Справа № 22-6236/ 07                                  Головуючий в 1
інстанці : Сітайло Л.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

11  вересня 2007 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого
Желепи О.В.

Суддів Столбун
В.І.,  Олійник А.С.

при секретарі
Голуб К.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського
районного суду м.  Києва від 21 березня
2005 р. в справі
за позовом Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу „Темп-2" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши
доповідь судді Желепи О.В.,  пояснення
осіб, що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,  -

Встановила:

29.12.2004
р. позивач звернувся до суду до відповідачки з вищезазначеним позовом та з
урахуванням уточнених позовних вимог в судовому засіданні просив стягнути з
відповідачки заборгованість за експлуатаційні витрати та опалення 5489, 26
грн.,  витрати ЖБК 170, 76 грн.,  юридичні витрати 650 грн. та судові витрати
63, 10 грн.

Рішенням
Солом'янського районного суду м.  Києва
від 21 березня 2005 р. позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1
заборгованість по оплаті комунальних послуг /опалення/ та квартирній платі
станом на 01.12.2004 р. 2798, 47 грн.,
державне мито 63, 90 грн.,
витрати по юридичному обслуговуванню 650 грн.

В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідачка просила рішення суду скасувати та ухвалити нове
про відмову в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те,  що вона в
квартирі не проживає,  про що ставила до
відома позивача та має тяжкий матеріальний стан.

В
судовому засіданні відповідач та її представник доводи скарги підтримали.
Вказували також на те,  що позивач не
обґрунтував свої розрахунки,  а тому сума
заборгованості,  що нарахована до оплати
є сумнівною,  Також відповідач
пояснювала,  що ліфт в будинку не
працював,  а тому вона не зобов'язана
платити за послуги,  які не надавались.

Представник
позивача в судовому засіданні просив скаргу відхилити,  рішення залишити без змін.

Апеляційна
скарга підлягає частково задоволенню з наступних підстав.

Як   вбачається
з   матеріалів   справи
і   це   було
встановлено   судом

2

Відповідачка є власником АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі - продажу від 06.02.1997р. (а. с 35). В період з 01.01.1999р. по 0Г.12.'2004р. за винятком
серпня,  вересня 2004р. позивачка не
сплачувала вартість житлово - комунальних послуг.

У
відповідності з  ст. 162 ЖК України та
ч.3 п.5  ст. 20 Закону України „Про
житлово - комунальні послуги" споживач зобов'язаний своєчасно сплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно
до  ст. 179 ЖК України користування
квартирами фонду житлово-будівельних кооперативів,  а також приватного житлового фонду та їх
утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування
приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями,  які затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно
із п. 35 вищезгаданих Правил власники,
наймачі та орендарі жилих приміщень зобов'язані своєчасно вносити плату
за обслуговування і ремонт будинку,
плату за найом чи оренду квартири,
комунальні та інші послуги.

У
відповідності з п. 6 ч. 1  ст. 20 Закону
України „Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на несплату
вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача
та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформлені,  а також за період фактичної відсутності
житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку,  встановленому Кабінету Міністрів України.

Згідно
з  ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами,  які беруть
участь у справі. У випадках,  коли щодо
витребування доказів для сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі,  є
труднощі,  суд за їх клопотаннями сприяє
у витребуванні таких доказів.

Оскільки
відповідачкою не було відповідно до чинного законодавства документально
оформлене право на несплату вартості житлово - комунальних послуг за період її
тимчасової відсутності у АДРЕСА_1 за період до 23 квітня 2003 року,  суд першої інстанції вірно частково
задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідачки на користь позивача
заборгованість по оплаті квартирної плати та інших комунальних платежів в сумі
2798, 47 грн. та державного мита 63, 9 грн.

При
цьому судом правильно,  було
враховано,  що позивач пропустив
трьохрічний строк для звернення до суду за захистом своїх прав за період
виникнення заборгованості з 1999 року до кінця грудня 2001 року.

Доводи
апеляційної скарги відповідачки,  щодо
відсутності в неї обов'язку по оплаті квартирної плати за період її відсутності
до уваги не приймаються, оскільки власник квартири,  відповідно до чинного законодавства,  може бути звільнений лише від оплати послуг,
які він не отримує за час своєї відсутності, але від квартирної плати та плати
за опалення,  власники квартири не
звільняються.

3

Як
вбачається з розрахунку заборгованості,
який був наданий позивачем,  з
березня 2003 року відповідачці нараховувалась лише квартирна плата,  витрати кооперативу та опалення її власної
квартири,  які власник житла зобов'язана
вносити,  незалежно від користування
своєю власністю.

Доводи
апеляційної скарги,  щодо
необґрунтованості розрахунку та сумнівних тарифів не можуть бути прийняті до
уваги, так як відповідачка та її представник свого розрахунку, який би
спростовував розрахунок позивача суду не надали,  та не надали суду належних та допустимих
доказів з приводу того,  що послуги
відповідачці не надавались або надавались неякісно.

Таким
чином,  рішення суду першої інстанції в
частині стягнення заборгованості та державного мита,  ухвалене з дотриманням норм матеріального та
процесуального права,  а тому підстав для
його скасування та задоволення скарги ОСОБА_1 в повному обсязі не має.

Разом з
тим,  з висновками суду про задоволення
вимог позивачів у частині стягнення витрат на юридичну допомогу у розмірі 650,
00 грн.,  суд апеляційної інстанції
погодитись не може,  оскільки вони
суперечать вимогам  ст. 76 ЦПК України,  який діяв на час ухвалення рішення районним
судом,  відповідно до якої
встановлено,  що стороні,  на користь якої постановлено рішення,  суд присуджує з другої сторони витрати,  пов'язані з оплатою допомоги адвоката,  який брав участь у справі,  в розмірі до п'яти відсотків від задоволеної
частини позовних вимог,  але не більше
встановленої таксою суми. 4 Оскільки в матеріалах справи відсутня
квитанція,  яка б підтверджувала,  що позивач поніс будь-які витрати на надання
адвокатської допомоги,  у суду першої
інстанції були відсутні підстави для стягнення таких витрат. Так як,  в цій частині,  районним судом були порушено вимоги
процесуального закону,  судове рішення
підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні вимог про
стягнення витрат на юридичну допомогу.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307,  308,
309,  314,  316,
317,  319 ЦПК України,  колегія суддів,

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Солом'янського районного суду м.  Києва
від 21 березня 2005р. в частині стягнення витрат на юридичну допомогу у розмірі
650 грн. скасувати   та  ухвалити
в   цій   частині
нове  рішення   наступного
змісту:

В
задоволенні позовних вимог Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу
„Темп-2" до ОСОБА_1 про стягнення витрат на юридичну допомогу у розмірі
650 грн. - відмовити. В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржено до Верховного Суду
України протягом двох місяців.