Справа №22-2397                                                                Головуючий
Суддя-доповідач Савченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня
2007р.                                                                           м.  Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

головуючого:
Стрелець Л.Г.

суддів: Спас
О.В.,  Савченко О.В.

при секретарі:
Батарейній О.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні
2002 року ОСОБА_13вернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,  відповідно до якого 15.01.1999 року він
передав відповідачу 17280 гр.,  що на
день укладання договору становило еквівалент 4800 доларам США,
і яка з урахуванням установленого індексу інфляції за
весь час прострочення,  а також 3% річних
з простроченої суми становить разом 28874 гр. 65 коп. У позові просив також відшкодувати йому моральну шкоду в
розмірі 3000 гр.,  та понесені витрати за
надання юридичної допомоги у сумі 540 гр.

Ухвалою
Верховного Суду України від 7 лютого 2007 року скасовані ухвалене по даній
справі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 2 липня
2004 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2004
року,  якою вказане рішення було
змінено,  а справа направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції.

При
новому розгляді справи ОСОБА_1 у квітні 2007 року доповнив позовні вимоги,  збільшивши загальну суму боргу з урахуванням
установленого індексу інфляції за час прострочення,  а також 3% річних з простроченої суми до
36084 гр. 05 коп.,  вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди у сумі 3000 гр. не змінював,  а ОСОБА_2
звернувся у квітні 2007 року із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання
договору позики недійсним.

Ухвалою
Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2007 року
зустрічна позовні заява ОСОБА_2
та позов ОСОБА_1 про збільшення первісних вимог щодо стягнення боргу з
28874 гр. 65 коп. до 36084 гр.05 коп. та про стягнення первісної суми моральної
шкоди у сумі 3000 гр. були залишені без руху до 4 травня 2004 року.

ОСОБА_1
у вказаний строк було запропоновано усунути недоліки поданої заяви,  оплативши судовий збір із суми збільшення
позовних вимог про стягнення боргу,  за
вимоги щодо відшкодування моральної шкоди,
а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою
Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2007 року
зустрічна4 позовні заява ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним і позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу та відшкодування моральної шкоди залишені без розгляду,  зокрема,
на підставі п.8  ст.  207 ЦПК України,  оскільки позивач ОСОБА_1 не сплатив у
встановлений судом строк судовий збір у розмірі 5% від заявленої ним суми у
3000 гр. на відшкодування моральної шкоди.

Не
погоджуючись із ухвалою суду в частині залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу та моральної шкоди без розгляду,
ОСОБА_1,  посилаючись на порушення
судом норм процесуального права,  просить
ухвалу в зазначеній частині скасувати,  а
справу в цій частині направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Заслухавши
у засіданні апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до положень п.8 ч.1  ст.  207 ЦПК України 2003 року,  що набрав чинності з 1.09.2004 року ,  суд постановлює ухвалу про залишення заяви
без розгляду,  якщо провадження у справі
відкрито за заявою,  поданою без
додержання вимог,  викладених у статтях
119 і 120 цього Кодексу,  та не було
сплачено судовий збір чи не було оплачено витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи і позивач не усунув цих недоліків у встановлений
судом строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
первісна заява ОСОБА_1 про

стягнення з ОСОБА_2 28874
гр. 65 коп. боргу та 3000 гр. компенсації моральної

шкоди була подана до суду у грудні 2002 року,  провадження по ній було відкрито у

січні 2003 року. Отже на той час суд керувався нормами ЦПК України 1963
року.

Обставин для залишення вказаної позовної заяви без руху для виправлення
недоліків у

відповідності до  ст.  139 ЦПК України 1963 року до відкриття
провадження у справі на

той час виявлено не було,  отже
підстав для застосування правил  ст.  ст.
119 і 120 ЦПК

України 2003 року до первісно заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про

стягнення моральної шкоди суд у даному випадку не мав.

Крім
того,  залишаючи без руху ухвалою від 27
квітня 2007 позовну заяву ОСОБА_1 із збільшеними вимогами щодо розміру
боргу,  суму для сплати судового збору за
раніше заявлені вимоги про моральну шкоду суд конкретно не зазначив,  однак в подальшому,  залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без
розгляду,  помилково послався на те,  що судовий збір за ці вимоги позивач повинен
був сплатити у розмірі 5% від суми заявленої ним компенсації моральної шкоди.
Суд не врахував,  що відповідно до пп.
„ж" п.1  ст.  З Декрету KM України
„Про державне мито" 5% ціни позову сплачується із позовних заяв про
відшкодування моральної шкоди з ціною позову від 100 до 10000 неоподаткованих
мінімумів доходів громадян тільки при розгляді питань захисту честі та
гідності. В решті випадків судовий збір сплачується у розмірі 0, 5
неоподаткованого мінімуму доходів громадян,
як ставка позовних заяв немайнового характеру.

Оскільки
судовий збір за збільшені вимоги щодо стягнення боргу та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у встановлений судом строк
були сплачені ОСОБА_1,  підстав залишати
його доповнену у квітні 2007 року позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу та
моральної шкоди суд не мав. У зв"язку з цим ухвала від 18 травня 2007 року
в оскаржуваній частині підлягає скасуванню,
а позовна заява ОСОБА_1 - направленню до суду першої інстанції для
розгляду.

Керуючись  ст.
ст.  307,  312,
314,  317 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити,  ухвалу
Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2007 року по
даній справі в частині залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми боргу та відшкодування моральної шкоди - скасувати,  справу в цій частині направити до суду першої
інстанції для розгляду у тому ж складі.

Ухвала
оскарженню не підлягає.