Справа №2-1678/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20   квітня
2007   року   Центрально-Міський   районний
суд   м.   Кривого
Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого -
судді Затолочного B.C.,

при секретарі
Морозовій Н.М., розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі
суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до військової
частини А-2773 про стягнення заборгованості з грошового забезпечення та
грошових виплат за предмети речового майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до військової частини А-2773 про
стягнення заборгованості з грошового забезпечення та грошових виплат за
предмети речового майна.

Позов обгрунтований тим, що відповідач безпідставно не нараховував при
виплаті грошового забезпечення надбавку за безперервну службу у повному
розмірі, у зв'язку з чим не доплачував позивачу значні грошові кошти, що
призвело до виникнення заборгованості в розмірі 2193 грн. 61 коп., які позивач
просить стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просить сягнути грошову компенсацію за неотримане речове
майно в розмірі 5074,59 грн.

Позивач та відповідач правом на участь у судовому розгляді не скористалися,
надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Від відповідача надійшов також письмовий відгук на позов, в якому він позов
визнає частково в частині вимог про стягнення компенсації за речове майно.

Стосовно вимог про стягнення заборгованості з грошового забезпечення
відповідач вважає, що грошове забезпечення позивачу виплачувалося в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги
підлягають повному задоволенню.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач проходив військову службу у
військовій частині А-2773, де перебувала на грошовому та речовому забезпеченні.

Вказані фактичні обставини справи встановлені у судовому засіданні в
беззаперечному порядку.

Відповідно частини першої статті 1 Указу Президента України від 5 травня
2003 року № 389 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України,
Міністерства внутрішніх справ України. Адміністрації Державної прикордонної
служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу»
Міністрові оборони України, Міністрові внутрішніх справ України, Голові
Державної прикордонної служби України та начальнику Управління державної
охорони України надане право встановлювати військовослужбовцям відповідно
Збройних Сил України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України.
Адміністрації державної прикордонної служби України та Управління державної
охорони України щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних
Силах України, внутрішніх військах, у Державній прикордонній службі та
Управлінні державної охорони України у відсотках до

грошового забезпечення,
які мають високі результати у службовій діяльності залежно від стажу служби в
таких розмірах:

· понад 5
років - до 10%;

· понад 15
років - до 50%;

· понад 20
років - до 70%;

· понад 25
років - до 90 %.

Крім того, у статті 2 зазначеного Указу Президента України встановлено, що
виплата надбавок відповідно до цього Указу здійснюється з 1 травня 2003 року за
рахунок коштів, передбачених в державному бюджеті України на утримання Збройних
сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та Управління державної охорони України.

За період з травня 2003 року по грудень 2005 року позивачу відповідачем
нараховувалася надбавка за безперервну службу в розмірі, нижчому від того, який
йому належало виплачувати відповідно до його вислуги років.

Ці обставини видно довідок-розрахунків про виплату
грошового забезпечення, а також вони беззаперечно визнані відповідачем.

На підставі норм Указів Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 та
від 5 травня 2003 року № 389, пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від
22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців»,
розділу 34 Положення про порядок виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра
оборони України від 5 березня 2001 року № 75, а також наказу Міністра оборони
України від 26 травня 2003 року № 149 «Про затвердження Інструкції про порядок
і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних
Силах України» можна зробити такий висновок: щомісячна надбавка за безперервну
військову службу в Збройних Силах України належить до додаткових видів
грошового забезпечення, оскільки їх розмір обчислюється на базі окладів
грошового утримання. Ця надбавка виплачується щомісячно, а відтак, має постійний
характер, залежить від вислуги років, і з урахуванням безперервної військової
служби, її розмір не підлягає зменшенню.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Ця конституційна
гарантія у повному обсязі і без будь-яких обмежень поширюється і на права такої
категорії громадян як військовослужбовці, до якої належить і позивач. До того
ж, згідно із статтею 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати
військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених
законодавством України.

Тому суд вважає, що відповідачем було безпідставно суттєво обмежено право
на одержання більшого розміру грошового забезпечення як військовослужбовця і в
розрахунку призначеного грошового забезпечення повинна бути нарахована
щомісячна надбавка за безперервну військову службу у Збройних Силах України,
встановлена Указом Президента України від 5 травня 2003 року № 389/2003 «Про
надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та
Управління державної охорони України за безперервну службу» в максимальному
розмірі.

Розрахунки позивача в наданій ним довідці перевірено в судовому засіданні,
вони проведені правильно і сума боргу підлягає стягненню з відповідача в тому
розмірі, як вимагає позивач.

Стосовно ж вимог про стягнення суми за неотримане речове
майно, то позовні вимоги визнані відповідачем і визнання позову не суперечить
правам та інтересам інших осіб.

Керуючись ст. ст. 24, 55 Конституції України, ст. ст. 10,
11, 60, 212-215 ЦПК України, 525, 526 ЦК
України, ст. ст. 2, 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей», Положенням про порядок речового
забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових
формувань у мирний час, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від
28 жовтня 2004 року № 1444, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від
22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців»,
розділом 34 Положення про порядок виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра
оборони України від 5 березня 2001 року № 75, наказом Міністра оборони України
від 26 травня 2003 року № 149 «Про затвердження Інструкції про порядок і умови
виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах
України», Указом Президента України від 5 травня 2003 року № 389 «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ
України. Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління
державної охорони України за безперервну службу», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1до військової частини А-2773 про стягнення заборгованості з
грошового забезпечення та грошових виплат за предмети речового майна
задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача, військової частини А-2773 на користь позивача,
ОСОБА_1заборгованість з виплати надбавки за безперервну службу в Збройних Силах
України в розмірі 2193 (дві тисячі сто дев'яносто три) грн.. 61 коп., грошову
компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 5074 (п'ять тисяч сімдесят
чотири) грн.. 59 коп., а всього 7268 (сім тисяч двісті шістдесят вісім) грн..
20 коп.

Стягнути з відповідача, військової частини А-2773 також судовий збір на
користь держави в сумі 72 (сімдесят дві) грн.. 68 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 (тридцять) грн.

Позивача від
сплати судових витрат звільнити.

Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Про апеляційне оскарження рішення суду спочатку подається заява.
Обгрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду та апеляційна скарга подаються
до апеляційного суду через районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду подається
протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі. Апеляційна
скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про

апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви

про апеляційне оскарження.