Справа №
22-3906/2007                             Головуючий
Категорія-5                                                   судця
Доповідач-суддя
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
травня 2007 року                                                       м
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуючого: судді Шабанової В.О.,

суддів: Стратіло
В.І,  Резникової Л.В.,

при секретарі
Алексєєвій Г.Є.,

з участю
позивача ОСОБА_1. ,  його представника
ОСОБА_3.,

відповідачкиОСОБА_2.,  її представника ОСОБА_4,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду в м.

Донецьку справу
за апеляційною скаргоюОСОБА_2. на рішення Калінінського

районного суду
м.  Горлівки Донецької області від 13
лютого 2007 року у справі за

позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про

розподіл
майна,  що є спільною сумісною власністю
-

ВСТАНОВИВ:

01.11.2006
року ОСОБА_1.  звернувся з цим позовом
доОСОБА_2. про розподіл сумісного майна,
вказуючи,  що з відповідачкою
перебуває у фактичних шлюбних відносинах з серпня 1999 року. На спільні кошти -
4000 грн. у 2000 році вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу
було зареєстровано на ім'я відповідачки. Крім того,  було придбане інше майно,  вартість якого становить 16 100 грн.

Просив
ухвалити рішення,  яким поділити вказане
майно між ним та відповідачкою,  визнавши
за ним право власності на частину спірного майна ,  а також на 1/2 частину спірної квартири.

Рішенням
Калінінського районного суду м.  Горлівки
від 13.02.2007 року позов задоволено. Суд розділив спірну квартиру,  визнавши право власності на 1/2 частину
квартири за кожним із сторін,  а також
визнав за позивачем право власності на частину спірного майна,  а саме : на диван,  два крісла,
телевізор «Soni» музичний центр «Rioner»,
тумбу під телевізор,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
а за відповідачкою суд визнав право власності на набір кухонних
меблів,  кухонну мийку,  холодильник «Норд»,  кухонний куточок зі столом і двома стільцями,  спальний гарнітур - шифоньєр,  двоспальне ліжко,  дві тумбочки,
комод,  трюмо,  телевізор «Toshiba»,  журнальний столик,  пральну машину «Ariston»,  що також знаходяться за вказаною адресою.

Не
погодившись з таким рішенням,
відповідачка ОСОБА_2. подала апеляційну скаргу,  вказуючи,
що судом не у повному обсязі були досліджені обставини по справі. Суд не
врахував,  обставин,  викладених у рішенні Калінінського районного
суду м.  Горлівки від 4 квітня 2000 року
за позовом колишньої дружини позивача до нього про визнання його таким,  що втратив право користування іншим жилим
приміщенням.  Будучи відповідачем по цій
справі,  ОСОБА_1.  позов не визнавав,  вказував,
що мав намір пожити деякий час окремо від дружини для з'ясування
відносин з колишньою дружиною. У цьому рішенні також йдеться про те,

що на
той час позивач проживав у своєї матері і немає відомостей,  що він утворив іншу сім'ю.

Крім того,  суд не звернув увагу на те,  що 20 вересня 2002 року між нею та позивачем
було укладено договір найму,  відповідно
до якого він був зареєстрований у спірній квартирі у якості наймача. Саме з
цього часу вона і стала проживати разом з позивачем,  а не з 1999 року,  як вказав у рішенні суд.

Суд
першої інстанції неналежним    чином
оцінив показання свідків з боку позивача,
визнавши їй такими,  що
підтверджують позовні вимоги.

Суд
ухвалив рішення на недоведених обставинах,
необгрунтовано визнавши їх доведеними,
з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт
просила рішення скасувати і ухвалити нове рішення,  яким у задоволенні позову відмовити.

У
судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідачка ОСОБА_2. частково
відмовилась від апеляційної]скарги,  а
саме щодо рішення суду в частині розподілу рухомого майна і ухвалою
апеляційного суду від 16 травня 2007 року апеляційне провадження в цій частині
закрито у зв'язку з прийняттям відмови від апеляційної скарги.

Від
позивача надійшли письмові заперечення на скаргу,  де йдеться про її відхилення та про залишення
рішення суду без змін.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,  доводи
і пояснення сторін та їх представників,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що скарга підлягає частковому
задоволенню,  рішення суду підлягає
скасуванню в частині розподілу спірної квартири з таких підстав.

Відповідно
до  ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення,  яким
суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно із
законом.  Обґрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно
зі  ст. 214 ЦПК України під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання:

1)
чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення,  та якими доказами вони підтверджуються;

2)
чи є інші фактичні дані (порушення строку позовної
давності тощо),  які мають значення для
вирішення справи,  та докази на їх
підтвердження;

3)      які правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин;

4)яка
правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючі
позов в частині розподілу спірної квартири,
суд    першої

інстанції
виходив з того,  що сторони перебували у
фактичних шлюбних відносинах з серпня 1999 року. На спільні кошти за період
сумісного життя однією сім'єю з 2000 р. по 2002 роки вони придбали рухоме
майно,  а також спірну квартиру.

