УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15 травня   2007 р.                                                                                          м.Ужгород.

Судова колегія судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Закарпатської області
в складі:

головуючого - судді Власова С. О., суддів колеги-
КуцинМ.М.,  ЧужаЮ.Г.,

при секретарі - Бобик
О.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за

апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 лютого 2007 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського

міськвиконкому,
ОСОБА_3про     визнання недійсним

правовстановлюючих
документів та договору купівлі -
продажу квартири ,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2004 року
ОСОБА_1. пред'явила до Ужгородського міськвиконкому, ОСОБА_3. позов про
визнання недійсними правовстановлюючих документів та договору купівлі - продажу
квартири.

Позивачка зазначала, що з травня 2003 року вона є
власником квартириНОМЕР_1
поАДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_3.
є власником квартири НОМЕР_2в цьому
будинку. Після ремонту квартири та вселення в неї її батьків вона - позивачка
виявила незручності у користуванні квартирою, які полягали у тому, що
відповідачка маючи можливість використовувати окремий вхід в її квартиру на 2
-му поверсі, користується двома коридорами, що ділять її - позивачки квартиру
навпіл. Це відбулося у зв'язку з порушенням у 1994 році Фондом комунального майна принципу рівності долей
при приватизації квартир, що потягло за собою видачу відповідного свідоцтва та
укладення договору купівлі -
продажу квартири з ущемленням її прав.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 вересня 2004 року в
задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2004 року зазначене
рішення суду скасовано і справу направлено на новий розгляд до того ж суду
іншим складом суду.

У червні 2005 року
ОСОБА_3 пред'явила доОСОБА_1.,
Ужгородського міськвиконкому зустрічний позов про визнання недійсними
правовстановлюючих документів та договору купівлі - продажу квартири
а.с.94-98.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25 січня 2007 року провадження
за зустрічним позовом ОСОБА_3.   закрито а.с.228.

У липні 2005 року
позивачка ОСОБА_1. змінила предмет позову, просила припинити право на частку у
спільному майні та встановити за нею -
позивачкою право власності на 12 частину коридору № 5 площею 5,4 кв. м. та 12
частину коридору № 6 площею 7,8 кв.м. у
квартиріНОМЕР_1 а.с.125.

В зміненому позові позивачка зазначала, що в судовому засіданні
встановлено, що 12 частина коридорів №
5 та № 6 відповідно
площею 5,42= 4,7 кв. м.
та 7,82= 3,9 кв. м. у
квартиріНОМЕР_1 поАДРЕСА_1фактично
ні за ким не рахується і не перебуває на балансі Ужгородського міськвиконкому.
Жодним документом не передбачено передачу в спільну власність вищевказаної
площі мешканцям квартирНОМЕР_1
та НОМЕР_2в
будинкуАДРЕСА_1Спільне користування разом з відповідачкою ОСОБА_3 частини
спірних коридорів є неможливим, а виділити в натурі цю частину коридорів не
можна, оскільки вони є невід'ємною частиною квартириНОМЕР_1, тобто першого
поверху будинку яку вона - позивачка займає.

Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від 26
лютого 2007 року
позовОСОБА_1.  задоволено частково. Судом
встановлено за ОСОБА_1 право власності на 12 частину коридору № 5 площею 2,7 кв.м. та 12
частину коридору № б площею
3,9 кв. м. у
квартиріНОМЕР_1 будинкуАДРЕСА_1
В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4. ставиться
питання про скасування   рішення суду та
ухвалення   нового рішення суду про
відмову позивачу у задоволенні позову, у зв'язку з неповнотою з'ясування судом
обставин,   що     мають
значення  для  справи,
які   суд  вважав
встановленими  та неправильним
застосуванням норм матеріального права.

