АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

07 червня  2007
року                                                                                                 м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду

Одеської
області   в складі:

головуючого
-                                                            Панасенкова
В.О.

судців:                                                                          Парапана
В.Ф..,

Драгомерецького
М. М. ,

при
секретарі:                                                             Бондаренко
Н.В.

за участю:
позивача ОСОБА_1. та його представника ОСОБА_2.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року

за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,  третя особа
Усатівська сільська рада Біляївського району Одеської області,  про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою,  визнання недійсним
державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та частково
недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

встановила:

13 жовтня 2006 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 ,
третя особа,  Усатівська сільська
рада Біляївського району Одеської області,
про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,  визнання недійсним державного акту на право
приватної власності на земельну ділянку та частково недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом.  В заяві
позивач ОСОБА_1. зазначав,  що наказом по
радгоспу ім.  С. М.  Кірова Біляївського району Одеської області № 292 від 09 червня 1987 року йому була
виділена земельна ділянка площею 0,  06 га під будівництво жилого будинку
за адресою: АДРЕСА_1. Згідно будівельного паспорту розмір його земельної
ділянки складає 24x24 м.  12 травня 2006 року комісією Усатівської
сільської ради встановлено,  що розмір
його ділянки складає 22, 9x24 м.

Він
вважає,  що частину його земельної
ділянки,  що знаходиться за сараєм,  розміром 1, 1 м.  зайняв батько
відповідачки ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4. ,  який приватизував її.

Головуючий
у першій інстанції   Трушина О.І.                                      Справа № 22ц-277107

Доповідач
апеляційної інстанції  Панасенков В.О.                                Категорія ЦП: 33

Після його
смерті,  відповідачка ОСОБА_3  отримала свідоцтво про право власності на спадщину
та держаний акт на право власності на земельну ділянку і,  на його думку,  порушує його права і перешкоджає йому
користуватися земельною ділянкою.

Посилаючись
на ці обставини,  та на  ст.
ст.  118,
120,  158,  159,
160 ЗК України,
позивач ОСОБА_1. просив суд зобов'язати відповідачку ОСОБА_3.  усунути перешкоди у користуванні земельною
ділянкою площею 0,  06 га,  визнати недійсним приватизацію земельної
ділянки,  належної відповідачці ОСОБА_3.
,  та частково недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом на ім'я відповідачки ОСОБА_3

Відповідачка
ОСОБА_3  проти позову заперечувала і в
своїх поясненнях зазначала,  що межа між
земельною ділянкою позивача ОСОБА_1. і земельною ділянкою,  яку приватизував її батько ОСОБА_4. ,  ніколи не порушувалася,  а навпаки,
її порушив позивач ОСОБА_1. Раніше на 1978 рік межа земельної
ділянки,  якою користувався її батько
ОСОБА_4. ,  проходила прямою лінією і
ширина ділянки складала 18,  6 м. ,  а зараз 17,
9 м.  Сітчатий паркан по
межі,  де позивач ОСОБА_1. побудував свій
сарай,  зміщений на 0, 4 м в сторону її
земельної ділянки.

Представник
третьої особи,  Усатівської сільської
ради,  проти позову заперечував і в своїх
поясненнях зазначав,  що позивачу
ОСОБА_1. у 1987 році була виділена земельна ділянка під будівництво жилого
будинку за рахунок земельних ділянок сусідів ОСОБА_5. та ОСОБА_6  без заїзду. Для утворення заїзду на ділянку з
АДРЕСА_1 за згодою ОСОБА_6  позивач
ОСОБА_1. став користуватися частиною її земельної ділянки шириною 4 м.  Рішення про надання йому земельної ділянку
для утворення виїзду сільською радою не приймалося. 17 лютого 2004 року
комісією Усатівської сільської ради по врегулюванню земельних відносин було
встановлено,  що межа земельної ділянки
ОСОБА_4.  проходила прямою лінією і ширина
ділянки складала 18,  6 м.  На час перевірки ширина земельної ділянки
зменшилася до 17,  9 кв.м,  і сітчатий паркан по межі,  де позивач ОСОБА_1. побудував свій
сарай,  зміщений на 0, 4 м в сторону
земельної ділянки,  яка належала ОСОБА_4

Рішенням суду
першої інстанції у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1.. просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення його позову,  мотивуючи тим,  що рішення суду першої інстанції є незаконним
і необгрунтованим.

В судове
засідання відповідачка ОСОБА_3  та
представник третьої особи,  Усатівської
сільської ради,  не з'явилися,  але про розгляд справи сповіщені належним
чином.  Відповідно до ч. 2  ст.  305 ЦПК України їх
неявка в суд не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши
доповідача,  доводи апеляційної скарги
позивача ОСОБА_1.,  заслухавши пояснення
позивача ОСОБА_1. та її представника ОСОБА_2.,  перевіривши
матеріали справи,  законність і
обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної
скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1.
задоволенню не підлягає,  оскільки рішення
суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Головуючий у
першій інстанції   Трушина О.І.

Доповідач
апеляційної інстанції Панасенков В.О.

Справа
№22ц-277107 Категорія ЦП: 33

Відповідно
до ч. 2  ст.  152 ЗК України,  2001
року,  власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на
землю,  навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою,  і відшкодування завданих збитків.

Як
вбачається  з  матеріалів
справи,   наказом  по радгоспу
ім.    С. М.   Кірова Біляївського району Одеської області
№ 292 від 09 червня 1987 року позивачу ОСОБА_1. була надана земельна ділянка
під будівництво жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1,  де вказана площа 0, 06 га (а.с.
20).