Доводи
відповідачки про те,  що квартира та інше
майно не є спільною сумісною власністю,
оскільки вона придбала його за власні кошти,  суд не прийняв до уваги,  посилаючись на те,  що,  як
встановлено у судовому засіданні,  гроші
на купівлю квартири та іншого майна відповідачка позичала. Цей борг було
повернуто відповідачкою за час сумісного життя з позивачем.  На цей час сторони проживали без реєстрації
шлюбу,  однак вони жили як чоловік і
дружина,  вели сумісне господарство. З
урахуванням наведеного суд зробив правовий висновок,  що все спірне майно має статус спільної
сумісної власності і на нього розповсюджуються положення глави 8 Сімейного
Кодексу України.

Однак з
такими висновками повністю погодитись не можна,
оскільки вони не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на
законі.

Так,  з мотивувальної частини рішення Калінінського
районного суду м.  Горлівки від 4 квітня
2000 року у справі за позовом колишньої дружини позивача ОСОБА_5.  до ОСОБА_1.
про визнання таким,  що втратив
право користування жилим приміщенням ,
розташованим за адресою АДРЕСА_2 вбачається,  що ОСОБА_1.
позов ОСОБА_5.  не визнав,  стверджуючи,
що після сварки з позивачкою він пішов з квартири. Вони вирішили з
позивачкою пожити окремо,  щоб
визначитись з відносинами між собою. Він спочатку жив по квартирах. Позивачка
обіцяла йому купити однокімнатну квартиру. Він жив у квартирі брата позивачки,  знімав квартиру у жінки,  що виїхала до Кіпру. З вересня 1999 року він
проживає у своєї матері.

Відповідно
до ч.3  ст. 61 ЦПК України
обставини,  встановлені судовим рішенням
у цивільній справі,  що набрало законної
сили,  не доказуються при розгляді інших
справ,  у яких беруть участь ті самі
особи,  або особа,  щодо якої встановлено ці обставини.

Таким
чином,  висновок суду про те,  що сторони перебували у фактичних шлюбних
відносинах з серпня 1999 року спростовується обставинами,  встановленими судовим рішенням від 4 квітня
2004 року.

Як
вбачається з договору купівлі-продажу від 4 липня 2000 року позивач
ОСОБА_1.  на підставі доручення від імені
ОСОБА_6 продав відповідачці ОСОБА_2. спірну квартиру за 3850 грн. Договір
посвідчено приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу (а.
с.  16).

Згідно з
договором найму жилого приміщення від 20.09.2002 року ОСОБА_2.,  що проживає за адресою АДРЕСА_1,  здала у піднайом ОСОБА_1.  належну їй спірну квартиру (ас.  18).

З
урахуванням наведеного апеляційний суд вважає,
що вказані обставини також спростовують висновки суду про те,  що сторони стали проживати однією сім'єю з
1999 року і підтверджують доводи відповідачки про те,  що з позивачем вона познайомилась під час
купівлі-продажу спірної квартири,  однак
проживати з ним стала після підписання договору піднайму жилого приміщення.

Пояснення
свідків з боку позивача,  на які
посилався суд як на підтвердження позовних вимог,  по перше не є переконливими,  оскільки свідки зазначали,  що вони не пам'ятають точно,  з якого часу сторони стали проживати
разом,  та не пам'ятають де брала гроші
відповідачка на придания
квартири та іншого майна; по друге пояснення свідків спростовуються
фактичними обставинами,  зазначеними у
рішенні суду від 4 квітня 2000 року та договором піднайму житлового приміщення
від 20.09.2002 р.

Крім
того,  відповідно до пі „Прикінцевих
положень „ СК України цей кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності
ЦК України,  тобто з 1.01.2004 р. За загальним правилом
дії законів та інших нормативно-правових актів у часі ( ч.1  ст. 58 Конституції України) норми СК
застосовуються до сімейних відносин,  які
виникли після набрання ним чинності.

Суду
слід було звернути увагу на те,  що при
розгляді справи про розподіл майна,
придбаного до 1.04.2004 року необхідно було застосовувати відповідні
норми КпІПС України,  які не містили у
собі положень щодо надання права спільної сумісної власності на майно,  нажите у „цивільному" шлюбі,  зокрема поширення принципу рівності часток.

Таким
чином,  при ухваленні рішення про
задоволення позову в частині розподілу спірної квартири судом першої інстанції
неповно з'ясовані обставини,  що мають
значення для справи,  допущено
невідповідність висновків обставинам справи,

неправильно застосовано
норми матеріального права,  що відповідно
з пп.1,  3,  4  ст.
309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового
рішення.

Оскільки
відповідачка відмовилась від апеляційної скарги в частині розподілу іншого
рухомого майна і її відмова прийнята апеляційним судом,  рішення суду першої інстанції в цій частині
не підлягає перегляду.

Керуючись  ст.
ст. 301,  303, 304,  307,
пп.. 1, 3, 4  ст. 309,  316, 317, 319 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Калінінського районного суду м.  Горлівки
Донецької області від 13 лютого 2007 року скасувати в частині розподілу спірної
квартири і ухвалити в цій частині нове рішення.

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ квартири АДРЕСА_1 відмовити.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене протягом двох
місяців з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.