Справа № 22-323/2007                                               Головуючий
у 1 інстанції Гімон М.М.
Категорія 13                                                                Доповідач
УХВАЛА Іменем України

З травня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого  Песоцької Л.І.

Кучерявої В.Ф.,
Трушкова М.М.

при
секретарі ФікК.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1
і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним за
апеляційною скаргою позивачів на рішення Іллічівського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 14 березня 2007 року,

встановила:

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 14 березня 2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ставлять питання про
скасування рішення і задоволення їх позову або направлення справи на новий
розгляд, посилаються на те, що судом неповно з'ясовані обставини справи,
порушені норми матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2. і
адвоката ОСОБА_4., які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача
ОСОБА_5., яка просила рішення залишити без зміни, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.225 ЦК
України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона
не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом
інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами
справи, що брат позивачів ОСОБА_6, 1928 року народження, 19 листопада 2004 року
за нотаріально посвідченим договором дарування подарував належний йому на праві
приватної власності жилий будинок по АДРЕСА_1ОСОБА_3  (а.с. 13). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Відмовляючи в позові, заявленому на підставі того, що
дарувальник не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, суд
вказав на те, що на момент укладання спірного договору ОСОБА_6 усвідомлював
значення своїх дій і міг керувати ними. Цей висновок суду підтверджується
матеріалами справи.

Так, з пояснень свідків ОСОБА_7., ОСОБА_8, ОСОБА_9., ОСОБА_10.,
сусідів ОСОБА_6., вбачається, що ОСОБА_6 проживав сам у спірному будинку після
смерті дружини і від'їзду її доньки ОСОБА_11 з сім'єю, вів себе адекватно,
розумів події і час, висловлював бажання подарувати будинок ОСОБА_3.,
малолітньому сину ОСОБА_12

З медичної довідки вбачається, що ОСОБА_6 знаходився на обліку у зв'язку із
захворюваннями: ішемічною хворобою серця, стенокардією, атеросклеротичним
кардіосклерозом, церебральним атеросклерозом з наслідками гострого порушення
мозкового кровообігу у 2003 році, гіпертонічною хворобою 111 ст. (а.с.9).

За висновками посмертної судово-психіатричної експертизи,
предметом дослідження якої були медичні документи та матеріали справи,
вбачається, що в момент укладення спірного договору ОСОБА_6 міг усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними (87-94).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі не надали докази, які б
спростовували його обгрунтованість. З їх пояснень також вбачається, що ОСОБА_6,
у тому числі, і після перенесеного у 2003 році гострого порушення мозкового
кровообігу, вів себе адекватно, відповідно віку та стану здоров'я.

Посилаючись на необґрунтованість відмови суду в
призначенні додаткової судово-психіатричної експертизи, позивачі не надали
даних, які б свідчили про необхідність призначення такої експертизи. З
матеріалів справи вбачається, що предметом дослідження експертів були медичні
картки померлого з діагнозами та призначеним лікуванням. Інших медичних
документів ОСОБА_6., як заявили позивачі, вони не мають.

Судом повно встановлені обставини справи, дана належна оцінка доказам,
застосовано матеріальний закон, який регулює спірні відносини. Одночасне
помилкове посилання на ст.226 ЦК України, яка передбачає правові наслідки
вчинення правочину недієздатною фізичною особою, не є підставою для скасування
рішення суду.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2. відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від
14 березня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання
чинності безпосередньо до Верховного Суду України.