АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-   1197 /2007р.                                                     Головуючий по 1-й інстанції:
Щабельська І.В. Суддя-доповідач: Антонов В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 травня 2007 року                                                                                               м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Антонова В.М. Суддів : Тимчук Л.А., Мартева
С.Ю. При секретарі: Колодюк О.П.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Диканського районного суду Полтавської області від 12 березня 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном та зняття з
реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області про визнання
права користування та володіння нерухомим майном та визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на житло,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2006
року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні та розпорядженні нерухомим майном та зняття з реєстраційного
обліку, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 була приватизована на її ім'я
та ім'я її сина, неповнолітнього ОСОБА_2, і в подальшому свою частку вона
подарувала сину. Однак без її згоди в спірній квартирі був зареєстрований
ОСОБА_3, який перешкоджає їй, як представнику неповнолітнього ОСОБА_2
користуватися і розпоряджатися вказаною квартирою.

Просила усунути
перешкоди в користуванні та розпорядженні нерухомим майном та зняти з
реєстраційного обліку, за адресою АДРЕСА_1 - ОСОБА_3.

В травні 2006
року ОСОБА_3 звернувся з зустрічною позовною заявою про примусове вселення,
визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло в порядку
приватизації до ОСОБА_1 та неповнолітнього

ОСОБА_4. В позовній заяві ОСОБА_3
зазначав, що мати сторін -ОСОБА_5 на підставі обмінного ордеру №390 від
06.05.1991 року стала наймачем вказаної квартири, в якій він був зареєстрований
та постійно проживав з 1992 року. В листопаді 2002 року мати отримала інше
житло і він з березня 2003 року став наймачем спірної квартири. Однак в серпні
2005 року ОСОБА_1 на підставі недостовірних даних отримала свідоцтво про право
власності на спірну квартиру на своє ім'я та ім'я свого неповнолітнього сина.

Просив визнати
за ним право користування та володіння квартирою АДРЕСА_1, та визнати частково
недійсним свідоцтво про право власності на житло видане 11 серпня 2005 року
Диканською селищною радою на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішенням
Диканського районного суду Полтавської області від 12 березня 2007 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Зустрічний позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Визнано
недійсним свідоцтво про право власності на житло видане 11 серпня 2005 року
згідно розпорядження №13 відділом приватизації житла Диканської селищної ради
Диканського району Полтавської області на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, у зв'язку з порушенням порядку приватизації квартири.

Знято арешт з
квартири АДРЕСА_1, накладений ухвалою Диканського районного суду Полтавської
області від 11 травня 2006 року.

З рішенням не погодилась позивачка і в апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати в зв'язку з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, що з'явились в судове
засідання приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до
ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Як вбачається із
матеріалів справи, судом першої інстанції повно і всебічно досліджені обставини
і матеріали справи, на підставі яких судом постановлено правильне та
справедливе рішення.

Судом
встановлено, що ОСОБА_3 весною 1992 року прибув на територію України із
Казахстану і був прописаний, згідно діючого на той час законодавства у
АДРЕСА_1, наймачем якої була мати сторін ОСОБА_5. В жовтні 2005 року відповідач
отримав паспорт громадянина України, де відділенням ГІРФО Диканського РВ УМВС
був проставлений штамп про його реєстрацію у вказаній квартирі з часу його
першої прописки - 13 березня 1992 року.

Згідно «Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб», Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця проживання», не передбачена згода інших осіб, які проживають у житловому приміщенні, на
реєстрацію в ньому особи, яка одержує

паспорт громадянина України, так як
робиться відмітка у новому паспорті громадянина України про реєстрацію вказаної особи за місцем її проживання з часу її
першої прописки. Таким чином, ОСОБА_3 цілком законно
є зареєстрованим за місцем свого постійного проживання у АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до органу приватизації
житла Диканської селищної ради з заявою про передачу їй та її неповнолітньому сину у приватну власність у
порядку приватизації квартири АДРЕСА_1
надавши довідку з Диканського КПП про те, що у вказаній квартирі
вона зареєстрована у двох з неповнолітнім сином.

Однак при приватизації житла був порушений п.2 ст.8 ЖК України, згідно
якого передача займаних квартир (будинків) здійснюється в
спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в даній
квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається
право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого
власника квартири (будинку). Тобто не був дотриманий порядок
одержання письмової згоди на приватизацію житла від усіх повнолітніх осіб, які на законних підставах проживали у спірній
квартирі.

Скориставшись знаходженням ОСОБА_3 у місцях позбавлення волі, ОСОБА_1
створила перешкоди у користуванні спірною квартирою, встановивши металеві двері та нові замки. Після відбуття покарання, з
квітня 2006 року ОСОБА_3 не має можливості користуватися
вказаним житлом. Таким чином, порушено п.7 ст.71 ЖК України відповідно якого жиле приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членом його сім'ї у випадку взяття під варту або
засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на
певний строк протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі залишилися проживати
інші члени сім'ї.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції,
а тому рішення Диканського районного суду
Полтавської області від 12 березня 2007 року постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,
підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,314,317 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 12 березня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного
Суду України протягом 2 місяців.