Справа №33ц-606кс/07 Категорія ІЗ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 вересня 2007
року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

Буренкової К.О.,
Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

розглянувши в
попередньому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користуватись жилим приміщенням,
та виселення й зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ВАТ „Олександрівська
фабрика діаграмних паперів" та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири й визнанням права власності на квартиру,

за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 25 квітня 2006 р. та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 27 червня 2006 p.,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2005 р. ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом доОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користуватись
жилим приміщенням, та усуненням перешкод в користуванні житлом шляхом
виселення.

В свою чергу,
ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов доОСОБА_3., ВАТ „Олександрівська фабрика
діаграмних паперів" та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири й визнанням права власності на квартиру.

Рішенням
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня
2006 p.,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27
червня 2006 p.,
первісний позов задоволено.ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1, виселивши його з указаного житла. В
задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній
скарзі ОСОБА_2 просив скасувати судові рішення та направити справу на новий
розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Розглянувши
касаційну скаргу, колегія судців дійшла висновку, що підстави для перегляду
судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Так, згідно зі
ст. 86 ЦК України
та статтями 2, 49 Закону України від 7 лютого 1991 р. „Про власність"
право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право
володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто. Власник може вимага­ти
усунення будь-яких порушень його права, якщо, вони не поєднані з позбавленням
права володіння майном.

2

Судами встановлено, що
згідно договору купівлі-продажу від 14 січня 2000 p., укладеного між
ОСОБА_3. та ВАТ „Олександрівська фабрика діаграмних паперів", вона стала
власницею квартирою АДРЕСА_1.

З її дозволу в
указаній квартирі проживав ОСОБА_2, з умовою реєстрації його в цій квартирі та
оплати ним поточних комунальних платежів та добудови квартири.

Відповідно до
нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 01 грудня 2005 р.
між ОСОБА_3. таОСОБА_1., останній став власником спірної квартири, а відповідач
втратив право користування нею.

Самі ж по собі
реєстрації в спірному житлі, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 01 листопада 1996 р. „Про застосування Конституції України при
здійсненні правосудця" (з наступними змінами) не може бути підставою для
визнання за відповідачем права користування жилим приміщенням.

За таких обставин місцевий суд прийшов до правильного висновку про відсутність
уОСОБА_2 правових підстав для користування вказаною квартирою. В
зв'язку з чим обгрунтовано ухвалив рішення про задоволення первісного позову.

Також вірно
районний суд відмовив у задоволенні зустрічного позову, оскільки ОСОБА_2 не
довів свого права власності на спірну квартиру та не надав суду достатніх
доказів про наявність, передбачених цивільним законодавством підстав, для
визнання зазначених договорів купівлі-продажу спірної квартири недійсними.

Апеляційний суд
правильно погодився з висновками суду першої інстанції та залишив його рішення
без змін.

Відповідно до ч.
2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду,
чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням судами
норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 1
ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновки судів не
спростовують.

Керуючись ст.
ст. 332, 336 ЦПК України та Законом України „Про внесення змін до Закону
України „Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ" від 22 лютого 2007 року, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити, а рішення Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 25 квітня 2006 р. та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 27 червня 2006 р. - залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.