Справа № 22-ц-б 12                                         Головуючий
Категорія 30                                                       Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем    України

28 серпня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого
- Попруги С.В.

суддів           - Сибільової Л.О., Кононенко О.Ю.,

з участю
секретаря судового засідання - Назарової О.М., та осіб, які беруть участь у
справі - позивача за первісним позовом ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4., представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_5.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 19
березня 2007 року

у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватне
ремонтно-будівельне підприємство (ПРБП) "Рембуд" про встановлення
порядку користування квартирою, зміну умов договору найму жилого приміщення

та за зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - ПРБП
"Рембуд" про виселення із жилого приміщення у зв"язку з
неможливістю сумісного проживання,

встановила:

Зазначеним рішенням суду в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено в зв"язку з необґрунтованістю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. про
виселення ОСОБА_1 із жилого приміщення у зв"язку з неможливістю сумісного
проживання задоволені повністю.

Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 у зв"язку з
неможливістю спільного з ним проживання в одному жилому приміщенні без надання
іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. в рахунок
повернення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, неповне з"ясування обставин, що
мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні
вимоги. Зокрема, зазначає, що суд не врахував, що конфлікти між ним та
відповідачами виникають не на підставі його антигромадської поведінки, а з
приводу користування квартирою та оплати комунальних послуг. Конфлікти вчиняють
відповідачі та другий чоловік його колишньої дружини в той час, коли він,
ОСОБА_1., знаходиться в нетверезому стані. Обставини, при яких його визнавали
винним у створенні конфліктних ситуацій, виникали, починаючи з 26 червня 2003
року, лише тричі, тобто рідше, ніж один раз на рік, тому відсутні підстави
робити висновок про систематичність порушень з його боку. Конфлікти, які
виникали, робили неможливим проживання в квартирі для нього, а не для
відповідачів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта,
який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, в ній викладених, його колишньої
дружини та синів - відповідачів за первісним позовом, адвоката, які заперечують
проти скарги та вважають рішення суду вірним, вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія
суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що в суді знайшов
підтвердження факт систематичного порушення ОСОБА_1. правил співжиття, що
робить неможливим для відповідачів проживання разом з ним в одній квартирі.

Цей висновок узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам
матеріального права, зокрема, ст.116 ЖК України.

Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, ч.1ени його сім"ї або інші
особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в
одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається і судом вірно встановлено, що ОСОБА_1. і
ОСОБА_2. перебували в зареєстрованому шлюбі з 1983 року по 2000 рік, в 1990
році отримали чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1. В ній зареєстровані і
проживають ОСОБА_2., яка є основним квартиронаймачем, сини ОСОБА_3 і ОСОБА_4.
та її колишній чоловік - ОСОБА_1. Шлюб розірвано, відповідачка зареєструвала
другий шлюб з ОСОБА_7., який проживає в спірній квартирі без реєстрації.

В травні 2003 року ОСОБА_1. став проживати у спірній квартирі з
співмешканкою ОСОБА_8., почав влаштовувати сварки, перебуваючи в нетверезому
стані. Зокрема, такі випадки мали місце в серпні 2003 року і січні 2004 року,
при цьому ОСОБА_1. бив посуд, висловлював погрози на адресу ОСОБА_2, вдарив
сина ОСОБА_4.

В зв'язку з негативною поведінкою ОСОБА_1 ОСОБА_2. в 2004 році зверталась
до суду з позовом про виселення його із займаної квартири, посилаючись на те,
що він не дотримується правил користування жилим приміщенням і порушує правила
співжиття. Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 25 червня 2004 року у
виселенні ОСОБА_1 було відмовлено, але він був попереджений, що у разі
продовження порушення правил співжиття його може бути виселено із займаної
квартири без надання іншого жилого приміщення.

Не зважаючи на попередження, 17 листопада 2004 року ОСОБА_1. та його
співмешканка влаштували в спірній квартирі сварку з ОСОБА_2. та її чоловіком
ОСОБА_7 Під час сварки ОСОБА_1. висловлював на адресу ОСОБА_2 та її чоловіка
погрози, завдав ОСОБА_2. тілесні ушкодження, які згідно висновку
судово-медичної експертизи кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, що
потягли за собою короткочасний розлад здоров"я. За даним фактом була
проведена перевірка та відмовлено в порушенні кримінальної справи.

ОСОБА_2. у лютому 2005 року вдруге звернулась до суду з позовом про
виселення ОСОБА_1 з квартири. Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 27
травня 2005 року ОСОБА_1. був виселений із займаного жилого приміщення без
надання іншого жилого приміщення.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 17 серпня 2005 року рішення
Зарічного райсуду м.Суми
від 27 травня 2005 року було скасоване, ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні
позову, а відповідача попереджено, що при допущенні у майбутньому порушень
правил спільного проживання в квартирі він буде виселений без надання йому
жилого приміщення.

Незважаючи на попередження суду, 19 серпня 2005 року, через
два дні після ухвалення рішення апеляційного суду ОСОБА_1., перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, влаштував в квартирі сварку та бійку, нецензурно
лаявся, побив ОСОБА_2., нанісши їй чотири удари ногою в область живота та удари
руками в різні частини тіла, повалив на підлогу сина ОСОБА_3, погрожував
ОСОБА_2 та синам вбивством. ОСОБА_2 були заподіяні тілесні ушкодження, що
потягли за собою короткочасний розлад здоров'я, у вигляді крововиливів нижніх
кінцівок, правого та лівого стегон, тупої травми живота, забою черевної стінки
та правої нирки, правостороннього нефроптозу. За даним фактом була порушена
кримінальна справа,   і вироком Зарічного
районного суду м.Суми від 06 грудня 2006 року

ОСОБА_1. був
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 125 ч. ч. 1, 2, 129
ч.1 КК України, та засуджений до двох років обмеження волі з іспитовим терміном
один рік.

Вищезазначені обставини давали підстави суду для застосування до ОСОБА_1
ст. 116 ЖК України і виселення його з квартири без надання іншого жилого
приміщення в зв'язку з систематичним порушенням ним правил співжиття, що робить
неможливим проживання з ним в одній квартирі, оскільки вжиті до нього заходи
впливу виявились безрезультатними.

ОСОБА_1. не надав суду доказів на підтвердження своїх доводів про те, що
конфлікти між ним та відповідачами виникають з вини відповідачів, які навмисно
провокують їх. Ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що в останньому випадку був потерпілим він, і
його побили відповідачі і ОСОБА_7., в зв'язку з чим він просив порушити
кримінальну справу, є безпідставними. Постанову про закриття кримінальної
справи відносно відповідачів він не оскаржував, доказів про вину відповідачів в
виникненні бійки в квартирі, в результаті якої він був засуджений, не надав.

Посилання апелянта на те, що при зміні умов договору найму жилого
приміщення будуть вирішені проблеми стосовно конфліктів в спірній квартирі, не
заслуговують на увагу. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. фактично
користувався окремою кімнатою в спірній квартирі, але все одно систематично
порушував правила спільного проживання у квартирі . Він не спростував доводів
іншої сторони про те, що сам не вживав заходів по вирішенню, як він стверджує,
житлового спору, І відмовлявся від варіантів вирішення цього питання,
запропонованих іншою стороною.

Таким чином, при розгляді даної справи місцевий суд належним чином
з"ясував та перевірив доводи кожної сторони, вірно встановив обставини
справи та відповідні їм правовідносини, переконливо обгрунтував висновки,
викладені в рішенні. Доводи апеляційної скарги рішення не спростовують, а тому
не вбачається підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 19 березня 2007 року в даній
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.