РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
травня 2007 року                                                                               м.  Івано-Франківськ

Колегія
судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                Матківського
Р.Й.

суддів                                            Соколовського
В.М. ,  Фединяка В.Д.

секретаря:                                     Юрків Ш.

з
участю:      представника          апелянта ОСОБА_1,  позивача ОСОБА_2.,
їх

адвоката
ОСОБА_3.,  відповідача ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу з апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 на рішення Калуського міськрайонного суду від 28 грудня 2006 року.

встановила:

В
листопаді 2001 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_5 звернулись в суд
з позовом до ОСОБА_4 про витребування з чужого незаконного володіння особистого
майна на суму 83528 гривень та стягнення 50000 гривень спричиненої моральної
шкоди.

Заявлені
вимоги позивачі обгрунтували тим,  що
їхня чотирьохкімнатна квартираАДРЕСА_1 у 1998 році незаконно передана
відповідачу внаслідок того що під обманом бу заключений договір застави. Ухвалою суду відмовлено в задоволенні
подання державного виконавця про передачу їхньої квартири та затвердження,  що пирлюдні торги не відбулися. Однак ОСОБА_4
насильно 19. 07. 1999 року вигнав їх з квартири привласнив всі домашні речі .
Частину речей куди входять меблі,
одяг,  посуда,  подарунки,
сувеніри та інше він знищив,  а
частину привласнив. Всього згідно переліку ,
що додається забрав речей які є спільними для всієї сім'ї' на суму 83528
гривень

Під час
розгляду справи позивачі змінили та збільшили позовні вимоги,  поскільки відповідач забрав та знищив їхні
речі,  просили відшкодувати вартість
втраченого майна та стягнути 100000 гривень спричиненої моральної шкоди.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 11 квітня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Справа
судами розглядалась неодноразово,  а
останнім рішенням Калуського міськрайонного суду від 28. 12. 2006 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про повернення майна з
чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди відмовлено.

На дане
рішення представник ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник
апелянта зазначає,  що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи та зібраним доказам, недоведено
обставини,  що мають значення для

Справа №
22-ц-242 /2007 р.                                    Головуючий
у І інстанції Якимів   Р.В.

Категорія
23                                                              Доповідач
Матківський Р.Й.

2

справи,  які суд вважав встановленими. Висновок
суду,  що позивачі мали змогу проживати в
квартирі,  користуватись і розпоряджатись
речами не відповідає дійсності,
Відповідач з 19 липня 1999 року вселився в їхню квартиру,  поміняв замки у вхідних дверях і не давав
можливості користуватись майном.  Тільки
у його присутності мали змогу забрати свої документи та деякі речі. Переважна
більшість речей залишилась в квартирі,  а
у подальшому вивезена відповідачем з квартири та частково знищена. Жодних
перевірок правоохоронними органами стосовно правомірності чи неправомірності
заволодіння відповідачем майном позивачів не проводилось. Суд безпідставно
вважав, що відповідач вчинив всі дії для повернення майна і довів,  що може повернути майно. Жодних доказів,  що майно є в наявності встановлено не було.
Суд однобоко поставився до оцінки доказів ставши на сторону відповідачів.
Безпідставно відмовлено в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди.

Вислухавши
представника апелянта та позивача ОСОБА_2. які вимоги скарги підтримали ,  відповідача який вимоги скарги не
визнав,  дослідивши матеріали справи
колегія суддів вважає,  що скаргу слід
задоволити частково.

Відмовляючи
в задоволенні позову суд першої інстанції вказав,  що після виконання державним виконавцем
рішення суду про вселення сім'ї ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2006 році в квартиру,  вони мали змогу проживати в квартирі,  користуватись та розпоряджатись речами ,  недоведено,
що відповідач заволодів майном внаслідок протиправних дій,  відповідач вчинив всі дії для повернення
наявного майна і довів,  що може
повернути майно яке залишилось в квартирі.

Однак
такі висновоки суду не відповідають обставинам справи,  суд неповно з"ясував всі обставини,  що мають значення для справи,  тому є підстави для скасування рішення суду
та ухвалення нового.

В суді
першої інстанції та апеляційної інстанції встановлено,  що 19 липня 1999 року ОСОБА_4 вивіз з
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 все майно яке там знаходилось.

