Справа № 22ц -3799/2007 рік                                Головуючий
першої інстанції Корекян Н.Р.
Категорія: 41                                                            Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„19"
квітня 2007 року                             Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого:
Висоцької B.C. суддів: Осипчук
О.В., Біляєвої О.М. при секретарі: Таранець В.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного підприємства „Рапетфін" про стягнення заборгованості
по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області
від 20 лютого 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з
Приватного підприємства „Рапетфін" на користь позивача заборгованість по
заробітній платі в сумі 77 грн. 57 коп., середній заробіток за час затримки
розрахунку за період з 23 травня 2003 року по 30 серпня 2006 року у розмірі
12428 грн. 64 коп. В задоволені позову в частині стягнення моральної шкоди -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПП „Рапетфін"
подало апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування рішення суду в
частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку
і ухвалення нового рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги апелянт посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи. Судом не прийнято до уваги той факт, що залишок
заборгованості по заробітній платі що в липня 2003 року був перерахований на
депозит підприємства, позивачу двічі направлялися листи з проханням отримати
належну йому суму. Позивачем пропущений трьохмісячний строк звернення до суду з
питанням про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в
матеріалах справи є його клопотання про поновлення цього строку, але судом цей
момент взагалі не оговорений в судовому рішенні.

В апеляційному суді позивач ОСОБА_1 заперечував проти скарги, просив
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд
вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно до ч.І ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції визнано встановленим, що позивач з 25.12.2000 року
по 22.05.2003 року знаходився у трудових відносинах з Приватним підприємством
„Рапетфін". В день звільнення відповідач не провів з позивачем повний
розрахунок. Згідно довідки № 79 від 26.06.2006 року відповідач має перед
позивачем заборгованість по заробітній платі в сумі 1247 грн. 78 коп. Відповідно
до наказу № 16 від 20.07.2006 року із заробітку позивача утримано витрати на
харчування за період з листопада 2001 року по квітень 2003 року в сумі 1197,21
грн. і, відповідно залишок заборгованості по заробітній платі складає 77 грн.
57 коп., оскільки даний наказ ніким не оскаржений. Середньоденний заробіток
позивача розрахований судом у розмірі 30 грн. 24 коп., за період з 23.05.2003
року по 30.08.2006 року кількість робочих днів складає 411 днів, і, виходячи із
розрахунку 30,24 х 411 = 12428 грн. 64 коп., які суд визнав за необхідне
стягнути з відповідача в якості середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

Відмовляючи в задоволені позову в частині стягнення на користь позивача
моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачем пропущений без поважних
причин трьохмісячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Апеляційний суд вважає за можливе погодитися з такими
висновками суду першої інстанції, оскільки вони грунтуються на матеріалах
справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції вірно зроблений висновок про те, що відповідачем
порушені норми статей 115,116 КЗпП України, які регулюють питання стосовно
строків виплати заробітної плати та строків розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Довідка відповідача ( а.с. 2) підтверджує факт наявності заборгованості по
заробітній платі перед позивачем на день його звільнення і до теперішнього часу
відповідачем не прийнято ніяких заходів щодо виплати залишку заборгованості
позивачу. Доводи апеляційної скарги про те, що ще в липні 2003 року належна
позивачу сума заборгованості була перерахована на депозитний рахунок
підприємства достовірно нічим не підтверджена, і цей факт не може свідчити про
те, що відповідач приймав будь - які заходи для своєчасного розрахунку з
позивачем після звільнення. Відповідачем також не надано будь - яких доказів
відсутності вини підприємства по несвоєчасному розрахунку із звільненим
позивачем.

Судом першої інстанції проведені відповідні розрахунки
при визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку,
правильно не прийнято до уваги час

роботи позивача
в інших місцях після звільнення з ПП „Рапетфін", оскільки його заробітна
плата в інших місцях роботи була більшою ніж на підприємстві - відповідачу, що
позивач також підтвердив і в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд без наявності довідки
відповідача визначився з середньоденним заробітком позивача, також не
приймаються до уваги, оскільки суму заробітної плати позивача за березень та
квітень 2003 року повідомила в судовому засіданні представник відповідача
Гарбузова Н.А., яка займає посаду головного бухгалтера ПП „Рапетфін".

Судом першої інстанції вірно зроблено висновок про
відмову в задоволені позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки на ці
правовідносини розповсюджується трьохмісячний строк звернення до суду,
передбачений ст. 233 КЗпП України, а позивачем не надано доказів пропуску
строку з поважних причин.

Доводи апелянта про те, що вказаний в статті 233 КЗпП України строк повинен
застосовуватися і до позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, не заслуговують на увагу, оскільки при вказаних
взаємовідносинах трьохмісячний строк починає відраховуватися після фактичного
розрахунку, що не відбулося до теперішнього часу.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, дав їм
належну правову оцінку, і ухвалив обґрунтоване рішення з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права, в якому повно відобразив обставини, що
мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини та правові
наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому підстав для його скасування
немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом обставин
справи і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до
помилкового судового рішення.

Керуючись ст.ст.
307,308,313,315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу
приватного підприємства „Рапетфін" відхилити.

Рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 20 лютого 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців
з часу набрання законної сили.