РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня
2007 року                                                                   м.
Івано-Франківськ

Колегія
судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                     Горблянського
Я.Д.,

суддів:                                                                Беркій
О.Ю.,  Девляшевського В.А.,

секретаря                                                           Логажевської
М.Б.,

з участю
адвокатів                                            ОСОБА_1,  ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Івано-Франківського міського суду від 22 березня 2007 року,  -

встановила:

ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_4 та Івано-Франківського міського
відділу земельних ресурсів про зобов'язання виконати рішення міськвиконкому
№421 від 22.10.2002 року,  повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки,
зобов'язання відділу земельних ресурсів на виконання рішення
міськвиконкому №421 від 22.10.2002р. відновити межі землекористування між
будинковолодіннями НОМЕР_1 та НОМЕР_2,
погодити технічну документацію на прибудинкову територію будинковолодіння
НОМЕР_1 АДРЕСА_1
з розрахунку загальної площі 695, 09 м2 та в лінійному розмірі 8, 4 м від
тильної сторони буд. НОМЕР_1 в сторону між будинковолодіннями НОМЕР_1 і НОМЕР_2
АДРЕСА_1,  про зобов'язання ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні
будинковолодіння НОМЕР_1 та знести незаконно встановлену металічну
огорожу,  самовільно збудований
сарай,  зведений на прибудинковій
території будинковолодіння НОМЕР_1,  а
також про стягнення 1700 грн. моральної шкоди.

Свої
вимоги ОСОБА_3 мотивує тим,  що згідно
рішення Станіславської міської ради 1953-1959 років прибудинкова територія
повністю закріплена за будинком НОМЕР_1,
а дії відповідачів порушують його право. Доказом цього є рішення
міськвиконкому №421 від 22.10.02р.,
однак відділ земельних ресурсів міськвиконкому безпідставно не погоджує
технічну документацію на відведення за будинком НОМЕР_1 спірної площі земельної
ділянки. Тому просить його позов задовольнити повністю.

Із
зустрічним позовом до ОСОБА_3 та виконкому Івано-Франківської міської ради про
визнання недійсним п. 14 рішення міськвиконкому №421 від 22.10.2002р.
звернулися ОСОБА_5, ОСОБА_6,  ОСОБА_7 та
ОСОБА_4. Свої позовні вимоги мотивують тим,
що біля 40 років вони користуються безперешкодно прибудинковою
територією розміром 0, 0668 га та розміщеним на ній сараєм. Огорожа встановлена
давно і ніяких претензій ніхто не пред'являв. 21.03.2000 року міськвиконкомом
було затверджено технічну документацію по земельно-кадастровій інвентаризації
та встановленні межі прибудинкової території до їхнього будинку,  а тому рішення міськвиконкому №421 від

Справа №
22-ц-752/2007р.                                 Головуючий
у І інстанції Перегінець Л.В.

Категорія   33                                                        Доповідач
Горблянський Я.Д.

2

22.10.2002 року є незаконним і підлягає до скасування.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 22.03.2007 року в задоволенні позову
ОСОБА_3до ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7,  ОСОБА_4
та Івано-Франківського міського відділу земельних ресурсів про усунення
перешкод в користуванні прибудинковою територією,  повернення самовільно зайнятої земельної
ділянки,  виконання рішення
міськвиконкому №421 від 22.10.2002р.,
зобов'язання відділу земельних ресурсів міськвиконкому на виконання
даного рішення міськвиконкому відновити межі землекористування між
будинковолодіннями №5 та №7,  погодити
технічну документацію на прибудинкову територію будинковолодіння НОМЕР_1
АДРЕСА_1 з
розрахунку загальної площі 695, 09 м2 та в лінійному розмірі 8, 4 м від тильної
сторони буд.НОМЕР_1 в сторону між будинковолодіннями НОМЕР_1 і НОМЕР_2,  зобов'язати ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7,  ОСОБА_4 не чинити
перешкод у користуванні будинковолодінням НОМЕР_1,  знести незаконно встановлену металічну
огорожу та самовільно збудований сарай,
зведений на прибудинковій території будинковолодіння НОМЕР_1,  не чинити перешкод мешканцям будинковолодіння
НОМЕР_1 в користуванні їх прибудинковою територією площею 695,  06 м2 та стягнення 1700 грн. моральної шкоди
відмовлено.

