Справа № 22-2144/07                                                  Головуючий
у 1 інстанції: Воробйов А.В.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21
червня 2007 року                                                                                         м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:            Денисенко Т.С.

Суддів:                       Давискиби Н.Ф.

Коваленко А.І.

При секретарі:      Вертелецькій І.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2

на
рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2007
року по справі за позовом комунального підприємства «Виробниче
ремонтно-експлуатаціне житлове об'єднання №13» м. Запоріжжя до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 треті особи - орган опіки та піклування Орджонікідзевської
районної адміністрації м. Запоріжжя, Запорізька міська рада, про виселення з
службової квартири без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2004 р. КП «ВРЕЖО №13» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1.,ОСОБА_2.,*ОСОБА_3., треті особи - орган опіки та піклування
Орджонікідзевської районної адміністрації м. Запоріжжя, Запорізька міська рада,
про виселення з службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення. В позові зазначало, що 08.09.1998 р. відповідачам згідно
розпорядження №469 адміністрації комбінату «Запоріжсталь» була надана
вищезазначена квартира в зв'язку з трудовими відношеннями. В зв'язку з
передачею жилого фонду ВАТ «Запоріжсталь» в комунальну власність і створенням
для обслуговування жилого фонду КП «ВРЕЖО №14» (правонаступник КП «ВРЕЖО №13»),
відповідач ОСОБА_1. був переведений на роботу у вказане ВРЕЖО, з якої
05.05.2003р. звільнився за власним бажанням. Стаж його роботи на підприємстві
складає менш ніж 10 років - з 03.05.1994 р. по 05.05.2003 р.

Посилаючись на
зазначені обставини позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня
2007 року позовні вимоги КП «ВРЕЖО №13» задоволені.

Зобов'язано виселити ОСОБА_1.,ОСОБА_2.,ОСОБА_3.,
малолітню ОСОБА_1., 1997 рок
народження, зі службового приміщення - квартири АДРЕСА_1, без надання
іншого житлового приміщення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1.,ОСОБА_2. просять скасувати
рішення суду першої інстанції, як незаконне та необгрунтоване, та ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з"ясування
судом обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_1. не належить до осіб, яких відповідно до ст.. 125 ЖК УРСР не може бути виселено зі службового
приміщення без надання іншого жилого приміщення, а тому виселив його та членів
його сім'ї зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Однак із таким висновком не можна погодитись, оскільки суд зробив його без
всебічного, повного й об'єктивного з"ясування всіх обставин справи.

Так, із матеріалів справи видно, що двокімнатна квартира
АДРЕСА_1, яка за рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради
народних депутатів від 16.07.1977 р. № 219 включена до складу службової жилої
площі і закріплена за ЖКВ заводу „Запоріжсталь" 01.10.1998 р. була надана
ОСОБА_1. на склад сім"ї 4-ри чоловіка у зв'язку з трудовими відносинами.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.07.1999 р. №
346 з 01.08.1999 р. об'єкти державного фонду від ВАТ „Запоріжсталь" (у
тому числі спірну квартиру) було прийнято до комунальної власності м.
Запоріжжя.

1999
р. наказом № 147-к по КП ВРЁЖО № 14 ОСОБА_1. було прийнято на роботу за переведенням з
ВАТ „Запоріжсталь".

2000
р. право власності на спірну квартиру було зареєстровано
за територіальною громадою м. Запоріжжя, що підтверджується реєстраційним
посвідченням ОП ЗМБТІ.

05.05.2003 р. наказом № 271 по КП ВРЕЖО № 13
(правонаступника КП ВРЕЖО № 14) ОСОБА_1. було звільнено з роботи за власним
бажанням.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно
до ст.. 124 ЖК
особи, що проживають у службових жилих приміщеннях, у випадку звільнення за
власним бажанням підлягають виселенню із цих приміщень ...., підприємствами,
учбовими закладами, організаціями, якими були надані їм службові жилі
приміщення.

Проте, із матеріалів справи видно, що спірне приміщення змінило власника і
форму власності - з підприємства, у зв'язку з роботою на якому ОСОБА_1. воно
було надане йому як службове жиле приміщення, на територіальну громаду м.
Запоріжжя; з державної на комунальну форму власності.

Згідно з п. 11 Положення про передачу житлового фонду
службове житло, що передається у комунальну власність, рішенням
держадміністрації або виконкому відповідної ради закріплюється за відповідними
організаціями.

Проте судом встановлено, що ні після прийняття рішення
про передання спірної квартири до комунальної власності, ні після реєстрації
права комунальної власності на неї квартира не була закріплена ні за позивачем,
ні за якоюсь іншою організацією.

Крім того, із листа виконавчого комітету Запорізької міської ради „Про
службову житлову площу" від 20.02.2006 року № Ко- 391 вбачається,
що у відділі обліку і розподілу житлової площі Запорізької міської ради немає
даних про включення до числа службової житлової площі квартири № 11 по вул..
Возз'єднання України, 12 в м. Запоріжжя.

Оскільки позивач не надав суду доказів про закріплення за
ним спірної квартири як службовою, то немає підстав стверджувати про порушення
відповідачами його прав чи інтересів щодо спірної квартири.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову про виселення відповідачів із службової квартири без надання
іншого житлового приміщення.

Керуючись ст..
209, п.2 ч.1 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 309, ст..ст. 313, 316,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

Керуючись
ст.. 209, п.2
ч.1 ст. 307, п.1
ч.1 ст. 309, ст..ст. 313,316,317 ЦІЖ України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2007 року у цій
справі скасувати та ухвалити нове рішення такого змісту.

В задоволенні позовних вимог комунального підприємства «Виробниче
ремонтно-експлуатаціне житлове об'єднання №13» м. Запоріжжя до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - орган опіки та піклування Орджонікідзевської
районної адміністрації м. Запоріжжя, Запорізька міська рада, про виселення з
службової квартири без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців.