Справа №
22 ц-1384/2007 p.                Головуючий у 1
інстанції Грибанова Ю.Л.
Доповідач у 2 інстанції Даценко Л.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі: головуючого судді Приходька К.П. суддів Даценко
Л.М. ,  Олійника В.І.,  при секретарі 303улі Н.С. ,

розглянувши
у відкритому судовому'засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про. стягнення майнової шкоди,  -

встановила:

В
листопаді 2006 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з
відповідача майнової шкоди в сумі 2500 грн.

Свої
позовні вимоги обґрунтовував тим,  що
відповідач самовільно без одержання відповідного дозволу побудував паркан із
шлакоблоків з порушенням межі його земельної ділянки по АДРЕСА_1. У
зв"язку з цим він звернувся в суд із позовом до відповідача про повернення
самовільно зайнятої частини земельної ділянки та зобов"язання знести
паркан.

Рішенням
Васильківського міськрайонного суду Київської області від

21.04.2005           р. задоволено
його позовні вимоги,  зобов"язано
відповідача

знести паркан із шлакоблоків і привести частину земельної ділянки у

придатний для використання стан.

Оскільки
відповідач добровільно не виконав зазначене рішення суду,  то позивач звернувся з відповідною заявою про
примусове виконання судового рішення.

Однак,  постановою державного виконавця державної
виконавчої служби у м.  Васильків та
Васильківському районі Київської області від 19.05.2006  р. йому відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

В
зв"язку з чим він вимушений,  був
виконати рішення суду по знесенню паркану сам за власні кошти в сумі 2500 грн.

Вважає,  що в результаті невиконання відповідачем
рішення суду йому завдана матеріальна шкода в сумі 2500 грн.,  яку просив стягнути з відповідача на його
користь з підстав,  передбачених  ст.
ст.  12,  16,
22,  1166 ЦК України.

Рішенням
Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2007 р.
позов задоволено повністю.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення і направити
справу на новий розгляд,  посилаючись на
неповне

з"ясування судом обставин,  що мають значення для справи та порушення
норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню,
а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові з таких підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги,  суд обґрунтовував свої
висновки тим,  що невиконанням рішення
суду про знесення паркану відповідачем порушено цивільне право позивача,  для поновлення якого позивач поніс реальні
збитки на суму 2500 грн. відповідно до вимог
ст.   ст.  16,  22
ЦК України.

Проте з
такими висновками суду погодитись не можна,
оскільки вони не відповідають обставинам справи'та вимогам закону.

Згідно
ч. 1  ст.
16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно
до п. 9 ч. 2.  ст.  16 ЦК України одними із способів захисту
цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Встановлено,  що позивач в 2005 р. звернувся в суд з
позовом до відповідача про повернення самовільно зайнятої частини земельної
ділянки та зобов"язання знести паркан.

Рішенням
Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2005 р.
задоволено позовні вимоги позивача,
зобов"язано відповідача знести паркан із шлакоблоків і привести
частину земельної ділянки у придатний для використання стан.

Встановлено,  що відповідач добровільно не виконав
зазначене рішення суду,  тому позивач
звернувся з відповідною заявою про примусове виконання судового рішення.

Встановлено,  що постановою державного виконавця державної
виконавчої служби у м.  Васильків та
Васильківському районі Київської області від 19.05.2006 р. відмовлено у
відкритті виконавчого провадження.

Як
вбачається з позовної заяви,  позивач
просив задовольнити його позовні вимоги з підстав,  передбачених
ст.   ст.  12,
16,  22,  1166 ЦК
України.

Суд при
ухваленні рішення керувався  ст.   ст.
16,  22 ЦК України,  не звернувши уваги на те,  що зазначені норми відносяться до Книги
першої ЦК України,  яка регулює загальні положення зазначеного
Закону.

Частиною
2  ст.
16 ЦК України
передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів,  одним із яких є відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди відповідно до п. 9 цієї статті та  ст.  22
ЦК України.

Таким    чином,
способи   захисту    цивільних
прав    передбачені відповідними
правовими нормами,  які регулюють
конкретні правовідносини.

В даному
випадку позивач звернувся в суд з віндикаційним позовом і просив задовольнити
його на підставі  ст.  1166 ЦК
України,  яка регулює загальні
підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Відшкодування
збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди має місце у випадку
наявності складу цивільного правопорушення,

який
включає в себе протиправну поведінку заподіювана шкоди,  наявність негативних наслідків (шкоди),  причинний зв"язок між протиправною
поведінкою і наслідками та вину заподіювана шкоди.

Із
змісту цивільного позову вбачається,  що
позивач сам виконав рішення суду по знесенню паркану і вважає,  що в результаті невиконання відповідачем
рішення суду йому завдана матеріальна шкода в сумі 2500 грн.

З
урахуванням наведеного колегія суддів вважає,
що позивач реалізував один із способів захисту свого порушеного
цивільного права через позов про зобов'язання знести паркан,  рішення по якому не було виконано у
порядку,  передбаченому Законом України
„Про виконавче провадження".

Таким
чином,  колегія суддів приходить до
висновку,  що невиконання відповідачем
судового рішення від 21.04.2005 р. та виконання цього рішення самим позивачем
неможливо визнати таким способом захисту цивільних прав,  як відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди відповідно до вимог  ст.   ст.  16,  22,
1166 ЦК України.

За таких
обставин колегія суддів вважає,  що
доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу,  рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог
відповідно до вимог  ст.  309 ЦПК України.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  313,  314,
316,  317,  319 ЦПК України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2007 року
скасувати і ухвалити нове рішення,  яким
в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.