Справа № 22-ц-3150/2007 р.                                        Головуючий
1 ін. - Бабенко Ю.П.
відшкодування шкоди                                  Доповідач
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
червня 2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого -
Коваленко І.П.

суддів -
Овсяннікової А.І., Трішкової І.Ю.

при секретарі -
Голіковій О.П.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 рішення Орджонікідзквського районного суду м.Харкова від 08 травня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні
2002 року ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В
обґрунтування своїх вимог вона посилалась на те, що 31.07.1993 р. відповідач
причинив їй тяжкі тілесні ушкодження, за що був притягнутий до кримінальної
відповідальності.

В результаті
причинених їй тілесних ушкоджень, вона стала інвалідом 3 групи.

В
зв'язку з цим, вона постійно проходить лікування, витрачає кошти на придбання
ліків, їй необхідне дієтичне харчування та щорічне санаторно-курортне
лікування.

Крім того,
незаконними діями відповідача їй причинена моральна шкода.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12.06.2003 р. з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1
стягнуто 493 грн.77 коп. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної.

Ухвалою судової
колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області
від 14.01.2004 р. рішення суду скасовано і справа направлена на новий судовий
розгляд.

При новому
розгляді позивачка уточнила та доповнила свої вимоги і просила стягти з
відповідача на її користь 1366 грн. 13 коп. - витрати на додаткове харчування,
лікування та обстеження, вартість необхідної операції в сумі 221 грн., вартість
квитків в сумі 55 грн. ЗО коп., 2016 грн. за рік вартість санаторно-курортного
лікування та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Відповідач та
його представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивачка не
надала суду доказів, які б обґрунтовували її витрати та спричинення їй
моральної шкоди.

Рішенням
Орджонікідзквського районного суду м.Харкова від 08 травня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволений
частково. З ОСОБА_2 на її користь стягнуто 8000 грн. моральної шкоди та 8 грн.
50 коп. судових витрат. В іншій частині в позові відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення,
оскільки судом були неповно з'ясовані фактичні обставини по справі, не
враховані надані нею докази в частині підтвердження вимог щодо лікування,
харчування,

санаторно-курортного лікування,
причиненої моральної шкоди та постановлено рішення з порушенням вимог
матеріального та процесуального права

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення,
яким в позові ОСОБА_1
відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом при постановлені
рішення не було взято до уваги те, що позивачка не надала жодного доказу щодо
спричинення їй моральної шкоди. Також судом були порушені норми процесуального
права, оскільки справа розглянута в його відсутність, його адвокат, який
приймав участь у справі, належним чином повідомлений про час і місце розгляду
справи не був.

Колегія
судців, вислухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 -підлягає
задоволенню частково.

При цьому
колегія судців виходить з наступного.

Відповідно
до вимог ст.440-1 ЦК України
(в редакції 1963 p.),
моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями
іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка
заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1
частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем
позивачці була причинена моральна шкода.

Із
матеріалів справи вбачається, що 31.07.1993 р. відповідач причинив позивачці
тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили стійку втрату працездатності не менш як
на одну третину і був засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 17.01.1994 р. (а.с.21-22).

Внаслідок
злочинних дій відповідача позивачка відчувала фізичний біль і душевні
страждання, вимушена була тривалий час знаходитись на лікуванні, приймала
додаткові заходи для організації свого життя. Розмір моральної шкоди судом
першої інстанції обгрунтовано визначений з урахуванням вимог п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" .

Між тим, що
стосується рішення суду в частині відмови позивачці в позові в частині
відшкодування матеріальної шкоди, то колегія суддів вважає, що рішення суду в
цій частині підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення, яким позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

Відповідно
до вимог CT..440
ЦК України (в редакції 1963 p.),
шкода, причинена особі або майну громадянина, а також шкода, причинена
організації, підлягає відшкодуванню особою, яка причинила шкоду.

Із
довідки міської поліклініки № 18 Орджонікідзевського району м.Харкова від
30.07.2002 р. вбачається, що ОСОБА_1
знаходиться на обліку в полікліниці після перенесеної ЧМТ, проходила лікування
амбулаторно і їй призначалось певне лікування. (а.с.4).

Згідно
довідки ТОВ „Аптека № 28" вартість придбаних препаратів, призначених в
зв'язку із цією травмою, складає 394 гр. 87 коп. (а.с.18).

Крім
того, ОСОБА_1
направлялась на ЕХО, ЕЕГ (а.с.171) і проходила це обстеження, вартість якого
складає 55 грн. (а.с.170).

Колегія
суддів вважає, що ці витрати в сумі 449 грн. 87 коп. (394, 87 + 55) підлягають
стягненню з відповідача на користь позивачки.

Що стосується
вимог позивачки про стягнення інших витрат на придбання ліків, то колегія
суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачка,
відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, не надала доказів того, що ці ліки їй
призначались в зв'язку із причиненими відповідачем їй тілесними ушкодженнями.

Обгрунтовано
судом першої інстанції відмовлено позивачці у стягненні на її користь вартості
санаторно-курортної путівки та витрат на проведення операції, оскільки ці
витрати нею понесені не були.

Безпідставні
і доводи позивачки про стягнення на її користь з відповідача вартості
залізничних квитків в сумі 55 грн., оскільки як вбачається із довідки ЗАО „Плавлені
сири" від 31.03.2004 p.,
в 2003 р. ОСОБА_1 була
виділена безплатно на кошти соціального страхування санаторна путівка в
М.Євпаторію санаторій „Приморье"
для лікування дитини (а.с.168), а не в зв'язку із причиненою їй травмою, тому
вимоги про стягнення вартості квитків в зв'язку із проїздом до санаторію
задоволенню не підлягають.

Доводи
відповідача, стосовно того, що судом були допущені певні процесуальні
порушення, оскільки справа розглянута в його відсутність, а також його адвокат
не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, колегією
суддів не приймаються виходячи з наступного.

Справа
знаходиться в суді з жовтня 2002 року і розглядалась неодноразово. Відповідач
та його представники приймали участь в судових засіданнях , давали пояснення по
суті справи. В останньому судовому засіданні приймав участь представник
відповідача ОСОБА_3 Крім того, на а.с.391 є заява ОСОБА_2 від 07.05.2007 р. із
якої вбачається, що про час і місце розгляду справи йому було відомо.

Отже, вважати, що судом були порушені права відповідача,
оскільки він не був повідомлений про час і місце розгляду справи, і справа
розглянута в його відсутність, підстав немає.

На
підставі наведеного та керуючись п.3 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

В
задоволені апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити. Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення
Орджонікідзквського районного суду М.Харкова від 08 травня 2007 року змінити і
стягти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 449 грн. 87 коп. (двісті вісімдесят три
грн..75 коп.) у відшкодування матеріальної шкоди.

В іншій частині
рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає
чинності негайно, але може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня його проголошення.