УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

14 червня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

Червинської М.
Є.,  Шевченко В.Ю.,  Біляєвої О.М. ,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в місті Донецьку справу за позовом ОСОБА_1до
Української державної інноваційної компанії,
3-я особа - ОСОБА_2,  - про
стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою Української
державної інноваційної компанії на рішення Шевченківського районного суду
м.  Києва від 24 квітня 2003 року та
ухвалу Апеляційного суду М; Києва від 24 червня 2003 року,

встановила:

У
листопаді 2002 року ОСОБА_1.3вернулася до суду з позовом до відповідача про
поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Свої вимоги обґрунтовувала тим,
що з 01 серпня 2000 року вона працювала на посаді головного спеціаліста
відділу по роботі з кредитами та інвестиціями Київського обласного
регіонального відділення Української державної інноваційної компанії. У вересні
2001 року її було попереджено про ліквідацію відділення та про наступне
звільнення з 05 листопада 2001 року.

02
листопада 2001 року їй було запропоновано працевлаштування на посаді головного
спеціаліста по роботі з кредитами в новостворюваному Київському регіональному
відділенні,  але від даної пропозиції
позивачка відмовилась та була звільнена 05 11.2001 року за п.1  ст. 40 КЗпП України.

Рішенням
Шевченківського районного суду м.  Києва
від 17 вересня 2002 в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду м.  Києва від
22.11.2002 року рішення суду першої інстанції скасовано,  ухвалено нове,  яким задоволені позовні вимоги про поновлення
на роботі. В частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
справу направлено на новий розгляд.

Під час
розгляду справи ОСОБА_1. уточнила позовні вимоги,  просила стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 06 листопада 2001 року

Справа №33ц-1044кс07

Біляєва О.М.

по день ухвалення
рішення апеляційним судом 22.11.2002 року в сумі 7104 гр. 24 коп. та середній
заробіток в сумі 2852 гр. 46 коп.3а час затримки виконання рішення.

Рішенням
Шевченківського районного суду м.  Києва
від 24 квітня 2003 року позов задоволено.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 24 червня
2003 року рішення залишено без змін.

У
касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої інстанції,  посилаючись на неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм процесуального права; неповно з'ясування
обставин справи.

Колегія
суддів вважає,  що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Відсутні
передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
Української державної інноваційної
компанії відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду м.  Києва
від 24 квітня 2003 року та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 24 червня 2003 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та
оскарженню не підлягає.