АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22-1417/07                               Головуючий
у 1-й інстанції: Курбатова
О.М. Суддя-доповідач: Давискиба Н.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«07»
травня 2007 р.                                                                м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                          Спас О.В.

Суддів:                                     Давискиби
Н.Ф. Глазкової О.Г.

При
секретарі:                         Вертелецькій
І.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Хортицького районного суду М.Запоріжжя від "19" лютого
2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ЖБК
"Автомобіліст-8", ОП ЗМБТІ, про визнання права власності, про
встановлення порядку користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА :

У
листопаді 2006 р. ОСОБА_2. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1., треті особи:
ОСОБА_3., ЖБК "Автомобіліст-8", ОП ЗМБТІ, про визнання права
власності та встановлення порядку користування жилим приміщенням.

В позові
зазначав, що у період шлюбу з відповідачкою з 1972 по 29.05.1997р.їм була
надана трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 у ЖБК «Автомобіліст-8 », членом якого є
ОСОБА_1Повністю пайовий внесок за квартиру сплачено у 1993 р.

Посилаючись
на ці обставини, просив суд визнати причину пропуску строку позовної давності
поважною та поновити процесуальний строк на розділ майна подружжя, розділити
майно, що є спільною сумісною власністю подружжя шляхом визнання за ним права
власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; встановити порядок користування
зазначеним жилим приміщенням, виділивши йому кімнату площею 16 кв.м.;
витребувати у відповідачки ордер на вказану квартиру; витребувати в ЗМБТІ
довідку про залишкову балансову вартість вказаної квартири та відсрочити сплату
держмита.

Рішенням
Хортицького районного суду М.Запоріжжя від "19" лютого 2007 року
позов ОСОБА_2  задоволено частково.

Визнано
за ОСОБА_2. право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Виділено
ОСОБА_2. у користування кімнату жилою площею 16 кв.м. у квартрі АДРЕСА_1. В
іншій частині позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення скасувати, як таке, що прийняте з
порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_2. у задоволені позову.

Заслухавши
суддю доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно
до ст.. 308 „ПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом
встановлено, що ОСОБА_2. і ОСОБА_1перебували в зареєстрованому шлюбі з 1972 p., який розірвали
29 травня 1997 р.

В період
шлюбу, у 1978 р. сторонам була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 у ЖБК
,Автомобіліст-8", членом ЖБК є ОСОБА_1Квартира складається з трьох
ізольованих кімнат площею 16 кв.м., 9 кв.м. і 12 кв.м., загальною площею -
64,71 кв.м. В квартирі зареєстрована і проживає дочка сторін -ОСОБА_3.

Пайовий внесок
за квартиру був виплачений у 1993 році.

Рішенням
Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 1992 року шлюб
між ОСОБА_2. і ОСОБА_1був розірваний; реєстрація розірвання шлюбу в органах
РАГСу відбулася 29 травня 1997 року.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2. суд першої інстанції правомірно виходив із того, що
оскільки пай за спірну квартиру був виплачений сторонами у період шлюбу, то
відповідно до ст.ст. 22, 28 КпШС України трикімнатна квартира є спільною
сумісною власністю ОСОБА_2. і ОСОБА_1., долі їх є рівними, тому кожній із
сторін належить на праві власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1

Визначаючи
порядок користування спірною квартирою, суд першої інстанції обґрунтовано
врахував те, що між сторонами склався певний порядок користування квартирою,
згідно до якого ОСОБА_2. проживав у кімнаті жилою площею 16 кв.м. і суд, без
поділу квартири, виділив у користування позивачу зазначену кімнату. У
користуванні відповідачки, разом з дочкою ОСОБА_3. залишились кімнати площею 12
кв.м. і 9 кв.м., окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, санвузли тощо) суд
залишив в спільному користуванні учасників спільної сумісної власності. При
цьому право власності ОСОБА_1. на користування квартирою не порушено.

Твердження
ОСОБА_1. про те, що вона з 1989 р. пайові внески за квартиру сплачувала сама,
оскільки шлюбні відносини з відповідачем припинили з 1989 р., про що зазначено у
рішенні суду від 22.09.1992 р.,
суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги і правомірно зазначивши,
що вказівка строку припинення шлюбних відносин у рішенні суду про розірвання
шлюбу не є безумовною та беззаперечною, оскільки ОСОБА_1майже п'ять років не
реєструвала розірвання шлюбу в органах РАГСу, мала намір зберегти сім"ю.

Суд
першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2. не пропустив
строк позовної давності для звернення до суду із позовом, оскільки ОСОБА_1

Т.Ю. право власності на спірну квартиру
не оформила до теперішнього часу, ОСОБА_2. набув право власності на 1/2
частину квартири, виплативши разом з позивачкою пайовий внесок.

Суд
достатньо повно з"ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін, дав належну оцінку доказам і постановив законне та
обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність
висновку суду, оскільки не підтверджуються встановленими по справі обставинами
Тому колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, а
рішення суду першої інстанції залишення без змін.

Керуючись п.1
ч.1 ст. 307, ст.ст. 308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА  :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Хортицького районного суду м. Запоріжжя від "19" лютого 2007 року у
цій справі - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сила з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення ухвали.