УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року серпня місяця 27 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді
Яковенко Л.Г.

суддів:   Синельщікової О.В. Куриленка О.С.  при секретарі   Гончарук
В.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Закритого
акціонерного сільськогосподарського товариства „Агрофірма „Черноморець"
про зобов'язання виділити земельну ділянку в натурі,  треті особи: Бахчисарайська районна державна
адміністрація,  Бахчисарайський районний
відділ земельних ресурсів,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 12
березня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 12
березня 2007 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Закритого
акціонерного сільськогосподарського товариства „Черноморець" про
зобов'язання виділити земельну ділянку в натурі відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду і
просить увалити нове рішення,  яким
задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі,  посилаючись на те,  що рішення суду незаконне і
необгрунтоване,  ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального права. Вважає,  що судом не повно з'ясовані обставини,  що мають значення для справи,  і висновки суду не відповідають обставинам
справи. Вказує,  що судом не взято до
уваги,  що позивач є акціонером ЗАСТ ;,
Агрофірма «Черноморець»,  отже на
підставі п. 4 статті 88 Земельного кодексу України має право вимагати виділення
земельної ділянки в натурі в інших співвласників,  органом управління яких є відповідач.
Також,  посилається на те,  що суд не витребував у відповідача
документи,  не дав оцінки їх
значимості,  чим порушив норми статті 57
Цивільного процесуального кодексу України. Крім того,  вказує,
що рішення судом першої інстанції ухвалено без врахування вимог статті 8
Цивільного процесуального кодексу України,
Закону України ., Про власність". Закону України „Про оренду
землі",  Закону України „Про порядок
виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельных часток
(паїв)".

Справа №
22-ц-3702/2007 р.      Головуючий в першій
інстанції Позняк О.М.

Доповідач                                                                       Синельщікова
О.В.

Заслухавши
суддю-доповідача,  представника
відповідача,  перевіривши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позову,  суд першої
інстанції виходив з відсутності законних підстав для судового захисту прав
позивача як співвласника земельної ділянки у спосіб,  який він вимагає,  а саме шляхом зобов'язання користувача землі
З ACT „Агрофірма „Черноморець" виділити земельну ділянку
площею 1, 68 га в натурі
(на місцевості) в межах земель Углівської сільської ради в масиві № 2.

Колегія
суддів апеляційного суду погоджується з таким рішенням суду,  як відповідним обставинам справи,  вимогам матеріального і процесуального
закону.

При апеляційному
перегляді справи встановлено,  що на
підставі розпорядження Бахчисарайської районної державної адміністрації № 614-р
від 20 липня 2006 року одна земельна ділянка площею 1604, 4074 га,  розташована на території Углівської сільської
ради Бахчисарайського району АР Крим,
передана при роздержавлені земель КСП «Агрофірма «Черноморець» у спільну
часткову власність колишніх членів КСП для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва (а.с. 7).

1
листопада 2006 року на ім'я позивача ОСОБА_1 виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯГ № 098681,  який підтверджує належність йому 1/1032
частки у спільної часткової власності на зазначену земельну ділянку.

До отримання землі у власність право позивача на земельну частку (пай) у
землі,  яка перебувала у колективній
власності колективного підприємства „Агрофірма „Черноморець",  розміром 1, 68 в умовних кадастрових гектарах
без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості),  вартістю 33848 грн. належало на підставі
сертифікату серія KM № 0054716,
виданого 10 січня 1997 року (а.с. 6).

Відповідно
до п. п. 16,  17 Розділу X „Перехідні
положення" Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних
часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні
ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на
право на земельну частку (пай),  отримані
громадянами,  вважаються
правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення
земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам
земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм
державних актів на право власності на землю.

Розглянувши
справу,  колегія суддів апеляційного суду
дійшла висновку,  що,  отримавши земельну ділянку площею 1604, 4074 га у спільну часткову
власність на підставі державного акту з встановленням на місцевості меж
зазначеної земельної ділянки,
позивача,  як власника земельної
частки (паю),  реалізувала своє
право,  передбачене земельним
законодавством,  на виділення земельної
ділянки в натурі.

При
вирішенні спору судом першої інстанції встановлено,  що відповідач Закрите акціонерне
сільськогосподарське товариство „Агрофірма „Черноморець" є користувачем
спірної земельної ділянки площею 1604, 4074 га. отримавши її в оренду.
Відповідач не є співвласником спірної землі.

За таких обставин,  колегія суддів апеляційної інстанції
вважає,  що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те,  що
відповідачем не порушено право позивача на виділення земельної ділянки в натурі
(на місцевості).

Відповідно
до частин 1,  4 статті 86 Земельного
кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням
частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або
без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право
власності на землю.

Встановлено,  що позивачу разом із іншими членами КСП
«Агрофірма «Черноморець» - власниками земельних часток (паїв),  була відділена в натурі (на місцевості) одна
земельна ділянка єдиним масивом з передачею у спільну часткову власність,  а тому колегія судів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої інстанції про те,  що відповідач не має з позивачем
правовідносин,  які випливають із права
спільної часткової власності на землю,
тому що він не є співвласником землі.

Відповідно
до частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції.

Апеляційним
судом встановлено,  що,  звертаючись до суду з позовом,  ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги нормами
Земельного кодексу України,  а також
положеннями Указів Президента України № 1529/99 від 03 'грудня 1999 року „Про
невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора
економіки" та № 62/2001 від 29 січня 2001 року „Про заходи щодо
забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного
сектора економіки".

