року                                                                 м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства “Павлоградвугілля” про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги за касаційною скаргою відкритого акціонерного товариства
“Павлоградвугілля” на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської
області від 3 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської
області від  21 грудня 2006 року,
в с т а н о в и л а:
звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в липні 1995
року в зв'язку зі стійкою втратою працездатності  йому було нараховано одноразову допомогу в
розмірі 22 000 грн. 48 коп.
допомога була йому виплачена з порушенням встановленого законом строку.
Остаточно всю суму вказаної допомоги йому було виплачено лише в лютому 2002
вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на його користь компенсацію за
несвоєчасну виплату одноразової допомоги
в сумі 10 522 грн. 71 коп.
Рішенням
Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2006
року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області
від  21 грудня 2006 року,  позов задоволено частково: поновлено строк на
звернення до суду, постановлено стягнути з відповідача на користь позивача
компенсацію за несвоєчасну виплату одноразової допомоги за період в сумі 9 970
грн. 40 коп. та судові витрати, у задоволенні решти вимог відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги зазначене товариство
посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне
застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального
права  та ставить питання про скасування
зазначених судових рішень й ухвалення нового рішення.

Касаційна
скарга  підлягає  задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
частково позов, суд першої інстанції та
апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з того, що одноразова
допомога була нарахована позивачу у липні 1995 року, проте виплачена у повному
обсязі лише в лютому  2002 року, тому
відповідно до п. 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівнику
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993
року (в редакції від 3 жовтня  1997 року), сума одноразової допомоги
підлягає коригуванню в порядку, встановленому ст. 34 Закону України “Про оплату
праці”, за період з 1 січня 1998 року.

Проте
з такими висновками судів погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 43 Правил відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23
червня 1993 року (в редакції від 3 жовтня
1997 року), якщо потерпілому або особам, які мають право на
відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено
суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом
будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на
споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34
Закону України "Про
оплату праці".

Указаною ст. 34 Закону України “Про оплату праці”, введеною в дію з 1
січня 1997 року, визначено, що компенсація працівникам втрати частини
заробітної плати у зв'язку
із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Згідно з п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20 грудня 1997
року, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше
календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої   працівникові за період роботи починаючи з 1
січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей
період зріс більш як на один відсоток.

Судами встановлено, що одноразова допомога була нарахована позивачу в  липні  1995 року згідно з відповідним наказом  від 26 липня 1995 року № 651.

Ураховуючи наведене, при вирішенні справи судами неправильно застосовані
норми матеріального права, не враховано положення вищенаведених норм
матеріального права:  пункт 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним  трудових обов'язків, статтю 34 Закону України
“Про оплату праці”, пункт 2 Положення про порядок компенсації працівникам
втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її
виплати.

За
таких обставин ухвалені в справі судові рішення
підлягають скасуванню на підставі  ст.
341 ЦПК України  з постановленням нового
рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

в и р і ш и л
а :

Касаційну
скаргу відкритого акціонерного товариства “Павлоградвугілля” задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 3
жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від  21 грудня 2006 року скасувати.

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства “Павлоградвугілля” про
стягнення компенсації за несвоєчасну виплату одноразової допомоги
відмовити.

Рішення
оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ярема А.Г.

Судді Верховного Суду України

Левченко Є.Ф.

Лихута
Л.М.

Охрімчук Л.І.  Романюк Я.М.