Зустрічний
позов ОСОБА_5, ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_4 до Івано-Франківського міськвиконкому
про визнання недійсним п. 14 рішення виконкому від 22.10.2002р. №421 задоволено
частково. Визнано нечинним п. 14 рішення міськвиконкому від 22.10.2002р. „Про
матеріали міського відділу земельних ресурсів в частині надання дозволу
мешканцям будинку НОМЕР_1 АДРЕСА_1
на складання технічного звіту з інвентаризації земельної ділянки та
встановлення меж прибудинкової території. В решті вимог за зустрічним позовом
відмовлено.

Не
погоджуючись із даним рішенням ОСОБА_3 та ОСОБА_4. подали апеляційні скарги.

ОСОБА_3
у апеляційній скарзі посилається на те,
що позивачі по зустрічному позову не є власниками або землекористувачами
земельної ділянки АДРЕСА_1,
НОМЕР_2,  а власником
земельної ділянки АДРЕСА_1
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 є Івано-Франківська міська рада і вона може
встановлювати та змінювати межі прибудинкової території. Суд безпідставно
частково визнав нечинним п. 14 рішення міськвиконкому №421 від
22.10.2002р.,  оскільки цим рішенням не
встановлювалися межі прибудинкової території та будь-які розміри,  а мешканцям буд. НОМЕР_1 було тільки надано
дозвіл на виготовлення технічного звіту з інвентаризації земельної ділянки та
встановлення меж без фактичного зазначення де вона має проходити. Однак рішення
суду унеможливлює в подальшому вирішити питання про встановлення та погодження
меж прибудинкових територій.

Суд в
рішенні двічі по різному тлумачив та застосовував ст. 42 ЗК України,  оскільки і мешканці будинку НОМЕР_2 на
21.03.2000р. теж не створили об'єднання співвласників,  а не тільки жильці будинку НОМЕР_1.

Також
судом не враховано те,  що за протестом
прокурора рішення міськвиконкому №112 від 21.03.2000р.було скасовано пунктом 14
рішення міськвиконкому №421 від 22.10.2002р.

В
довідці ОБТІ від 28.08.2002р. №909 зазначено,
що фактичні границі будинковолодіння НОМЕР_2 проходять по тильній
стороні будинку і змінені в лінійному розмірі на 8, 4 м. Для будинковолодіння
НОМЕР_2 відведено 515 кв.м,  а фактично є
668, 93 кв.м.

Він,  як одноособовий власник квартири,  що знаходиться на першому поверсі
трьохквартирного будинку НОМЕР_1 АДРЕСА_1,  має право на земельну ділянку,  зайняту жилим будинком та його
обслуговування.

Мешканці
будинку НОМЕР_2 незаконно збудували сарай,
металічну огорожу та почали незаконно користуватися 153, 93 кв.м
земельної ділянки,  відведеної для
обслуговування будинковолодіння НОМЕР_1.

На даний
час право користування та право власності на земельну ділянку у мешканців
будинку НОМЕР_2 не оформлено,  відсутній
державний акт або договір оренди.

З

Оскільки
вище наведені обставини суд не врахував,
то просить дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог.

ОСОБА_4.
в своїй апеляційній скарзі посилається на те,
що судом по зустрічному позову невірно витлумачено законодавство та не
дано належної оцінки зібраним доказам. Спірною територією жильці будинку №7
користуються 44 роки,  а в 1999 році
виготовили техдокументацію по земельно-кадастровій інвентаризації,  яка 21.03.2000р. затверджена
міськвиконкомом,  а межі прибудинкової
території будинку закріплені на місцевості в натурі. Основою прийнятого рішення
№112 є завірена ОБТІ копія схематичного плану обміру кварталу №47,  як додаток до рішення №314/19 від
28.08.1953р.