Представник Ужгородського міськвиконкому у судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, неявка якого
згідно ч.2 ст. 305 ЦПК
України не перешкоджає суду апеляційної інстанції розглянути справу в його
відсутності.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які
з'явилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи змінений позовОСОБА_1., міськрайонний суд
обґрунтовано виходив з того, що двоповерхове будинковолодінняАДРЕСА_1належало
одному власнику - сім'ї ОСОБА_5. У зв'язку з тим, що ОСОБА_5. не підтвердила
своє право власності на все зазначене будинковолодіння, то рішенням
Ужгородської міської ради № 59 від 06.02. 1956
року 50% його
було передано на баланс комунального відділу Ужгородської міської ради, тобто
перший поверх. Внаслідок чого в подальшому, шляхом приватизації, зазначене
спірне будинковолодіння стало власністю двох сімей, а саме перший поверх
перейшов у власність гр. ОСОБА_6. та членам її сім'ї, а другий поверх гр.
ОСОБА_7.-матері відповідачки по справі ОСОБА_3 та
членам її сім'ї.

З технічної характеристики зазначеного будиковолодіння, що міститься у
матеріалах інвентарної справи, копію якої долучено до матеріалів цивільної
справи а.с. 13-15, 101-
10б вбачається, що доступ до кожної з квартир обладнаний окремим входом,
чого сторони у суді апеляційної інстанції не заперечують. Даний факт
підтверджується також висновком №
31 від 01.03.2006 р.
судової .-будівельно -технічної
експертизи проведеної Львівським науково -
дослідним інститутом судових експертиз а. с 181 -184.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_3
посилається на рішення Конституційного Суду України № 4-рп від 02.03.2004 p., яким
роз'яснюється ст. 10 Закону
України " Про
приватизацію державного житлового фонду "
, згідно якої власники багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних
приміщень будинку... Допоміжні приміщення (кладовки, сараї, і ін. ) передаються
у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають, де
Конституційний Суд роз'яснив, що допоміжні приміщення, відповідно до п.2 ст. 10
зазначеного закону стають об'єктами права спільної власності співвласників
багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією
громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право
власності на квартиру.

Однак, дані спірні коридори, не можуть відноситись до допоміжних приміщень
загального користування, оскільки як встановлено з технічної характеристики
квартириНОМЕР_1, такі є невід'ємною частини квартириНОМЕР_1, так як жилі
приміщення розташовані з однієї і другої сторони цих коридорів, тобто вони є
міжкімнатними коридорами. А відповідно до них не може бути застосовано п. 2 ст. 10 ЗУ "Про
приватизацію державного житлового фонду ",
оскільки в іншому випадку порушується поняття квартири, як об'єкта права
власності, що визначено ст. 382
ЦК України, згідно якої квартира є ізольоване приміщення в житловому будинку,
призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Задовольняючи змінений позов в частині визнання за позивачкою права
власності на 12 частини коридору №
5 площею 2,7 кв. м.
та 12 частини коридору №6
площею 3,9 кв. м.,
суд послався у рішенні на належні та допустимі докази, зокрема на висновок
судової будівельно - технічної
експертизи (а.с. 181-183)
з якого видно, що в квартирі НОМЕР_2вже є в
наявності облаштований окремий вхід. Цей вхід влаштований з двору по сходах в
приміщення внутрішніх сходів під літ.1. Прохід до цього входу можна здійснювати
між будинками № 9 та№11 по вул.
Духновича, який має ширину від 1,8 до 2,2 м. та через двір будинку№11 (який є
багатоквартирним і має під'їзд).

Щодо акта обстеження будинкуАДРЕСА_1від 11.08.2004 р. а.с. 42-43 на який апелянт посилається в своїй
апеляцій скарзі, як на доказ неможливості ОСОБА_3.
користуватися проходом до своєї квартири без попередньої згоди на це
жильців будинку№11 по вул.
Духновича, то такі доводи апелянта колегія суддів оцінює критично і до уваги не
бере, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні дані про те, шо жильці
вказаного багатоквартирного будинку заборонятимуть ОСОБА_3. і членам її
сім'ї користуватись проходом до будинку у якому знаходиться її квартира.

Крім того ОСОБА_3., при
потребі, відповідно до глави 16
Земельного Кодексу України не позбавлена права встановлення земельного
сервітуту.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної
суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись
ст.ст. 304,11.1 ст.307,308,313,
п. 1 ст.314,315,317,319  ЦПК України, судова колегія судової палати ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_3-
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 26
лютого 2007 року
залишити без змін.

Ухвала   апеляційного суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двох місяців з

дня набрання
законної сили до суду касаційної інстанції.