В межах
заявлених позовних вимог спір вирішений судом першої інстанції,  а тому доводи апеляційної скарги відносно
інших обставин,  а саме членства позивача
в ЗАСТ „Агрофірма „Черноморець" не мають значення для вирішення спору.

Також
виходять за межі апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги про те,  що судом першої інстанції не з'ясовані
підстави,  на яких відповідач продовжує
користуватися спірною землею. Позивач посилається в апеляційній скарзі на
закінчення строку договору оренди земельного паю та на підстави припинення
договору у зв'язку з отриманням державного акту на землю.

Зазначені
обставини не мають правового значення для вирішення спору про реалізацію права
на виділення своєї частки землі в натурі.

Не
приймаються до уваги апеляційного суду доводи апеляційної скарги про порушення
судом першої інстанції вимог частини 4 статті 88 Земельного кодексу України та
вимог цивільного законодавства щодо захисту права власності.

Відповідно
до частин 3, 4 статті 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової
власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної
ділянки як окремо,  так і разом з іншими
учасниками,  які вимагають
виділення,  а у разі неможливості
виділення частки - вимагати відповідної компенсації.  Учасник спільної часткової власності  на земельну

ділянку
має право на отримання в його володіння,
користування частини спільної земельної ділянки,  що відповідає розміру належної йому частки.

Апеляційний
суд вважає,  що спір з
правовідносин,  що регулюється
зазначеними нормами,  підлягає вирішенню
саме між співвласниками спільної часткової власності на землю,  яким не є відповідач,  і зазначені вимоги також виходять за межі
розглянутого судом спору.

Не
заслуговують на увагу апеляційного суду доводи позивача,  викладені в апеляційній скарзі,  про недотримання судом першої інстанції вимог
Закону України „Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Зазначеним
законом визначаються організаційні та правові засади виділення власникам
земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі (на місцевості) із
земель,  що належали колективним
сільськогосподарським підприємствам.

При
розгляді справи встановлено,  що
відповідно до вимог статті 4 Закону України „Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" позивачу
разом з іншими членами КСП у спільну власність виділена в натурі одна земельна
ділянка,  що перебуває у користуванні
ЗАСТ „Агрофірма „Черноморець".

Перевірка
підстав та порядку передачі однієї земельної ділянки у спільну власність
позивача з іншими особами,  а також
підстав для розподілу земельних ділянок між власниками земельних Часток (паїв)
відповідно до вимог статті 9 зазначеного Закону не є предметом позовних вимог,  розглянутих судом першої інстанції,  а тому також виходить за межі апеляційного
перегляду справи.

При
розгляді справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку,  що за наявності неоспореного державного акту
на право власності на одну земельну ділянку,
передану у спільну часткову власність,
розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)
відповідно до статті 9 Закону України „Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" є неможливим,  тому що право на виділення земельної ділянки
в натурі (на місцевості) вже реалізовано.

Питання
щодо володіння,  користування та
розпорядження земельною ділянкою,  що
перебуває у спільній частковій власності,
вирішуються відповідно до положень статті 88 Земельного кодексу
України,  вони можуть бути предметом
самостійних вимог.

За таких
обставин,  колегія суддів вважає,  що при розгляді справи судом першої інстанції
вимоги матеріального і процесуального права додержано,  підстав
для скасування рішення немає.

Позивач
ОСОБА_1,  подав апеляційну скаргу на
рішення суду,  не повною мірою сплатив
витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в Апеляційному
суді Автономної Республіки Крим.

Відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів України № 1258 від 21 грудня 2005 року із
змінами від 13 квітня 2007 року „Про затвердження Порядку оплати витрат з
інформаційно-технічного забезпечення судових процесів,  пов'язаних з розглядом цивільних та
господарських справ та їх розмірів" витрати по справі позовного
провадження з розгляду спору майнового характеру складають 30 грн.

Позивач
оплатив за інформаційно-технічне забезпечення розгляду його апеляційної скарги
1, 50 грн.,  а тому решту витрат слід
стягнути ухвалою суду на

аналітичний
рахунок для зарахування відповідних находжень згідно з частиною 2 статті 82
Цивільного процесуального кодексу України.

Розглянутий
спір про виділення частки землі,  що
знаходиться у спільній частковій власності є майновим та не підпадає під дію п.
7 Розділу І Постанови Кабінету Міністрів України № 1258 від 21 грудня 2005 року
про сплату витрат з інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 1, 50 грн.
як по справі про захист права громадянина на земельну частку (пай).

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303,
307,  308,  314,
315 Цивільного процесуального кодексу України,  колегія суддів,  судової палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Криїм від 12 березня 2007
року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1
решту витрат з інформаційно-

технічного забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 28, 50 грн. на

рахунок № 0002,  одержувач:
держбюджет м.  Сімферополя,  код

бюджетної класифікації доходів 22050000,
код ЄДРПОУ одержувача -

34740405,  банк одержувача - ГУ
Держказначейства України в АР Крим,  МФО

банка одержувача - 824026,
призначення платежу: надходження від оплати

витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів,  пов'язаних з

розглядом цивільних справ в Апеляційному суді Автономної Республіки

Крим.    .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її

проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею

законної
сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.