Внаслідок
здійснення будівництва будинків НОМЕР_3,
НОМЕР_1,  НОМЕР_2 АДРЕСА_1 розміри
виділених земельних ділянок змінювались за рахунок зведених об'єктів. Розміри
прибудинкових територій визначаються пропорційно в залежності від площі
приміщень та поверховості будинків.

На час
вселення ОСОБА_3в будинок НОМЕР_1 вже склався певний порядок користування
прибудинковими територіями,  якого жильці
і дотримувалися. Йому перешкоди в користуванні будинковолодіння НОМЕР_1 не
чинить. Тому просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні
вимог зустрічного позову про визнання недійсним п. 14 рішення міськвиконкому
від 22.10.2002р. №421 про скасування п. 11.5 рішення міськвиконкому від
21.03.2000 року і постановити нове рішення,
яким задовольнити її та інших позивачів позовні вимоги.

Також
заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_4 подали ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Апелянт
ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу,
просить рішення суду першої інстанції скасувати і задовольнити його
позовні вимоги. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить відхилити.

Апелянтка
ОСОБА_4. та її представник ОСОБА_8 свою апеляційну скаргу підтримали,  а апеляційну скаргу ОСОБА_3 не визнали,  просять рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення.

ОСОБА_7
просить задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_4 і відхилити апеляційну скаргу
ОСОБА_3

Представник
управління земельних ресурсів Андрусів A.M. пояснив,  що розпорядником землі є міська рада і вона
встановлює межі. Вважає,  що рішення суду
є правильним,  крім заборони надавати
дозвіл мешканцям будинку НОМЕР_1 на складання технічного звіту з інвентаризації
земельної ділянки та встановлення меж прибудинкової території.

Розглянувши
матеріали справи,  оцінивши зібрані
докази,  колегія суддів вважає,  що апеляційні скарги підлягають до часткового
задоволення,  а рішення суду першої
інстанції в частині заборони надання дозволу мешканцям будинку НОМЕР_1 на
складання техзвіту з інвентаризації земельної ділянки та встановлення меж
прибудинкової території до скасування.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
власниками будинку НОМЕР_1 АДРЕСА_1 не створено об'єднання співвласників,  а тому відповідно земельна ділянка не може
передаватися безоплатно у власність або користування одному громадянину,  оскільки відповідно до ст. 42 ЗК України
земельні ділянки,  на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки,  а також
належні до них будівлі,  споруди та
прибудинкові території державної або комунальної власності,  надаються в постійне користування
підприємствам,  установам і
організаціям,  які здійснюють управління
цими будинками.

Згідно
„Положення про порядок організації та діяльності об'єднань,  що створюються власниками для управління,  утримання і використання майна житлових
будинків,  яке перебуває у загальному
користуванні" - для управління і утримання та використання майна житлових
будинків,  яке перебуває у загальному
користуванні у процесі виникнення різних форм власності обов'язково створюється
об'єднання власників.

4

Відповідно
до розділу 4 п. 4.1 „Положення про порядок встановлення та закріплення меж
прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне
користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження
житлових будинків" - прибудинкові території передаються у власність або
надаються в користування відповідними органами місцевого самоврядування,  в тому числі на умовах оренди,  об'єднанням власників будинків,  для обслуговування існуючих житлових будинків
відповідно до земельного законодавства.

Згідно
п. 4.2 даного Положення суб'єктами права власності (користування) на земельні
ділянки прибудинкових територій можуть виступати об'єднання власників будинків.

