Справа № 22ц - 2714/ 2007                                   Головуючий в
1 інстанції - Маймур
Категорія -39/40                                                 Доповідач   - Глущенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 червня 2007
року               Колегія суддів судової
палати у цивільних справах Апеляційного

суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого    -
Глущенко Н.Г.

суддів                - Григорченка Е.І., Максюта Ж.І.

при секретарі  -
Білоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1на
рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1до Комунального закладу освіти "Дніпропетровський
обласний медичний ліцей-інтернат "Дніпро" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1. звернулася до
суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2007 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначеним рішенням позивачці відмовлено в її позовних
вимогах / а. с. 77-79/.

Як на підстави
апеляційної скарги позивачка посилається на те, що рішення є незаконним,
оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального закону / а.
с. 82-85 /.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивачка з 16.08.2006 року перебуває у трудових
відносинах з СШ № 63 м. Дніпропетровська де працює вчителем російської мови та
літератури / а. с. 18,31, 32-35 /.

Згідно заяви
позивачки від 22.08.2006 року та наказу № 79-к від 31.08.2006 року вона була
прийнята в КЗО "Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат
"Дніпро" на роботу - на посаду вчителя російської мови, української
мови та літератури на неповну ставку за сумісництвом з випробувальним строком у
два місяці / а. с. 9,10 /.

Вчителі КЗО
"Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат
"Дніпро"-ОСОБА_2. (вчитель зарубіжної та української літератури) та
ОСОБА_3 (вчитель української мови та літератури) 02.10.2006 року звернулися до
директора ліцею з заявами про збільшення педагогічного навантаження / а. с.
62-64 /.

2

Наказом ліцею -
інтернату № 89-к від 16.10.2006 року позивачка з 18.10.2006 року була звільнена
з роботи за сумісництвом згідно ст.43-1 КЗпП України у зв'язку з заявами
штатних працівників про збільшення педагогічного навантаження, доцільністю
обмеження на сумісництво для вагітних жінок та за результатами аналізу роботи в
межах строку випробування /ас. 13 /.

Позивачку було
повідомлено про її звільнення, але вона відмовилась знайомитись з наказом / а.
с. 13 - зворот /.

На час звільнення позивачка була вагітною / а. с. 5,15,72
/.

Наказом
відповідача № 128 від 19.10.2006 року було проведено перерозподіл педагогічного
навантаження і вивільнені педагогічні години, у зв'язку зі звільненням
позивачки, перерозподілили між вчителями ОСОБА_2. та
ОСОБА_3. / а с. 62 /.

За таких
обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачка звільнена з
роботи відповідно до .вимог трудового законодавства і немає підстав для її поновлення
на роботі та задоволення позовних вимог.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно
відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи даний
спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі
з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін
та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам
закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями свідків та самих сторін.

При вище
наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
те, що позивачка звільнена з роботи за сумісництвом по ст. 43-1 КЗпП України
правильно і з дотриманням вимог трудового законодавства.

Приведені в
апеляційній скарзі доводи позивачки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки
вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ж до
ст. 212 ЦПК Україїги виключне право оцінки доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для
вирішення спірного питання.

Порушень
матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування
судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином,
доводи апеляційної скарги є необгрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2007 року -залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу. •