УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2007 р.                                                                          м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого                                 Девляшевського
В. А.

суддів:                                            Бойчука
І.В., Мелінишин Г.П.

секретаря                                       Сем"янчук
СИ.

з участю:       позивача                 ОСОБА_1; відповідача-ОСОБА_2,

представника                                відповідача
ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2007 р.,-

встановила:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.02.2007
року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування 81/100 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1,
укладеного між відповідачами 07.11.2001 р.

Місцевий суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1, який набув право
власності в порядку спадкування на 19/100 частин названого будинку після
укладення оспорюваного договору дарування не має права вимоги про визнання
недійсним цього договору, оскільки його прав і законних інтересів не було
порушено і він не був стороною згаданої угоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що
місцевий суд при вирішенні даного спору допустив порушення норм процесуального
права і неправильно застосував норми матеріального права.

На думку апелянта, висновок суду 1-інстанції про те, що
він не вправі оспорювати згадану угоду, є помилковим, оскільки протирічить ст.
З ЦПК України та роз'ясненню Пленуму Верховного суду України, даному у п.16
постанови №3 від 28.04.1978 р. ОСОБА_1 вказує, що згадана угода дарування
порушує його законні інтереси. Скаржник зазначає, що місцевий суд безпідставно
не прийняв до уваги психічний стан ОСОБА_2 при укладенні нею угоди дарування
частини будинку на вкрай невигідних для неї умовах, і не призначив
судово-психіатричну експертизу. Вважаючи оскаржене рішення незаконним, просить
його скасувати і направити справу на новий судовий розгляд.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 свою апеляційну
скаргу підтримав, зазначивши, що хоч його права і законні інтереси названою
угодою не порушені, він звернувся з цим позовом для захисту прав ОСОБА_2, яка,
на його думку, в силу свого психічного стану не могла усвідомлювати суть і
правові наслідки укладеного нею договору дарування.

Справа №22-ц-503/2007 р.                             Головуючий
у 1 інстанції Попович С.С.

Категорія 13                                                     Доповідач
Девляшевський В.А.

2

ОСОБА_2 і
представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечили, вважаючи, що
оскаржене рішення є законним.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Встановлено, що угодою дарування 81/100 частин жилого
будинку АДРЕСА_1, укладеною між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 прав та законних інетересів
іншого співвласника згаданого будинку-ОСОБА_1 не порушено. Цього факту ОСОБА_1
не заперечив у засіданні апеляційного суду.

ОСОБА_2 недієздатною внаслідок психічного захворювання не
визнавалась і відомостей про таке її захворювання немає. Це підтверджено
документами , які є в справі. Тому у місцевого суду не було підстав для
призначення по справі судово-психіатричної експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що позов ОСОБА_1
обґрунтований неналежним психічним станом ОСОБА_2 в момент укладення договору
дарування.

Однак, ОСОБА_1 не являється ні опікуном відповідачки ні
стороною оспорюваної угоди, і тому не вправі був звертатись з даним позовом до
суду. Про це зазначено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від
28.04.1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними".

Приймаючи до уваги наведене, те, що ОСОБА_1 не заявляв
вимоги про перевід на нього прав покупця і така вимога судом 1-інстанції не
досліджувалась, судова колегія вважає, що місцевий суд, розглянувши справу у
межах позовних вимог, постановив законне і обгрунтоване рішення про відмову у
позові.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду
1-інстанції. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись
ст.ст. 307; 308; 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2007 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох
місяців після дня її проголошення.