Тому
колегія суддів вважає,  що суд першої
інстанції відмовив ОСОБА_3 у задоволенні позову про усунення перешкод в
користуванні прибудинковою територією,
повернення самовільно захопленої відповідачами земельної ділянки,  зобов'язанні відділу земельних ресурсів на
виконання рішення міськвиконкому відновити межі землекористування між будинками
НОМЕР_1 і НОМЕР_2 АДРЕСА_1,  погодити
технічну документацію на прибудинкову територію будинку НОМЕР_1,  зобов'язанні відповідачів не чинити перешкод
у користуванні будинковолодіння НОМЕР_1,
знесенні незаконно встановленої металічної огорожі та самовільно
збудований сарай,  не чинити перешкод
мешканцям будинковолодіння НОМЕР_1 у користуванні їхньою прибудинковою
територією площею 695, 06 кв.м та стягнення 1700 грн. моральної шкоди,  підставно,
згідно чинного законодавства.

Згідно
ст. 83 ч. 1 ЗК України землі,  які
належать на праві власності територіальним громадам сіл,  селищ,
міст,  є комунальною власністю.

Тому суд
першої інстанції прийшов до висновку,  що
Івано-Франківський міськвиконком,  користуючись
правом розпорядження землями комунальної власності,  наданим Законом України „Про місцеве
самоврядування в Україні" та ст. 42 ЗК України вправі був при наявності
підстав скасувати рішення міськвиконкому №112 від 21.03.2000 року,  оскільки при його винесенні не було враховано
наявність рішень Станіславської міської ради 1953-1958 років.

З даним
висновком погоджується і колегія суддів.

Скасовуючи
рішення міськвиконкому №421 від 22.10.2002 року в частині надання дозволу
мешканцям будинку АДРЕСА_1,
НОМЕР_1,  на складання технічного
звіту з інвентаризації земельної ділянки та встановлення меж прибудинкової
території,  суд першої інстанції зіслався
на те,  що воно винесено на підставі
висновку постійної комісії міськради та на те,
що зміст рішень Станіславської міської ради за 1953-1958 роки однозначно
не вказує наявність виключного права на закріплення прибудинкової території
площею 695, 06 кв.м за будинком НОМЕР_1,
а також на те,  що звернення
мешканців будинку НОМЕР_2 залишилися поза увагою.

Однак
колегія суддів вважає,  що суд першої
інстанції до такого висновку прийшов передчасно,  без врахування дійсних обставин справи.

Оспорюваним
рішенням не визначено ні власника,  ні
землекористувача прибудинкової території,
а виготовлення технічного звіту з інвентаризації земельної ділянки не
являється приватизацією земельної ділянки.

Також
колегія суддів вважає,  що надання
дозволу мешканцям будинковолодіння НОМЕР_1 на виготовлення техдокументації не
перешкоджає співвласникам будинковолодіння НОМЕР_2 звернутися з аналогічним
клопотанням до конкретних органів.

Відповідно
до діючого законодавства,  земельна
ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування
об'єднанню власників (ст. 42 ЗК України),
а виділення частини земельної ділянки власникам квартир і нежилих
приміщень в натурі та їх окреме відчуження не допускається (п. 4.4 „Положення
про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій...").

5

Оскільки
на даний час ні мешканці будинковолодіння НОМЕР_1,  ні мешканці будинковолодіння НОМЕР_2 не
створили об'єднання співвласників,  то
жоден з них не вправі вимагати повернення чи розподілу прибудинкової
території,  а також знесення будівель та
споруд.

На
підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 307,  309,  313,  314,
316 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

вирішила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення
Івано-Франківського міського суду відносно визнання нечинним п.14 рішення
міськвиконкому від 22.10.2002 року №421 „Про матеріали міського відділу
земельних ресурсів в частині надання дозволу мешканцям будинку АДРЕСА_1,  на складання технічного звіту з
інвентаризації земельної ділянки та встановлення меж прибудинкової
території" скасувати.

В цій частині
ухвалити нове рішення.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7,  ОСОБА_4 до
Івано-Франківського міськвиконкому та ОСОБА_3 про визнання нечинним п. 14
рішення міськвиконкому №421 від 22.10.2002 року „Про матеріали міського відділу
земельних ресурсів в частині надання дозволу мешканцям будинку АДРЕСА_1,  на складання технічного звіту з
інвентаризації земельної ділянки та встановлення меж прибудинкової території
-" - відмовити.

В решті рішення
Івано-Франківського міського суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.