Справа
№22ц-1269,  2007р.                                                 Головуючий
40                                                                           Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2007
року липня місяця "17" дня колегія суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого -
Цуканової І.В.

Суддів: Майданіка В.В.,  Полікарпової О.М.

при секретарі -
Літвіновій А.О.,

розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
в   місті   Херсоні

цивільну     справу
за     апеляційною     скаргою                       ОСОБА_1
на рішення Дніпровського районного суду м.
Херсона від 17 травня 2004 року

за позовом.

ОСОБА_1

до

Фонду Державного майна України

про поновлення на роботі,

встановила:

Зазначеним
рішенням суду в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням,  ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі просив його скасувати,
справу направити на новий судовий розгляд,  посилаючись на неповне з'ясування судом
обставин,  що мають значення для
справи,  невідповідність висновків суду
обставинам справи,  неправильне застосування
норм матеріального і процесуального права.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

При
розгляді справи апеляційним судом апелянт та його представники доводи
апеляційної скарги підтримали з викладених у ній підстав.

Фонд
Державного майна України (далі Фонд) в судове засідання не з'явився з невідомих
причин,  про час і місце слухання справи
повідомлений належним чином.

Клопотання
зазначених осіб ухвалити нове рішення до уваги колегією суддів не
приймається,  оскільки по суті є зміною
апеляційної скарги,  яка згідно ч.1  ст. 300 ЦПК України допускається лише
протягом строку на апеляційне оскарження,
який заінтересованими особами пропущено.

Заслухавши
доповідача,  осіб,  що з'явилися в судове засідання,  перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
з огляду на наступне.

З
матеріалів справи видно,  що 20.11.2002
року сторони уклали контракт,  за яким
ОСОБА_1 призначено на посаду голови правління ВАТ «Херсонський бавовняний
комбінат» (далі ВАТ) на строк з 25.10.2002 року до перших загальних зборів
акціонерів товариства /а.с. 7-17/.

2

Зокрема,  контрактом передбачено обов'язки ОСОБА_1:

п.2.2.3
- забезпечувати високоприбуткову діяльність товариства;

п.2.2.14
- нести особисту відповідальність за наявність боргів товариства до
бюджету,  по виплаті заробітної плати
працівникам товариства та простроченої дебіторської заборгованості товариству,  вживати дієвих заходів по ліквідації боргів
товариства.

Підпунктом
«а» пункту б.З контракту передбачено,  що
він може бути розірваний з ініціативи Вищого органу товариства (органу
приватизації) до закінчення строку його дії у випадку систематичного невиконання
керівником,  тобто позивачем,  обов'язків,
покладених п.2.2 контракту.

Наказом
Фонду №2066 від 25.11.2002 року ОСОБА_1 призначено на посаду голови правління
ВАТ «ХБК» /а.с. 31/.

В
зв'язку з тим,  що питання про обрання
голови правління на загальних зборах акціонерів ВАТ «ХБК» не розглядалося,  проект контракту з позивачем на новий строк
не узгоджено,  наказом Фонду №400 від
12.03.2003 року продовжено дію контракту №546 від 20.11.2002 року до наступних
загальних зборів ВАТ «ХБК» /а.с. б/.

У
зв'язку з порушенням з боку ОСОБА_1 умов контракту,  викладених в п.2.2,  Фонд на підставі п.6.3 його розірвав та
звільнив з дати виходу наказу позивача з посади голови правління ВАТ «ХБК»
відповідно до п.8  ст. 36 КЗпП
України,  про що видав наказ №741 від
14.04.2004 року /а.с. б/.

Постановляючи
рішення,  суд виходив з того,  що при звільненні ОСОБА_1 Фонд діяв
відповідно до вимог закону,  керуючись
Положенням про порядок укладання або переукладання контракту з головою
правління відкритого акціонерного товариства,
холдингової компанії та державної акціонерної компанії (далі
Положення),  затвердженим наказом Фонду
№695 від 06.04.2000року.

При
цьому судом враховано ту обставину,  що
ОСОБА_1 не оспорював ні контракту,  ні
наказу Фонду про призначення на посаду,
ні наказу про продовження строку дії контракту.

Такі
висновки суду відповідають встановленим обставинам справи,  ґрунтуються на вимогах закону,  підтверджуються дослідженими судом
доказами,  вказаними вище,  та покладеними в основу наказу Фонду про
розірвання контракту:

·     листом
голови Херсонської обласної державної адміністрації від 22.03.04 року
№25-139-1/313 про погіршення показників роботи ВАТ «ХБК» під керівництвом
ОСОБА_1 /а.с. 36/;

·     листом
аналогічного змісту Міністерства промислової політики України від 20.01.2004
року №14/9-2-110 /а.с. 30/;

·     протоколом
від 31.03.2004 року №2 комісії Фонду з проведення фінансово-економічного
аналізу господарської діяльності ВАТ «ХБК» /а.с. 32/.

Рішення
суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права,  тому підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Доводи
апеляційної скарги до уваги не приймаються,
як такі,  що не обґрунтовані
вимогами закону,  належними доказами,  і такі,
що висновки суду не спростовують.