Земельна
ділянка йому була надана за рахунок земельних ділянок сусідів ОСОБА_5. та
ОСОБА_6  без заїзду.

Для
утворення заїзду на ділянку з АДРЕСА_1 за згодою землекористувача ОСОБА_6  позивач ОСОБА_1. став користуватися частиною
її земельної ділянки шириною 4
м.  Рішення про надання йому
земельної ділянки для утворення виїзду у встановленому законом порядку не
приймалося.

Відповідно
до  ст.
16 ЗК
УРСР,  1970 року,  який діяв на
той час,  надання земельних ділянок у
користування здійснюється в порядку відведення.

Відведення
земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або
рішення виконавчих комітетів обласної,
районної,  міської,  селищної і сільської Рад народних депутатів в
порядку,  встановлюваному законодавством
Союзу РСР і Української РСР.

У

постановах
або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета,  для якої вони надаються,  і основні умови користування землею.

Надання
земельної ділянки,  що є в
користуванні,  іншому землекористувачеві
провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку,  передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу.

Відповідно
до  ст.
20 ЗК УРСР
документи,  що стверджують право
землекористування,  видаються після
відводу земельних ділянок в натурі.

Право
землекористування громадян,  які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських
підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад,  а в містах і селищах міського типу- в реєстрових
книгах виконавчих комітетів міських,
селищних Рад народних депутатів.

Відповідно
до  ст.
22 ЗК УРСР
приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення
відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості)
і видачі документа,  який засвідчує право
користування землею,  забороняється.

Однак
встановлення відповідними землевпорядними органами меж земельної ділянки,  наданої позивачу ОСОБА_1.,  в натурі (на місцевості) не проводилося,  що встановлено судом першої інстанції.

Головуючий
у першій інстанції   Трушина О.І.                                      Справа
№22ц-277І07

Доповідач
апеляційної інстанції Панасенков В.О.                                 Категорія
ЦП: 33

Тому у будівельному
паспорті на ім'я позивача ОСОБА_1. розмір його земельної ділянки зазначений 24x24 м. ,  що складає лише 576 кв.м.  (а.с.  6-19).

А 12 травня 2006 року комісією
Усатівської сільської ради встановлено,
що розмір його ділянки складає 22,
9x24 м.  (а.с.  23).

Таким
чином,  неможливо визначити,  якого розміру земельна ділянка надавалася
позивачу ОСОБА_1. 09 червня 1987 року.

Суміжним
землекористувачем з земельною ділянкою,
якою користується позивач ОСОБА_1.,
після смерті ОСОБА_4.  є його
дочка,  відповідачка ОСОБА_3 ,  якій 18
липня 2005 року був
виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.
24).

Зазначена
земельна ділянка межує з земельною ділянкою позивача ОСОБА_1. довжиною 25 м.

Згідно з
схематичним планом земельної ділянки ОСОБА_4.,
виготовленим ЗО липня 1978
року,  межа земельної ділянки
ОСОБА_4.  проходила прямою лінією і
ширина ділянки складала 18,  6 м.
(а.с.  89)

Зараз
ширина земельної ділянки складає 17,  9 кв.м,
і сітчатий паркан по межі,  у місці де позивач ОСОБА_1. побудував свій
сарай,  зміщений на 0, 4 м в сторону
земельної ділянки,  яка належить
відповідачці ОСОБА_3. ,  що встановлено
комісією Усатівської сільської ради по врегулюванню земельних відносин 17 лютого 2004 року (а.с.  92),  а також державним актом від 18 липня 2005 року (а.с.
24).

Відповідно
до ч. 1  ст.  11
ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних
чи юридичних осіб,  поданим відповідно до
цього Кодексу,  в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі.

Відповідно
до  ст.
60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються
сторонами та іншими особами,  які беруть
участь у справі.

Доказуванню
підлягають обставини,  які мають значення
для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі,  виникає спір.

Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач
ОСОБА_1. не надав ні суду першої,  ні
суду апеляційної інстанцій,  достовірних
доказів на підтвердження того,  що
колишній суміжний землекористувач ОСОБА_4.
зайняв частину його ділянки,  не
зазначив та не підтвердив час,  місце і
спосіб вчинення ОСОБА_4 дій,  які можна
розцінити як захват частини цієї ділянки.

За таких
обставин,  вирішуючи спір,  суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про те,  що права позивача ОСОБА_1.
не були порушені з боку суміжного землекористувача ОСОБА_3  і законних підстав для задоволення його
позову немає.

Головуючий
у першій інстанції   Трушина О.І.                                      Справа
№22ц-277107

Доповідач
апеляційної інстанції  Панасенков В.О.                                Категорія ЦП: 33

Висновки
суду першої інстанції відповідають
ст.   ст.  118,  120,
152,  158 ЗК України,  роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України
"Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" від 16
квітня 2004 року,  викладених у п. п. 7,
11,  та фактичним
обставинам справи,  які доведені у
судовому засіданні.

Твердження
позивача ОСОБА_1. в апеляційній скарзі про те,
що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону,  є неспроможними.

Наведені в
апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав
для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права,  які привели до неправильного вирішення
справи.

Тому
законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення
нового рішення про задоволення позову немає.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307 ч. 1
п. 1,  308,
313,  315,  317,
319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  рішення
Біляївського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили
ухвалою.

Головуючий
у першій інстанції   Трушина О.І.                                       Справа № 22ц-2771 07

Доповідач
апеляційної інстанції Панасенков В.О.                                 Категорія
ЦП: 33