АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД  ДОНЕЦЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13 липня
2007 року                                                                                    м.
Донецьк

Колегія суддів Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової
Н.С., Шевченко В.Ю., Осипчук О.В.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, управління земельних ресурсів Київської міської державної
адміністрації, Київської міської ради, треті особи: центр Державного земельного
кадастру, Київське міське бюро технічної інвентаризації, про визнання
недійсними Державних актів про право власності на землю, за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2004р.
та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від
3 березня  2005р.,

встановила:

У жовтні
2002 р. ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ земельної
ділянки і встановлення межі.

Зазначала,
що за договором дарування від 28 грудня 1996р. вона має право власності на
частину у житловому будинку, розташованому на земельній ділянці площею 0,0922
га., а податок на землю сплачує із розміру належної їй ділянки розміром 368,64
кв. м. Просила визначити межу належної їй земельної ділянки, а уточнивши   вимоги
в   ході   розгляду
справи,   просила      встановити   порядок користування земельною ділянкою.

Справа
№33-ц - 1212 кс/ 2007р.                                                      Категорія
ЦП 33

Головуючий у
першій інстанції Осіпова Л.О. Доповідач Краснощокова Н.С.

ОСОБА_1. звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_2, управління земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації, Київської міської ради про визнання недійсними
Державних актів про право власності на землю. Зазначав, що йому належить на
праві власності 3/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1, ОСОБА_2 належить 2/5
частини цього домоволодіння. Між попередніми власниками домоволодіння склався
порядок користування земельною ділянкою, визначені межі, такий порядок
обов'язковий для наступних володільців будинком, однак, при приватизації землі
визначений порядок користування не враховано.

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2004р. у задоволенні
вимог ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов задоволено. Визнано недійсними
державні акти на право приватної власності на землю, видані 5 лютого 2001р.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Зобов'язано управління земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації та Київську міську раду видати Державні акти на право
приватної власності на землю на земельні ділянки: ОСОБА_1 - площею 700,96 кв. м.,
ОСОБА_2 - площею 221,04 кв. м. . Зобов'язано управління земельних ресурсів
Київської міської державної адміністрації внести зміни до земельно -
кадастрової документації відповідно до рішення суду, вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 3 березня 2005р. апеляційна скарга представника
ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилена, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від
26 серпня 2004р. залишено без зміни.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та
направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно
із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно
до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
(та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або не достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги їх висновків
не спростовують.

Відсутні
й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судових
рішень.

Ураховуючи
наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної
скарги.

Керуючись
статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2     відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2004р. та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від  3
березня  2005р.   залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.