Цих
обставин також не заперечує і відповідач,
однак вважає,  що мав право
забрати майно з квартири,  поскільки
квартира позивачів на той час була передана державним виконавцем йому за борги,  а відповідачі на його неодноразові звернення
забрали тільки окремі необхідні речі, а все інше забирати відмовились
вважаючи,  що квартирою заволодів
незаконно та ще мають повернутися в неї.

Колегія
суддів вважає,  що позивачі в засіданнях
Довели,  що все майно на суму 83528
гривень яке вони перерахували в додатку до позовної заяви знаходилось в
квартирі. Допитані судом свідки - сусіди по квартирі позивачів ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
ОСОБА_8 пояснювали суду,  що в
квартирі знаходилось багато цінних речей,
меблів,  килими,  сувеніри,
а особливо багато речей з дерева. Літом 1999 року майно з квартири
позивачів вивозив на автомашині синього кольору „БУС" ОСОБА_4

Свідок
ОСОБА_9 пояснила,  що її син ОСОБА_10.
який виїхав на роботу за кордон,  а
раніше працював водієм у відповідача розказував,  що у 1999 році вивозив майно з квартири
позивачів у гараж №1,  що належав
відповідачу чи його зятю. У квартирі було дуже багато речей і всі вивезли.Речі
які розбилися чи ламалися викидали на смітник.

В
апеляційних скаргах на попередні рішення суду а.с.  141,
211 ОСОБА_4 підтверджував,  що все
майно сім'ї ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно акту опису знаходиться в нього на зберіганні і
вони можуть його забрати . Тільки 12.12. 2006 року ОСОБА_4 подав до суду заяву
в якій вказав перелік майна позивачів яке є в нього на зберіганні. В засіданні
апеляційного суду відповідач також пояснював,
що більшість речей є в наявності і зберігаються в залі квартири
позивачів в якій проживають в даний час інші люди,  а інша частина в приміщенні його підприємства.
Тому ухвалою суду зобов"язано державного виконавщя описати та накласти
арешт на зазначене майно. Із описаного майна позивачі впізнали тільки
телевізор,  пральну машину,  холодильник,
корзину та 6 козячих шкур які вони згідні забрати,  а решта описане майно не їхнє. Під час опису
ОСОБА_4 пояснив,  що майна позивачів для
опису в

3

їхній
квартирі немає. Під час розгляду справи проводився перегляд відеозйомки
кімнати-вітальні в кватрирі позивачів від січня 1999 року яка збереглася і
свідки в засіданні суду підтвердили належність речей позивачам.  Під час ререгляду цієї зйомки в засіданні
апеляційного суду і відповідачпідтвердив ,
що все майно та речі зображені у вітальні дійсно були в наявності і він
їх вивіз. Дані обставини підтверджують,
що позивачі перерахували в додатку до позовної заяви майно,  яке дійсно було у них в наявності.

Відповідач
ОСОБА_4 помилково вважає,  що правомірно
згідно акту передачі державного виконавця від 19 листопада 1997 року набув
право на користування квартирою позивачів і вправі був після попередження
вивезти з неї все майно.

Відповідно
до ухвали Калуського міського суду від 22 березня 2000 року в задоволенні
подання судового виконавця про передачу заставленого майна - квартири
ІНФОРМАЦІЯ_1 та затвердженні актів від 10.10 та 20.10.1997 року про те,  що прилюдні торги не відбулися відмовлено. А
рішенням цього ж суду від 19 липня 2002 року дії виконавця по проведенню
прилюдних торгів та передачі квартири 19.11.1999 року визнано неправомірними,  зобов'язано відділ виконавчої служби
повернути сім'ї ІНФОРМАЦІЯ_1 квартиру АДРЕСА_1.

Крім
того що відповідач незаконно заволодів квартирою позивачів,  він не вжив заходів для збереження їхнього
особистого майне,  яке вивіз 19 липя 1999
року та розпорядився ним.

В
судовому засіданні доведено,  що із майна
в позивачів є в наявності тільки телевізор „Весна" вартістю 215
гривень,  пральна машина „Ауріка"
вартістю 150 гривень,  холодильник
„Донбас" вартістю 200 гривень,
корзина вартість ЗО гривень,  6
штук козячих шкір вартістю 600 гривень,  диван та 2 м'які крісла із зеленою обивкою вартістю 810
гривень,  всього майна на суму 2005
гривень.

