідачка ОСОБА_1 являється житловий будинок АДРЕСА_2 з відповідними
господарськими спорудами (а.с.  122).

Із
технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_2 вбачається,  що ОСОБА_1 являлася власником вказаного
будинку до 11 липня 2002 року. (ас.  46
-48).

11 липня
2002 року ОСОБА_1 як одноосібний власник вказаного будинку подарувала вказаний
будинок ОСОБА_2 Зазначений договір посвідчений нотаріально та зареєстрований в
Вишгородському БТЦа.с.  16,  17).

Суд
першої інстанції,  задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 виходив із того,  що позивачі по
справі у встановленому законодавством порядку,
яке діяло на той час прийняли спадщину після смерті матері,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,  фактично проживаючи у вказаному будинку тому
визнав за кожним із позивачів по 1/8 частини на житловий будинок АДРЕСА_2,  а в подальшому,  виходячи з вказаних обставин суд визнав
частково недійсним свідоцтво на право на спадщину видане відповідачці ОСОБА_1
за заповітом ОСОБА_7  та частково недійсним
договір дарування вказаного будинку згідно часток позивачів. Крім того
суд,  мотивуючи підстави поновлення
строку позовної давності на визнання договору дарування частково не дійсним
послався на те,  що позивачі по справі
пропустили його з поважних причин оскільки про наявність вказаного договору
дізналася лише весною 2006 року.

Погодитися
з даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може та вважає,  що суд першої інстанції неповно дослідив
обставини справи та не правильно застосував норми матеріального права.

Так з
матеріалів справи вбачається,  що
відповідачка ОСОБА_1,  з 1963 року ( а не
з 1980 р. як стверджують позивачі) перебувала у зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_7,  даний факт підтверджується
свідоцтвом про одруження (а.с.  39) та
проживала з останнім до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після
смерті батька позивачів та чоловіка відповідачки ОСОБА_7,  відповідачка ОСОБА_1< поставила позивачів
до відома проте,  що померлим складений
заповіт тільки на неї і вона оформила спірний будинок на себе. Даний факт
позивачами не заперечується,  що
вбачається із самого тексту позовної заяви. Тобто вказаний факт свідчить про
те,  що позивачам по справі станом на
1988 рік достовірно було відомо про те,
що вказаний спірний будинок в цілому був оформлений на відповідачку
ОСОБА_1 і вони будь яких претензій до відповідачки з цього приводу не заявляли
та не оспорювали своє право на частку у вказаному будинку,  хоч і вважали себе такими,  що прийняли частину спадщини після смерті
матері .

Поновлюючи
строк позовної давності на визнання частково недійсним договору дарування від
11 липня 2002 року,  суд послався на
те,  що позивачі по справі про вказаний
договір узнали лише весною 2006 року,
разом з тим доказів поважності пропуску строку на визнання частково
недійсним свідоцтва про право на. спадщину за заповітом виданого 17 серпня 1988
року державним нотаріусом Вишгородського району Київської області ОСОБА_1 на
житловий будинок АДРЕСА_2 з відповідними господарськими спорудами (а.с.  122) позивачі по справі не надали,  і про факт отримання даного свідоцтва
(переоформлення відповідачкою ОСОБА_1 права власності на спірний будинок на
себе) позивачі достовірно знали

Відповідно
до вимог  ст.  71 ЦК
УРСР ( 1963 р.) який діяв на час виникнення у позивачів права на звернення до
суду із позовом про захист своїх прав визначено що загальний строк для захисту
права за позовом особи,  право якої
порушено (позовна давність),
встановлюється в три

роки.

Згідно до  ст.  80 ЦК УРСР (1963 p.) закінчення
строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в
позові.

Враховуючи,  що позивачі по справі достовірно знаючи
проте,  що відповідачка по справі ОСОБА_1
в 1988 році оформила право власності на весь спірний будинок на себе у
встановленні чинним на той час законодавством строки не зверталися за захистом
своїх цивільних прав,  вважаючи себе
співвласниками вказаного будинку після смерті матері,  не надали доказів поважності пропуску
вказаного строку,  а відповідачка по
справі наполягає на застосуванні вказаних вимог як підстави для відмови у
позові,  тому колегія суддів вважає не
обхідним відмовити у задоволенні позовних вимог.

Не
підлягають до задоволення позовні вимоги позивачів про визнання за ними права
власності на частину будинку АДРЕСА_2 з тих підстав що вони фактично прийняли
спадщину після смерті матері в 1963 році,
оскільки позивачі належним чином не оформили вказані свої права до 1988
року - часу отримання відповідачкою ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на
спадковий будинок та не оспорювали вказані свої права на протязі всього часу
володіння ОСОБА_1 вказаним будинком.
Посилання позивачів на те,  що
відповідачка ОСОБА_1 як власник вказаного домоволодіння після оформлення на
себе вказаного будинку склала заповіт на одного з позивачів не є підставою
вважати,  що права позивачів не
порушувалися оскільки відповідачка уже була власником цього майна на той час і
мала право на розпорядження вказаним майном на свій розсуд: заповідати,  продавати та дарувати,  що нею і було зроблено,  а саме укладено 11 липня 2002 року договір
дарування.

Відповідачка
ОСОБА_1,  будучи одноосібним
будинкуАДРЕСА_2 законно розпорядилася ним,
подарувавши його ОСОБА_2. Вказаний договір за формою та змістом
відповідає вимогам  ст.  226, 227 ЦК УРСР (1963 р.) тому підстав для визнання його частково
недійсним не має. Посилання позивачів що вказаним договором порушенні їх права
співвласників є безпідставними.

Враховуючи
викладені обставини колегія суддів вважає,
що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді а
тому в їх задоволенні необхідно відмовити у повному обсягу постановивши нове
рішення у вказаній справі.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  314,  316 ЦПК України,   ст.
ст.  71,  80 ЦК УРСР ( 1963 р.) ,  колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2007 року
скасувати.

Ухвалити нове
рішення у вказаній справі.

Відмовити
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 в позові до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини,  визнання договору дарування будинку частково
недійсним та визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування
.

Скасувати
арешт накладений на житловий будинок АДРЕСА_2,
в с Гаврилівка,  Вишгородського району Київської області
власником якого є ОСОБА_2,  згідно до
ухвали судді Вишгородського районного суду Київської області від 04 травня 2006
року.

Рішення
суду апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду України
протягом двох місяців з моменту його проголошення.