Апеляційний суд Вінницької області
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

17
травня 2007року                                                                                                м.
Вінниця

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в
складі: Голембевської Л.М., Глєбова І.К., Копаничук С.Г., Матківської М.В.,
Луценка В.В. у відповідності до Закону України «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року, розглянувши в касаційному судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по заробітній платі, затримки розрахунку при
звільненні відшкодування моральної шкоди, а також за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання трудового договору за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Коростянського міськрайонного суду Житомирської області від
21 червня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14
вересня 2004 року, -

Встановила:

ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку за час затримки при звільненні з роботи,
виплату компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди,
зазначивши в заяві, що 06.04.2002 року вона уклала з приватним підприємцем
ОСОБА_2 трудовий договір. З початку травня відповідачка безпідставно не
допустила її до роботи. Розрахунку по заробітній платі з нею не провела,
трудової книжки не видали. Тому просила задовільнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 заявила зустрічні позовні вимоги до ОСОБА_1

В своїй позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що вона являється суб'єктом
підприємницької діяльності. 06.04.2002 року вона уклала з ОСОБА_1. трудовий
договір, який зареєстрований в Житомирському міському центрі зайнятості.

В квітні 2003
року ОСОБА_1 перестала виходити на роботу.

Просила суд постановити рішення, яким розірвати трудовий
договір В.Д

06.04.2002 року, укладений між нею та ОСОБА_1. за п.4
ст.40 КЗпП

України - прогул без поважних причин.

Справа №33ц-47кс      2007р.
Категорія: 3    Рішення ухвалено
під гтовуванням Рафальського Й.Л.

Суддя доповідач: Луценко В.В.

Рішеннями Коростянського міськрайонного суду Житомирської
області від 21 червня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 14 вересня 2004 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість
по зарплаті за квітень 2003 року в сумі 156 гривень 30 копійок.

В решті позову
відмовлено за безпідставністю вимог.

Зустрічний позов
ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано трудовий договір, укладений 6 квітня 2002 року між приватним
підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований в Житомирському міському центрі
зайнятості, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин, з
18 квітня 2003 року.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та постановления нового рішення
по справі, яким просить задовільнити її позовні вимоги в повному обсязі, а в
задоволенні позову ОСОБА_2 про розірвання з нею трудового договору, відмовити.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну
його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у
випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

В судовому засіданні встановлено, що 6 квітня 2002 року між позивачкою
ОСОБА_1. та приватним підприємцем ОСОБА_2 укладено трудовий договір, згідно
якого ОСОБА_1 зобов'язана виконувати обов'язки продавця з укладанням з нею
договору про повну матеріальну відповідальність.

Термін дії трудового договору до 31 грудня 2002 року Як вбачається з
матеріалів справи після закінчення строку дії укладеного між сторонами
трудового договору, ОСОБА_1 продовжувала працювати продавцем, що не суперечить
вимогам ст.3^КЗпП України.

Таким чином на час розгляду справи в суді трудовий договір із ОСОБА_1.
розірвано не було і остання не була звільнена з роботи.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 про розірвання

трудового договору із ОСОБА_1. на
підставі п.4 ст.40 КЗпП України

суд вийшов за межі своєї
компетенції, оскільки звільнення працівника з

роботи за прогул без поважних
причин допускається лише з ініціативи

власника або уповноваженого ним
органу з дотриманням вимог винного

трудового законодавства України.

Судами при розгляді справи також не з'ясувались дійсні q6cTaBHHH справи,

які б давали підстави приватному підприємцю ОСОБА_2 для

звільнення ОСОБА_1
з роботи за прогули.

При розгляді справи судами безпідставно не прийняті до уваги та не
спростовані пояснення ОСОБА_1 про те, що на початку травня 2003 року
відповідачка ОСОБА_2 незаконно відсторонила її від роботи, незважаючи на це,
вона продовжувала виходити на роботу.

Окрім цього судом не в повному обсязі розглянуті позовні вимоги ОСОБА_1,
зокрема в частині стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, що
передбачено ст.ст.74, 83, КЗпП України.

Враховуючи, що суди першої та апеляційної інстанції в
порушення вимог ст.ст.213, 214 ІДПК України не встановили дійсних обставин,
якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, не в повному обсязі
розглянули заявлені позовні вимоги, а тому допустили при розгляді справи
порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин та враховуючи те, що суд касаційної
інстанції, згідно ст.335 ЦПК України не може встановлювати обставини, що не
були встановлені судами або відкинуті ними, оскаржувані рішення та ухвала
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст.
336, 338 ЦПК України, судова колегія, -

Ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовільнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду, Житомирської області від 21
червня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14
вересня 2004 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції в іншому його складі.

Ухвала
оскарженню не підлягає.