Відповідно
до  ст.
ст.  48, 50 ЗУ «Про власність»,   ст.
ст.  317,  319 ЦК
України власнику належить право володіння,
користування та розпорядження своїм майном,  вимагати повернення свого майна з чужого
незаконного володіння.

У
зв'язку з неправомірними діями ОСОБА_4,
який 19 липня 1999 року вивіз все майно з чотирьохкімнатної квартири
позивачів позбавивши права володіння та користування.

Колегія
суддів вважає,  що майно,  яке збереглося і дійсно належить позивачам
необхідно повернути як власникам,  а за
частину майна,  яке не збереглося з вини
ОСОБА_4 стягнути збитки за завдану шкоду відповідно до реальної вартості
втраченого майна,  як передбачено  ст.
ст.  1166, 1192 ЦК України.

З
урахуванням обставин справи та доказів,
якими позивачі обгрунтували заявлені вимоги,  колегія суддів вважає, що з відповідача слід
частково стягнути завдані збитки.

Суд не
бере до уваги докази позивачів,  що
відповідач забрав з квартири крім іншого майна відеомагнітофон вартістю 500
гривнеь,  касети до нього вартістю 120
гривень,  норкову шубу вартістю 3500
гривень,  скрипку вартістю 3500
гривень,  телевізори і автомагнітофони на
суму 1280 гривень та 1000 доларів США.
Всього майна на суму 9625 гривень та 1000 доларів США. Позивачі
належними засобами доказування не підтвердили,
що відповідач забрав ці речі. Допитані свідки - сусіди позивачів
пояснювали в засіданні,  що
відеомагнітофона та норкової шуби у позивачів ніколи не бачили,  позивачі не заперечують,  що відповідач їх по одному впускав в квартиру
забрати необхідні речі і про це також наголошував в своїх поясненнях ОСОБА_4
Телевізори та автомагнітофони взагалі,
як пояснили позивачі,  належали не
їм,  а іншим особам.

Колегія
суддів вважає,  що оцінка майна,  яке знаходилось в квартирі позивачів
визначена експертом 26 грудня 2002 року виходячи з реальної вартості. Майна яке
забрав відповідач і на даний час немає в наявності,  він раніше не оспорював вартість оціненого майна,  крім шести рюмок із цінного металу вартість
яких 150 гривень.

Представник
апелянта ОСОБА_1 пояснила,  що згідна на
відшкодування шкоди за майно яке завбрав відповідач в межах висновку експерта
сумою 29 573 гривень,  хоча зазначає,  що не всі речі включені в перелік та їх
вартість значно більша.

4

Тому
колегія судців вважає,  що відповідач
повинен відшкодувати позивачам збитки за втрачене майно з його вини виходячи з
вартості визначеної експертом 29 573 гривень,
крім майна яке підлягає поверненню в натурі сумою 2005 гривень,  та майна яке позивачі не довели,  що втратили з вини відповідача на суму 2625
гривень,  тому всього зобов'язати
повернути 19 948 гривень.

Враховуючи
обставини справи колегія суддів вважає,
що повернення майна та шкоди є достатнім відшкодуванням порушених прав
позивачів,  тому в задоволенні вимог
стягнути з відповідача моральну шкоду слід відмовити.

На
підставі  ст.  ст.
317,  319,  387,
1166,  1192 ЦК України,   ст.
ст.  48,  50,
Закону України „Про власність" колегія суддів, -

ВИРІШИЛА   :

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_5 задоволити частково. Рішення Калуського
міськрайонного суду від 28 грудня 2006 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 задоволити частково.

Зобов"язати
ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 та ОСОБА_2 телевізор „Весна"- вартістю 215
гривень,  пральну машину
„Ауріка"-вартістю 150 гривень,
холодильник „Донбас"- вартістю 200 гривень,  корзину- вартістю 30 гривень,  козячі шкіри- вартістю 600 гривень,  диван та два мякі крісла із зеленою оббивкою
зеленого кольору- вартістю 810 гривень,
всього майна на суму 2005 гривень та стягнути в їхню користь 19948
гривеньспричинених збитків.

У задоволенні
решти позовних вимог відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_4 в користь держави 199 гривень 48 копійок судового збору.

Рішення
набирає чинності з моменту його проголошення,
але може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.