Справа №2-5694/07р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

22 листопада 2007 року                                                                                     м.
Сімферополь

Київський районний суд м. Сімферополя у складі: головуючого
судді Тихопой О.О., при секретарі Галинської М.Є., за участю представника
позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим
приміщенням і земельною ділянкою шляхом виселення, а також стягнення збитків і
моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до зазначених
відповідачів, в якому просить усунути перешкоди в його вселенні і користуванні
своїм житловим приміщенням і земельною ділянкою шляхом виселення відповідачів і
забирання їх речей зі спірного домоволодіння. Свої вимоги він обґрунтовує тим,
що  відповідно до рішення Київського
районного суду м. Сімферополя від 15.03.2006 року, яке набуло законної сили, за
ним визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1. Також тім рішенням за
ним визнано право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, на якому
розташоване вказане домоволодіння, що також підтверджується державним актом на
землю. На теперішній час він не може вселитися у свій будинок і користуватися
своєю земельною ділянкою, оскільки у домоволодінні мешкають зовсім стороні йому
люди, а саме відповідачі по справі, які перешкоджають його вселенню.

Крім того, позивач
просить стягнути з відповідачів солідарно збитки у розмірі 12000 грн.,
так як він змушений був знімати друге житло, за яке щомісячно з 01.12.2004 року
платить по 750 грн., а також 750 грн. комісійних за послуги агентства
нерухомості по підбору  житла, і 1500
грн. - за юридичні послуги, та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

У судовому засіданні представник позивача вимоги ОСОБА_3
підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягала.

Відповідачі і їх представник у судовому засіданні позовні
вимоги не визнали, суду пояснили наступне. ОСОБА_4 суду пояснила, що вона разом
із своєю донькою ОСОБА_5 проживає у зазначеному будинку з самого початку,
відколи його стали будувати її батько ОСОБА_6 і брати ОСОБА_7 і ОСОБА_8.
Спочатку будинок було оформлено на ОСОБА_8. Зараз вона оформлює документи на
будинок, але в СМБРТІ їй в цьому відмовили через реєстрацію його за ОСОБА_3,
якого вона ніколи до суду не бачила. На її думку шахрайським шляхом документи
на землю і будинок було отримано ОСОБА_3 через недбалість робітників виконавчої
служби і земельних ресурсів. Іншого житла в них не мається, переселятися їм
нема куди. Пояснення ОСОБА_4 підтримали інші відповідачі, присутні у судовому
засіданні. Відповідачів, які не були присутні у судовому засіданні представляли
присутні за дорученням та за законом.

Представник служби по справах дітей Сімферопольської
міськради у судове засідання не з'явився, суду надав заву про розгляд справи за
їх відсутності і прийняття рішення з врахуванням інтересів неповнолітньої
дитини.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи судом
встановлено наступне.

Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від
04.05.2001 року з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 було стягнено 10100 грн. На
виконання цього рішення постановою та актом державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби Київського РУЮ м. Сімферополя від 01.02.2002 року
домоволодіння АДРЕСА_1, яке належало боржникуОСОБА_8 (державний акт ІУ-КМ №
035328 від 26.01.1999 р.) було передано ОСОБА_9.

Зазначені дії державного виконавця були визнані рішенням
Київського районного суду м. Сімферополя від 16.12.2003 року неправомірними,
але це рішення було скачано ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 22.11.2004
року.

Право власності на спірний будинок і земельну ділянку, на
якому він розташований було зареєстровано за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про
право власності від 18.02.2002 року.

Далі між ОСОБА_9 і ОСОБА_3 10.10.2003 року було укладено
договір купівлі продажу спірного незакінченого будівництвом будинку і земельної
ділянки, на якій він розташований.

Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від
15.03.2006 року, яке набуло законної сили, визнано дійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,08 га та незакінченого будівництвом
житлового будинку розміром 10х12 м, розташованих АДРЕСА_1, що був укладений
10.10.2003 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_9 Цім ж рішенням за ОСОБА_3 визнано право
власності на зазначену земельну ділянку і незакінчений будівництвом житловий
будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно
до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі цієї норми судом не з'ясовуються обставини, яки
передували зазначеному рішенню суду від 15.03.2006 року. Відповідно до ст. 61
ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином на час розгляду наявної справи ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 0,08 га та незакінченого будівництвом
житлового будинку розміром 10х12 м, розташованих АДРЕСА_1, і цю обставину йому
не мається необхідності доводити. Його право власності на земельну ділянку
підтверджується державним актом ЯД № 574424 від 01.02.2007 року (а.с. 55, 93).
Право власності на домоволодіння зареєстровано у СМБРТІ, що підтверджено
довідкою (а.с. 72).

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою 26.04.2006 року
за захистом свого права власності, посилаючись серед іншого на норми діючого на
той час Закону України «Про власність», якім і регулювалися на той час спірні
правовідношення.

Відповідно до ст. 48 Закону України “Про власність”, діючого
на момент виникнення спірних правовідношень, власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Крім цього, згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має
право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної
власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є
непорушним.

Проте, як встановлено судом, відповідачі мешкаючи без
законних на то підстав у будинку та на земельній ділянці, яка належить
позивачу, чиняться йому, як законному власнику, тим самим перешкоди у вселені у
своє житло та в користуванні цим житлом і земельною ділянкою, а тому підлягають
виселенню з зазначеного будинку і мають звільнити домоволодіння від своїх
речей.

Як йдеться з судової практики Верховного Суду України,
необхідно вважати правомірним застосування до подібних спірних правовідносин
саме Закон України «Про власність», а ні норми ЖК України, оскільки відповідно
до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26.03.1991 р. № 885-ХІІ «Про
введення в дію Закону Української РСР «Про власність» чинні акти законодавства
Української РСР застосовуються, якщо вони не суперечать цьому Закону ( а.с.
103-104).

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_3 в частині щодо усунення
перешкод в користуванні жилим приміщенням та земельної ділянки до його
вселення, шляхом виселення відповідачів зі спірного будинку і звільнення
домоволодіння від їх речей підлягають задоволенню. Способи захисту прав на
земельну ділянку передбачені у ст. 152 ЗК України.

Щодо решти позовних вимог, то вони не підлягають задоволенню
за наступних підстав.  Відповідно до ст.
60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Як йдеться з довідки СМБРТІ, право власності на спірний
будинок за ОСОБА_3 було зареєстровано на підставі рішення Київського районного
суду м. Сімферополя від 15.03.2006 року. Усі надані представником позивача
квитанції про сплату оренди житла ОСОБА_3 датуються до зазначеної дати, тобто
були здійснені до реєстрації за ним права власності на спірне майно, а тому
вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 12000 грн. і 750 грн. за
послуги по підбору житла, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Витрати на юридичні послуги у розмірі 1500 грн. документально
не підтверджені, а тому вимоги щодо цього також задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає
їх також такими, що не підлягають задоволенню. Задоволення вимог ОСОБА_3 щодо
звільнення його домоволодіння, в якому він досі ніколи не проживав, майна свого
там не має, і його звичайний розклад життя тим самим не порушувався, є
достатньою сатисфакцією захисту його порушених прав.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів, окрім
ОСОБА_5, яка є неповнолітньою, підлягають стягненню на користь позивача судові
витрати  за оплату судового збору у
розмірі 142,5 грн. і 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1167 ЦК
України, Законом України «Про власність», ст. 41 Конституції України, ст. 126,
152 ЗК України, ст.ст. 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні і вселенні ОСОБА_3 в
домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом виселення із зазначеного будинку, зі
звільненням  земельної ділянки, на якій
він розташований розмірами 0,08 га, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і
ОСОБА_8, та звільнити його домоволодіння та земельну ділянку від майна
зазначених осіб.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_3   172,5 грн. судових витрат,
солідарно.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано
протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: