АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД       ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа
№22ц-2381 /2007                                             Головуючий
у 1й інстанції- Морозова Л..
- 19/21                                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2007
року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Григорченка
Е.І.,  Красвітної Т.П.

при секретарі - Білоконь Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.  Тернівка на рішення Тернівського міського
суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2006 року по справі за позовом
ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Тернівка про перерахунок щомісячних страхових
виплат,  -

встановила:

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.  Тернівка звернулося з апеляційною скаргою на
рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08.12.2006 року,  де ставить питання про скасування рішення
суду,  посилаючись на те,  що воно ухвалено з порушенням матеріального
та процесуального права /а.с.  33-34/.

Рішенням
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2006 року
позовні вимогиОСОБА_1. задоволені частково,
на його користь з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на підприємстві та професійних захворювань
України в м.  Тернівка стягнута недоплата
по страховим виплатам з 01 березня 2002 року по 30 листопада 2006 року у сумі
12850, 18 грн.,  Фонд зобов'язаний
проводити щомісячні страхові виплати Оігрудня 2006 року у розмірі 1759, 44
грн.,  у відшкодування моральної шкоди -
відмовлено (а.с. 29-31).

Як на
підстави апеляційної скарги відповідач посилався на те,  що рішення суду ухвалене з порушенням норм
матеріального права / а. с.
38-39 /.

Задовольняючи
позовні вимогиОСОБА_1. суд першої інстанції виходив з того,  що позивач,
під час роботи на підприємствах вугільної промисловості в підземних та

шкідливих
умовах,  отримав професійне захворювання
і за висновком МСЕК йому було встановлено втрату професійної працездатності та
призначені щомісячні страхові виплати.

Страхові
виплати були призначені позивачу відповідачем і ним же вони виплачувались.

Відповідно
до чинного законодавства,
відповідач,  в разі зростання у
попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях
національної економіки з 1
березня наступного року,  проводив
перерахунок призначеної страхової виплати.

Такий
перерахунок відповідач проводив на підставі постанов Правління Фонду "Про
перерахунок сум щомісячних страхових виплат потерпілим (членам їх
сімей)",  де Фондом встановлювались
відповідні коефіцієнти,  починаючи з 01.03.2001 року по 01.03.2006 року / а. с.
5/,  які не відповідали
тим коефіцієнтам,  що були встановлені
Державним комітетом статистики України /
а. с.  14 /,  і якими
повинен був керуватись відповідач згідно з ч. 2  ст.  29
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності".

Отже,  перерахунок страхових виплат відповідачем
позивачу був зроблений з порушення діючого законодавства України.

Дані
обставини підтверджуються і постановою Київського апеляційного господарського
суду від 14.06.2005 року - якою
встановлено,  що перерахунок щомісячних
виплат повинен проводитися Фондом за коефіцієнтами встановленими Держкомстатом
України,  відповідно до ч.2  ст. 29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності",  а не на підставі коефіцієнтів,  визначених

постановами
Правління Фонду,  які,  починаючи з 2001 року по 2006
рік,  визнані господарським судом
недійсними /а.с.  18-20/.

Ухвалою
Вищого Адміністративного суду України від 06.09.2006
року ці ухвали Київського апеляційного господарського суду залишені без
змін / а. с.
15-17 /.

Виходячи
з вище наведеного,  суд першої інстанції
перерахував розмір щомісячних страхових виплат позивачу за спірний період із
застосуванням коефіцієнтів,  визначених
Держкомстатом України / а. с.
14 /,  що передбачено
ч. 2  ст.  29 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності" та
стягнув цю суму перерахунку з відповідача на користь позивача,  зобов'язавши відповідача проводити виплату
страхових сум у відповідності із зазначеним Законом.

Стягуючи
на користь позивача суму перерахунку страхових виплат,  за період з 2001 року по 2006
рік,  суд першої інстанції не
застосував до вимог позивача трьохрічний строк позовної давності,  виходячи із вимог  ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,  які
спричинили втрату працездатності" та з тієї обставини,  що своєчасно ці виплати позивач не отримав з
вини відповідача.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених позовних вимог,  колегія
судців вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити,  а рішення суду залишити без змін,  з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
першої інстанції правильно встановив вище зазначені обставини справи та
відповідно до вимог  ст. 83 ЦК України
(1963р),   ст. 268 ЦК України (2004 p.),
ст.  ст. 28,
29,  34,  40 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,  які
спричинили втрату працездатності" - ухвалив рішення по суті спору.

З'ясувавши
в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін,  обставини справи,  перевіривши доводи сторін та давши їм правову
оцінку,  суд постановив рішення,  що відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами,  а також поясненнями самих сторін.

Порушень
матеріального чи процесуального закону,
які могли б потягнути за собою скасування рішення,  судом апеляційної інстанції не встановлено.

Приведені
в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки вони не спростовують правильність
рішення суду першої інстанції,  крім того
вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх
оцінці,  а також до особистого тлумачення
апелянтом норм права,  що суперечить
діючому законодавству.

Відповідно
ж до  ст.
212 ЦПК
України - виключне
право оцінки доказів належить суду,  який
має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням,  що грунтується на всебічному,  повному та об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги є
необгрунтовані,  а рішення суду
відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307,  308 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на підприємстві та професійних захворювань України в м.  Тернівка -відхилити.

Рішення
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з цього часу.