Справа № 22ц-1783/07                                 Головуючий у 1-й інстанції
41                                                   Доповідач
апеляційного суду Славгородська Н.П.
року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі: головуючого - Славгородської Н.П.,  суддів: Базовкіної Т.М. ,  Мурлигіної ОЛ.,  при секретарі Бобуйок І.Ф.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Миколаєві цивільну справу
за  апеляційною  скаргою
дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії „Хліб України "
„Новополтавський елеватор "Новобузького району (далі - ДП ДАК „Хліб
елеватор") на рішення
Новобузького   районного суду
Миколаївської області від 16 червня 2007 року
за  позовом ОСОБА_1 до ДП ДАК „Хліб
України" „Новополтавський
про зміну формулювання причини звільнення з роботи,  стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу і вихідної допомоги,
2006 р.ОСОБА_13вернувся в суд з позовом до ДП ДАК „Хліб України"
„Новополтавський елеватор" про скасування наказу про звільнення,  поновлення на роботі та зобов'язання
відповідача звільнити його на підставі
ст.  39 КЗпП України.
зазначав,  що знаходилась з відповідачем
у трудових відносинах,  працюючи
вантажником,  а наказом від 20 листопада
2006 р. був звільнений на підставі п. 4
ст.  40 КЗпП України за прогули
без поважних причин з 13 по 20 листопада 2006 р. З наказом не згоден,  оскільки саме 13 листопада 2006 р. подав
заяву про звільнення з роботи за
ст.  39 КЗпП України,  а крім того,
звільнення відбулося без згоди профкому,
якщо і було засідання профкому,
то його не повідомляли про час засідання.
подальшому позивач заявив позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу і вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного середнього
заробітку. Заявлені раніше позовні вимоги позивач неодноразово уточнював,  остаточно просив: змінити формулювання
причини звільнення з роботи і вважати його звільненим на підставі  ст.  38
КЗпП України у зв'язку з порушенням адміністрацією підприємства трудового
законодавства,  стягнути з відповідача
2955 грн. 06 коп. вихідної допомоги та 6895 грн. 14 коп. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.
Рішенням
Новобузького районного суду Миколаївської області від 16 червня 2007 року позов
задоволено частково: змінене формулювання причини звільнення з роботи згідно
наказу № 129-К від 13 листопада 2006 p.,  визнано звільненим позивача за  ст.  38
КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з порушенням адміністрацією
підприємства законодавства про працю,
стягнуто з відповідача на користь позивача 4133 грн. 86 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,  в
іншій частині позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ДП ДАК „Хліб України" „Новополтавський елеватор"
просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити

2

нове
рішення про відмову в задоволенні позову,
посилаючись     на     те,
що формулювання причин звільнення було змінено на  ст.  38
КЗпП України,  як просив позивач   у
заяві,    а   те,
що   неправильне   формулювання   причин
звільнення перешкоджало йому працевлаштуватися позивач не надав доказів.

Заслухавши
суддю-доповідача,  дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так,  судом встановлено,  щоОСОБА_1 находився з відповідачем у трудових
відносинах,  з 18 травня 2006 р. був
прийнятий вантажником тимчасово (а.с. 19). У жовтні та листопаді 2006 р. в порушення статей
50,  52 КЗпП України позивач працював по
12 годин на добу. 10 листопада 2006 р. він пішов з роботи у зв'язку з
погіршенням стану здоров'я,  звернувся за
медичною допомогою до фельдшерського пункту,
де йому встановили діагноз - гіпертонічний криз (а.с. 8). 13 листопада
2006 р. позивач подав адміністрації підприємства заяву про звільнення з роботи
за  ст.
39 КЗпП України у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю
(а.с. 5) і до роботи не приступав. 15 і 17 листопада 2006 р. позивач подавав
адміністрації ще дві заяви,  в яких
настоював на звільненні його за заявою від 13 листопада 2006 р. Директор
підприємства,  виходячи з того,  щоОСОБА_1 вже не є тимчасовим працівником і
не підлягає звільненню за  ст.  39 КЗпП України,  заяву позивача не задовольнив,  а наказом № 131-к від 20 листопада 2006 р.
звільнив з роботи за п. 4  ст.  40 КЗпП України за прогули з 13 по 20
листопада 2006 р. без поважних причин,
на що 20 листопада 2006 р. дав згоду профспілковий комітет,  засідання якого відбулося за відсутністю
позивача.

Під час
розгляду судом даної справи відповідач погодився змінити формулювання причини
звільнення позивача і надав суду витяг з наказу № 129-к від 13 листопада 2006
р. про звільнення його з 13 листопада 2006 р. за  ст.  38
КЗпП України без посилання на ч.3 цієї статті (а.с. 84),  яка передбачає право працівника у визначений
ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням,  якщо власник або уповноважений ним орган не
виконує законодавство про працю.

Суд
першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі і обгрунтовано дійшов
висновку,  що саме порушення власником
законодавства про працю стало причиною розірвання трудового договору за
ініціативою позивача,  про що він
зазначав в своїй заяві.

Визнавши
формулювання причини звільнення ОСОБА_1 неправильним,  що перешкоджало його працевлаштуванню,  суд у відповідності до ч.3  ст.
235 КЗпП України обґрунтовано змінив формулювання і одночасно вирішив
питання про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Відносно визначеної судом суми середнього заробітку відповідачем не
надано заперечень. Доводи відповідача в апеляційній скарзі не спростовують
висновки суду. Керуючись статтями 303, 308,
315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії „Хліб
України" „Новополтавський елеватор" Новобузького району
відхилити,  а рішення Новобузького
районного суду Миколаївської області від 16 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення,  але протягом двох

місяців з дня набрання законної сили може бути оскаржена
в касаційному порядку до

Верховного
Суду України.