Справа 22 - 590/2007
року                                Головуючий
у І інстанції Кір'якова Н.П.
31                                                        Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

10 липня
2007 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого Песоцької
Л.І.

Дяченка В.М.,
Лупінової Л.М.

при
секретарі Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
реєстраційного посвідчення недійсним, визнання права власності на 1/2 частку
квартири, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на спадщину
за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від 11 травня 2007 року,

встановила:

Рішенням
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 травня 2007
року визнано недійсним реєстраційне посвідчення НОМЕР_1 від 27 грудня 1995р.,
видане Маріупольським бюро технічної інвентаризації, про реєстрацію за ОСОБА_2
права власності на квартиру АДРЕСА_1, встановлено факт прийняття ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на 1/2 частину, як за співвласником,
і на 1/4 частину в порядку спадкування; за ОСОБА_2 - на 1/4 частину в порядку
спадкування. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судових
витрат: 51 грн. за сплату судового збору, 30 грн. за сплату витрат на
інформаційно-технічне забезпечення; на користь держави судовий збір в розмірі 8
грн. 50 коп.

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення і направлення
справи на новий розгляд, посилаючись на незаконність та необґрунтованість
рішення.

Заслухавши
суддю доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і їх представника
адвоката ОСОБА_6, які підтримали апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1, її
представника адвоката ОСОБА_7 та третю особу ОСОБА_5, які просили рішення
залишити без зміни, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно з
ч.1 ст.15 Закону України „Про власність" від 7 лютого 1991 року ч.1ен
житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж,
іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права
власності на це майно.

Згідно
зі ст. 16
зазначеного Закону майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві
спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим
Законом і   Кодексом про шлюб та сім'ю
України.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи та не оспорюється
сторонами, що з ІНФОРМАЦІЯ_3 року позивачка ОСОБА_1 і ОСОБА_4 знаходилися у шлюбі
(а.с.8), мають двох синів відповідачів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, і
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження. У 1967 році їх сім'ї була надана
трикімнатна квартира АДРЕСА_1 в житлово-будівельному кооперативі „Родина".
У 1982 році позивачка з чоловіком виплатили пайові внески за квартиру (а.с.П).
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер (а.с.9). В квартирі залишились проживати
позивачка та відповідач ОСОБА_2, які фактично прийняли спадщину і до набрання
чинності Законом України „Про власність" питання про їх ч.1енство в ЖБК не
вирішувалось. ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини після смерті батька в
установленому порядку не звертався і права на спадщину не заявляє.

З
урахуванням встановленого та вимог закону суд правильно дійшов висновку про те,
що позивачка ОСОБА_1 з введенням Закону України „Про власність" придбала
право власності на 1/2г частину спірної квартири, як співвласник, і на 1/4
частину як спадкоємець першої черги, оскільки вона з чоловіком ОСОБА_4 в період
шлюбу і сумісного проживання виплатили пайові внески за цю квартиру, а
відповідач ОСОБА_2 придбав право власності на 1/4 частину квартири, як
спадкоємець першої черги, і визнав за ними це право. Правильно визнав недійсним
реєстраційне посвідчення НОМЕР_1 від 27 грудня 1995р., видане Маріупольським
бюро технічної інвентаризації, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на
спірну квартиру, як видане без законних підстав.

Доводи
відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачка у 1995 році відмовилася від паю, від
квартири на його користь, він був прийнятий ч.1еном ЖСК і тому є єдиним
власником квартири, неспроможні. На той час не пайові внески, а спірна квартира
була об'єктом права власності і відчуження або передача квартири могли бути
проведені лише в порядку встановленому законом.

З
пояснень сторін, даних довідки ЖБК „Родина" від 26 грудня 1995 року,
реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 від 27 грудня 1995 року, виданого БТІ,
вбачається, що реєстрація спірної квартири на праві приватної власності за
ОСОБА_2 проведена на підставі довідки ЖБК „Родина" від 26 грудня 1995 року
про те, що ОСОБА_2 є ч.1еном ЖБК і пайові внески за спірну квартиру виплачені у
1982 році.

Не можна
погодитись і з доводами відповідача про те, що позивачка пропустила строк
звернення до суду.

Доказів
тому, що позивачка була повідомлена про реєстрацію права власності на спірну
квартиру за відповідачем не надано. Спірна квартира не відчужена, позивачка
користувалася нею і її право на квартиру не було порушене або обмежене до
конфлікту між сторонами у 2006 році. Тому суд обґрунтовано дійшов до висновку
про те, що позивачка не пропустила строк звернення до суду з даними позовами.

Порушень
норм процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, судом
не допущено.

Ухвалою
суду від 6 листопада 2006 року ОСОБА_8 притягнутий до участі у даній справі в
якості 3-ї особи.

На
підставі Перехідних та прикінцевих положень діючого ЦК України суд
правильно до правовідносин, які мали місце під час дії ЦК України в
редакції ІНФОРМАЦІЯ_3 року, застосував положення ЦК ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення
суду відповідає вимогам ст.ст.10, 60, 213-215 ЦПК України і постановлене на
підставі ст.ст.529,549 ЦК
в редакції ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ст.ст.22,28 КЗпШ України, ст.ст.15-16 Закону
України „Про власність". Підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-314
ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 травня 2007
року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання чинності безпосередньо
у Верховний Суд України.