Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №
22ц-844/2007р.                                Головуючий
5                                                                                             Яковенко
Доповідач      Клочко В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

05  липня
2007р.  колегія  судової
палати  з  цивільних
справ Апеляційного суду м.  Севастополя
в складі: головуючого  -  Клочка В.П.

суддів      - Володіної Л.В.,  Косенка
A.M. при секретарі -
Баран М. Л.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення місцевого суду Гагарінського району м.  Севастополя від 18 квітня 2007р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні власністю шляхом виселення,  за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання квартири спільною сумісною власністю,
визнання права власності на Ч частку квартири виділ частки в
натурі,  стягнення моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
в жовтні 2006р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення
їх з квартири АДРЕСА_1.

Вимоги
мотивував тим,  що він успадкував після
смерті своєї матері спірну квартиру,  в
яку за час життя матері та за її згодою позивач вселив та прописав ОСОБА_2 з
двома неповнолітніми дітьми. Після розлучення відповідачка з дітьми виселитись
з квартири відмовляється,  що змусило ОСОБА_1 звернутись до
суду за захистом своїх прав.

ОСОБА_2
звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання квартири спільною сумісною власністю,  визнання права власності на Ч частку квартири,  виділ частки в натурі,  стягнення моральної шкоди.

Вимоги
мотивувала тим,  що вселилась в спірну
квартиру в 2003р. у зв'язку з укладенням шлюбу з відповідачем за згодою
зласниці квартири - матері останнього,
до моменту смерті якої вкладала кошти в ремонт квартири,  що,  на
її думку,  є підставою для визнання за
нею права власності на Ч  частину даної
квартири.

Рішенням
суду в первісному позові відмовлено,
зустрічний позов задоволено частково,
ухвалено зобов'язати ОСОБА_1
не чинити перешкоди ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 в користуванні
квартирою АДРЕСА_1. В решті зустрічного позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати через невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та вимогам матеріального права.

Розглянувши
матеріали  справи,   доводи
скарги,   колегія  суддів

2

вважає,  що остання задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення,  суд виходив з того,  що відповідачі на законних підставах
вселилися в спірне житло та проживали в ньому протягом тривалого періоду
часу,  а факт припинення сімейних
відносин з позивачем не є підставою для виселення відповідачів з займаного ними
приміщення.

З такими
висновками погоджується колегія суддів,
оскільки вони зроблені на підставі повного та всебічного розгляду всіх
обставин справи,  з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Згідно
зі  ст.
ст. 9,  156,  157 Житлового Кодексу України,  ніхто не може бути виселений із займаного ним
жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше,  як з підставі і в порядку,  передбаченому законом; припинення сімейних
відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права
користуватись займаним приміщенням.
Виселення може мати місце у випадках,
передбачених  ст. 116 ЖК України.

З
матеріалів справи видно,  що матері
позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_5
на праві власності належала квартира АДРЕСА_1; позивач в 2003р. одружився з
ОСОБА_2,  яку з двома неповнолітніми
дітьми за час життя матері та за її згодою вселив та прописав у спірну квартиру
(а.с. 18); 29 листопада 2005р. шлюб між сторонами було розірвано (а.с.
15),  однак,  відповідачі продовжили проживати в квартирі;
після смерті ОСОБА_5 квартиру за заповітом успадкував позивач.

Суд правильно
оцінив викладене,  а також ті факти,  що:

·     відповідачі
у встановленому законом порядку за згодою власника житла (ОСОБА_5) вселились та
зареєструвались у квартирі;

·     після
набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру були членами його сім'ї;

факт розірвання
шлюбу не позбавив їх права користуватись займаним житлом;

-         не допускали порушень,  передбачених
ст. 116 ЖК України,  що могло

б потягти їх виселення,  з
урахуванням чого ухвалив правильне рішення

про відмову в первісному позові та про часткове задоволення

зустрічного позову щодо недопущення з боку позивача ОСОБА_1

подальших перешкод в користуванні квартирою.

Доводи
скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для зміни чи
скасування судового рішення,  що,  в силу
ст. 308 ЦПК України,  тягне її
відхилення.

Керуючись  ст.  ст.
303-315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення
місцевого суду Гагарінського району м.
Севастополя від 18 квітня 2007р. - залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.