Справа №2-122-2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007 року Ізяславський райсуд Хмельницької
області в складі головуючої - судді Янішевської О. С, при секретарі Новіковій Л. В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі справу за позовом
ОСОБА_1 до Ізяславського житлово-комунального підприємства про зміну
формулювання причин звільнення та стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1
звернувся до суду з заявою про зміну формулювання причин звільнення та
стягнення моральної шкоди, мотивуючи це тим, що він працював в Ізяславському
житлово-комунальному підприємстві (далі ЖКП) з 16 вересня 2004 року по 1 червня
2006 року. Позивач посилається на те, що 06 травня 2006 року він написав заяву
про надання йому відпустки з 22 травня 2006 року, однак вказана заява підписана
майстром ОСОБА_2 не була. Тоді ним була написана друга заява про надання
відпустки з 29 травня 2006 року і з цієї дати позивач пішов у відпустку. 1
червня 2006 року ОСОБА_1 довідався, що звільнений з роботи за прогули, про що
зроблено запис у трудовій книжці. Просить змінити формулювання звільнення та
стягнути з відповідача 20000 грн. моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1
в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник
відповідача Довбиш В.-М. П.
в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що причини звільнення
позивача сформульовано правильно, а крім того позивачем пропущено строк
звернення до суду та наполягає на застосуванні строку позовної давності.

Допитавши
сторони, свідків, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов
задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно
ст. 40 ч. 1 п. 4 Кодексу Законів про працю України трудовий договір, укладений
на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно
до ст. 79 ч. 5 Кодексу Законів про працю України конкретний період надання
щорічних відпусток у межах, встановлених графіком, узгоджується між працівником
і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово
повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну.

Позивач
пояснив суду, що не був повідомлений про дату початку відпустки, з наказом про
надання відпустки також ознайомлений не був, але на роботу 29 травня 2006 року
не вийшов. Будь-яких інших поважних причин невиходу на роботу суду не
повідомив.

Як
вбачається з наданої копії заяви ОСОБА_1. та пояснень представника відповідача
та майстраОСОБА_2., допитаної в судовому засіданні в якості свідка, період
надання щорічної відпустки між працівником і адміністрацією підприємства
фактично узгоджений не був.

Згідно
запису в особовій картці ОСОБА_1. позивач отримав трудову книжку 07 липня 2006
року, а був обізнаний про наявність наказу про звільнення за прогули 01 червня
2006 року, що підтверджується поясненнями самого ОСОБА_1.

Відповідно
до ст. 233 ч. 1 Кодексу Законів про працю України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в
тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого

права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення
копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

ОСОБА_1
звернувся до суду 09 січня 2007 року, тобто з порушенням термінів, встановлених
ч. 1 ст. 233 Кодексу Законів про працю України. Позивач не повідомив суду
поважних причин пропуску строків позовної давності та не просив суд поновити ці
строки, тоді як представник відповідача наполягає на застосуванні строків
позовної давності.

Відповідно
до ст. 267 Цивільного Кодексу України позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив
позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

За таких
обставин суд знаходить, що внаслідок спливу позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, у зміні запису формулювання причин звільнення
ОСОБА_1. слід відмовити.

Згідно
ст. 237-1 Кодексу Законів про працю України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого
життя.

Оскільки
судом не було встановлено порушення законних прав позивача, позовні вимоги
ОСОБА_1. в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Керуючись
ст. 43 Конституції України, ст.ст. 36,40,233,235,237-1 КЗПП України, ст. 267
Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року № 13 "Про практику розгляду судами трудових спорів",
ст.ст. 10,11, 57, 58, 59, 60, 62,63,64,79, 81, 88,209,212,213,214,215,291,294
ЦПК України,

РІШИВ:

В задоволенні
позову відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
Хмельницької області через Ізяславськийрайсуд.