Апеляцій    ний суд Запорізької області
Справа №
22-1913   2007 рік                                        Головуючий у 1 інстанції
В.І. Доповідач: Белка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

21
червня 2007 року                                                               м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:
Бєлки В.Ю.

Суддів:            Боєвій В.В.

Осоцького І.І. При секретарі: Бабенко Ті. Розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємця ОСОБА_1
на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006
року ОСОБА_3. звернувся до суду з зазначеним позовом.

У позові зазначав, що 11 листопада 2005 року водій ОСОБА_2. керуючи
автомобілем ГАЗ 3302, який належить на праві власності приватному підприємцю
ОСОБА_1 на тротуарі біля торгових наметів, розташованих навпроти будинку № 47
по вул. Алмазна, після розвантаження, почав рух заднім ходом і скоїв наїзд на
його батька ОСОБА_4, внаслідок чого заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, від
яких батько помер у лікарні.

Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача ОСОБА_1
на його користь витрати, понесені ним на поховання і встановлення пам'ятника
батькові в розмірі 3549 гр. 04 коп. та моральну шкоду у сумі 50000 гр.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28
березня 2007 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3? 3549 гр. 04 коп. у відшкодування
матеріальної шкоди та 10000 гр. у відшкодування моральної шкоди, а також 30 гр.
витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1. зазначає, що рішення суду не відповідає
вимогам матеріального права, тому просить рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши
апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з слідуючих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_2. 11 листопада 2005 року скоїв наїзд на ОСОБА_4, батька
позивача, внаслідок чого заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження від яких він
помер у лікарні.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2006 року ОСОБА_2. визнаний
винним і засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України за споєння вказаного вище ДТП Цивільний позов
в кримінальній справі не заявлявся.

Згідно трудового договору від 5 листопада 2005 року ОСОБА_2. прийнятий на
роботу водієм у ПП ОСОБА_1. Трудовий договір зареєстрований у ЗРЦЗН 14
листопада 2005 року за № 236.

Згідно квитанцій позивачем витрачено на вінки 317 гр., за
поминальний обід 744 гр. 94 коп., за пам'ятник оплачено 2487 гр., всього
витрачено 3549 гр. 04 коп.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди заподіяної позивачу знайшов
підтвердження у судовому засіданні і не оспорюється відповідачем у апеляційній
скарзі.

Виходячи з обставин справи, суд обґрунтовано стягнув з
відповідача і моральну шкоду у сумі 10000 гр., навівши у рішенні відповідні
докази.

Доводи у апеляційній скарзі про те, що шкоду спричинену у
результаті даного ДТП повинна
відшкодувати винна особа, а саме водій ОСОБА_2,
є безпідставними і не ґрунтуються на законі, оскільки матеріалами справи
встановлено, що він знаходився у трудових відносинах з приватним підприємцем
ОСОБА_1

Інших доводів* які б спростовували висновку суду у апеляційній скарзі не
наведено.

Колегія вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам
справи і підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317
ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2007 року по цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом, двох місяців з дня її проголошення.