з

Зокрема,  безпідставними є:

-                     по-перше,  посилання апелянта на відсутність у Фонду

права призначати і звільняти його з посади голови правління ВАТ

«ХБК».

Так,  відповідно до ч.2  ст. 47 Закону України «Про господарські
товариства» (далі Закон) голова правління акціонерного товариства призначається
або обирається відповідно до статуту акціонерного товариства.

П.п.8.2.1,  8.4.4 Статуту ВАТ «ХВК»,  затвердженого в 1996 році зі змінами,  затвердженими в 1998 році,  що діяв на час укладення сторонами контракту
/а.с. 65-80/,  таке право надано
Фонду,  як Вищому органу товариства і
єдиному акціонеру ( в період до проведення перших загальних зборів акціонерів
та набуття в процесі приватизації прав власності на акції товариства іншими
акціонерами).

Доказів
втрати відповідачем такого права станом на 20.11.2002 року (дати укладення
контракту)позивач не надав.

Оскільки
Фондом зазначені норми Закону і Статуту не порушено,  то відсутні підстави погодитися з твердженням
апелянта про невідповідність Положення,
яким керувався Фонд при призначенні позивача на посаду,  нормам Закону.

Виходячи
з дійсності контракту,  Фонд мав право
при наявності підстав,  його розірвати:

-                     по-друге,  посилання апелянта на невірність висновку

суду про відсутність у нього,
позивача,  іншої правової
підстави,  ніж

контракт,  займати посаду голови
правління ВАТ «ХБК»,  оскільки таке

рішення прийнято Спостережною Радою ВАТ «ХБК» 21-23.10.2002р.

/а.с. ЗЗ/.

Так,  п.8.3.4 Статуту ВАТ «ХБК» в
редакції,  що діяла в

2002 році передбачено право Спостережної Ради укладати з головою

правління товариства контракт,  а не
обирати голову правління,  як це

зафіксовано    у    вищеназваному                     рішенні
ради,      тим    самим,

підмінюючи Вищий
орган товариства:

- по
третє,  посилання апелянта на припинення
строку дії контракту станом на дату його розірвання,  тобто 14.04.2004р.,  оскільки в передбаченому законом порядку дія
контракту №546 не продовжувалася,  а
видання Фондом в односторонньому порядку наказу №400 від 12.03.2002 року про
продовження строку дії контракту таким продовженням не являється.

Так,  згідно п.п.7.1, 7.3 контракту №546 він діє з
25.10.2002 року до перших загальних зборів акціонерів,  його умови можуть бути змінені за згодою
сторін у письмовій формі.

Згода
ОСОБА_1 на продовження дії контракту згідно наказу №400 від 12.03.2003 року
підтверджується тими обставинами,  що він
продовжував займати посаду голови правління,
накази Фонду,  контракт не оспорював,  в іншому передбаченому Законом чи Статутом
порядку,  як це зазначено вище,  головою правління ВАТ «ХБК» обраний не був.

Відсутність
письмової згоди позивача на зміну умов контракту щодо строку його дії,  за думкою судової колегії,  не свідчить про недійсність такої фактичної
угоди сторін,  оскільки згідно  ст.
ст. 45, 4б ЦК України 1963р.,  що
діяв на момент виникнення і існування спірних правовідносин,  і які можуть бути застосовані по відношенню
до цих відносин відповідно до ч.8  ст. 8
ЦПК України за

4

аналогією
закону,    недодержання письмової                           форми                угоди

автоматично не
тягне її недійсність:

-                     по четверте,  посилання апелянта на відсутність з його

боку систематичного порушення умов контракту.

Так,  наявність таких фактів підтверджується
матеріалами справи,  про що вказано вище
/а.с. 32, 36, 38/.

Посилання
ОСОБА_1 на акт Комісії,  створеної
наказом Фонду від 24-28.11.2003р. /а.с. 89/ як на підтвердження своїх
доводів,  не приймаються до уваги,  оскільки в акті дії ОСОБА_1,  як голови правління ВАТ «ХБК» не
проаналізовано,  а дано юридичну оцінку
обставинам прийняття позивача на роботу та укладення з ним контракту,  доказів наявності у комісії повноважень на
таку оцінку не надано:

- по
п'яте,  посилання апелянта на порушення
Фондом порядку накладення стягнення,
передбаченого  ст.  149 КЗпП України (невідібрання письмового
пояснення).

Так,  згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду
судами трудових спорів» звільнення працівника за п.8  ст. 3б КЗпП України дисциплінарним стягненням
не є:

-                      по шосте,  посилання апелянта на порушення судом

норм процесуального права незалученням до участі в справі ВАТ

«ХБК».

Так,  вказана обставина не вплинула на законність
рішення,  саме ВАТ «ХБК» про порушення
свого права на участь у справі не заявляло,
повноважень на захист інтересів останнього позивач не має.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 308, 315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Дніпровського районного суду м.  Херсона
від 17 травня 2004 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.