Справа № 2586                                                   Головуючий
44                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
квітня 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного
суду

Дніпропетровської
області в складі:

головуючого                                 Тамакулової
В.О.,

суддів                                             Котушенко
С.П., Лисичної Н.М.

при
секретарі                                 Чергенець
CO.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в М.Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною

скаргою
ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду

Дніпропетровської
області від 9 листопада 2006 року та додаткове рішення того ж суду від 19 січня
2007

року за
позовом ОСОБА_2 доОСОБА_1 (треті особи - виконком

Підгородненської
міської ради та комунальне підприємство Дніпропетровського району «Бюро
технічної

інвентаризації»
про затвердження змін часток у праві спільної власності на домоволодіння та
визнання

права
власності на незавершений будівництвом будинок,-

ВСТАНОВИЛА:

У
вересні 2006 року ОСОБА_2
звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом

(а.с.
19-20) до ОСОБА_1 про затвердження змін часток у праві спільної власності на
домоволодіння та

визнання
права власності на незавершений будівництвом будинок, мотивуючи це тим, що йому
з

позивачкою
належить на праві власності по ½  частині
будинку АДРЕСА_1.

До
вказаного будинку відповідачка зробила прибудову А1-Ж, а ним були самовільно
зведені лазня - Е,

літня
кухня - Ж, вбиральня - 3, вхід до підвалу - І, сараї, колодязь, огорожі та
незавершений

будівництвом
будинок - Д, в якому частка виконаних робіт складає 42%. Зазначені будівлі були
узаконені

рішенням
виконкому Підгородненської міської ради №124 від 21 червня 2006 року.

Посилаючись
на те, що комунальне підприємство Дніпропетровського району «Бюро технічної

інвентаризації»
відмовило йому в реєстрації незавершеного будівництвом будинку, позивач просив

затвердити
зміну часток у праві спільної власності на вказане домоволодіння між ним та
відповідачкою,

визнавши,
що йому належить 19/100 частин домоволодіння, що складається з кімнати 7 площею
11,5

кв.м.,
кухні 6 площею 5,6 кв.м., коридору 5 площею 8,2 кв.м. в прибудові - а, лазні -
Е, літньої кухні - Ж,

вбиральні
- 3, входу до підвалу -1, сараїв - Л
та М, колодязя - К та
огорож - 1, 3, 4, 7, 8, а також визнати

за ним
право власності на незавершений будівництвом будинок - Д зі входом до підвалу.

Рішенням
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 9 листопада
2006

року
позов задоволено, а 19 січня 2007 року судом було ухвалене додаткове рішення
про стягнення

судових
витрат та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційних скаргах відповідачка ставить питання про скасування основного та
додаткового

рішень,
як незаконних, постановлених з порушенням норм матеріального і процесуального
права, та про

повернення
справи на новий розгляд.

Перевіривши
матеріали справи, законність та обґрунтованість основного і додаткового рішень

суду,
колегія суддів вважає апеляційні скарги підлягаючими задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно
до статей 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і

обґрунтованим.

Рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального

законодавства
і всебічно перевіривши обставини справи, на які сторони посилаються як на
підставу своїх

вимог і
заперечень, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що
підлягають

застосуванню
до цих правовідносин. Суд обґрунтовує рішення лише на тих доказах, які були
досліджені в

судовому
засіданні.

Аналіз
тексту рішення суду першої інстанції від 9 листопада 2006 року свідчить про те,
що воно не

відповідає
вимогам вищезазначених норм ЦПК, оскільки в ньому немає відомостей щодо
встановлених

судом
фактів із наведенням доказів, якими вони підтверджуються, не названо норму
матеріального права,

відповідно
до якої вирішено спір.

З матеріалів
справи вбачається, що судовий розгляд справи було проведено поверхово, позивач
по

заявленим
ним вимогам або його представник пояснень в судовому засіданні не давали і
доказів по ним

суд не
досліджував, а пояснення представника відповідача, з урахуванням посвідченої
судом правильності

зауважень
на протокол судового засідання, зводилися до заяви про неможливість розгляду
даної справи

2

без
поданого відповідачкою зустрічного позову та до заперечення проти визнання
права власності на

незавершений
будівництвом будинок.

Розглядаючи
справу, суд не прийняв до уваги те, що причиною звернення позивача до суду була

відмова
комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної
інвентаризації» в

реєстрації
незавершеного будівництвом будинку і не встановив, хто має бути відповідачем по
цим

позовним
вимогам. Суд також не вияснив чи є між сторонами спір щодо затвердження змін
часток у праві

спільної
власності та не перевірив твердження представника відповідачки про можливість
укладення

мирової
угоди.

Розглянувши
справу за відсутності відповідачки, суд не перевірив чи була вручена їй
повістка в

передбаченому
ст.76 та ч.4 ст.74 ЦПК України порядку та не вияснив поважності причин неявки
її до

суду, що
є безумовною підставою для скасування рішення, відповідно до п.З ст.311 ЦПК
України, з

направленням
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалюючи
рішення про визнання за позивачем права власності на незавершений будівництвом

будинок,
суд залишив поза увагою вимоги ч.2 ст.3 1 ЦК
України, яка передбачає, що право власності на

новостворене
нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту
завершення

будівництва.
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до
експлуатації,

право
власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

В зв'язку з
викладеним підлягає скасуванню і додаткове рішення.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 311 п.3, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 9 листопада
2006 року

скасувати,
справу передати на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.