№2-324/2007p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2007року
Балаклійський районний суд Харківської області в складі головуючого - судді
НОСОВА Г.С, при секретарі - Пархоменко
С.С., представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ВАТ "Лисичанське
автотранспортне підприємство" № 10919, третя особа - відділення виконавчої
дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Балаклійському районі Харківської області про
стягнення шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданої джерелом підвищеної
безпеки, -

ВСТАНОВИВ:

22.01.2007
року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказуючи на те, що
працюючи в Спеціальному РБУ тресту "Укррембудматеріали"
слюсарем-сантехником 5 розряду, знаходячись 27.05.1973 року у відрядженні в
м.Лисичанськ Луганської області, був травмований з вини ВАТ
"АТП-10919". Внаслідок травми, згідно висновку МСЕК (ВТЕК), його було
визнано інвалідом 2 групи, висновком СМЕ № 877 від 10.09.76р. встановлена
втрата професійної працездатності - 100% безстроково.

Рішенням
Ленінського районного суду м.Харкова від 27.04.2000р. відповідача, як власника
джерела підвищеної безпеки, було визнано винним в ушкодженні здоров'я позивача,
та стягнуто відшкодування шкоди щомісячно, з січня 2000р., у розмірі 82,12
грн., якій встановлено судом виходячи з величини тарифної ставки
слюсаря-сантехника 5 розряду - 156,12 грн. з відрахуванням розміру пенсії по
інвалідності - 74,0грн., з подальшим корегуванням згідно п.28 Правил стягнення
шкоди, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 472 від
23.06.1993р. Просить стягнути з відповідача недоплачену суму відшкодування
шкоди за період з 01.01.2001р. по 01.12.2006р. одноразово суму 12372,53грн., та
починаючи з 01.12.2006р. по 637,02грн. з подальшим перерахунком згідно діючого
законодавства.

Представник
позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідач відшкодовує позивачу шкоду
на підставі ст.ст.450,457 ЦК
України в ред. 1963р.
Він також вважає, що відповідач помилково обчислює розмір заробітної плати з
урахуванням коефіцієнтів перерахунку, де за початок розрахунку прийнята тарифна
ставка, встановлена вищевказаним рішенням суду від 21.04.2000р. - 156,12грн.,
тобто порушено його право на перерахунок втраченого заробітку за період
2000-2001рр. В подальшому відповідач застосовує неіснуючі коефіцієнти. Проте
вирахування відшкодування шкоди повинно проводитися по аналогії з Правилами
відшкодування шкоди, затвердженими постановою Кабінету Міністрів № 472 від
23.06.93р., п.28 даних "Правил" встановлює, сума відшкодування шкоди
(утраченого заробітку) підлягає перерахунку у разі підвищення тарифних ставок
на підприємстві, тобто розмір заробітку позивача повинен перераховуватися у відповідності
з підвищенням тарифних ставок в Спеціальному РБУ
"Укррембудматеріали", де він працював до каліцтва. Однак рішенням
Харківського арбітражного суду від 08.11.2001р. вказане підприємство визнано
банкрутом та ліквідовано. За таких умов повинні додержуватися вимоги ст.97 КЗпП
України, тобто розрахунок втраченого заробітку повинен проводитися згідно
тарифної ставки по галузі. Також позивач, виходячи з положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійних захворювань, які спричинили стійку втрату
працездатності» № 1105-ХГУ від 23.09.1999р. здійснив перерахунок утраченого
заробітку на величину коефіцієнтів підвищення середньої заробітної плати в
галузях національної економіки за відрахуванням пенсії по інвалідності.
Стверджує, що відповідач повинен був сплатити позивачу за період з 01.01.2001р.
по 01.12.2006р. - 24409,92 грн., але фактично сплатив за вказаний період -
12037,39грн., та повинен доплатити 12372,53грн.

Представники
відповідача в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що відповідач
щомісячно відшкодовує позивачу шкоду завдану джерелом підвищеної безпеки у
розмірі 82,12грн., визначеному рішенням Ленінського районного суду м.Харкова
від 27.04.2000р. з подальшим корегуванням згідно діючого законодавства. За
період з 01.01.2000р. по 01.01.2007р. позивачу було сплачено 13311,43грн.
Пояснили, що правильність розрахунку сум відшкодування шкоди відповідачем
підтверджується законодавчими актами, а саме: ст.29,34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили стійку втрату
працездатності", Порядком призначення та здійснення страхових виплат
застрахованим особам (членам їх сімей), затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань на Україні від 22.12.2005р. № 83.

Представник
третьої особи позов не визнав, пояснив, що згідно ст.2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили стійку втрату
працездатності" дія цього закону поширюється на осіб, які працюють на
умовах трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях,
незалежно від форми власності та господарювання у фізичних осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно та громадян ~ суб'єктів підприємницької
діяльності. Особи, права яких на отримання відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із діючим законодавством СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного
випадку відповідно до цього Закону. Ст.30 Закону наголошує, що ступінь втрати
працездатності потерпілому встановлює МСЕК за участі Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань визначається
у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження
здоров'я, також МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого,
визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я та групу інвалідності у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, визначаючи при цьому необхідні види медичної та
соціальної допомоги. Огляд потерпілого проводиться за умови надання акту про
нещасний випадок на виробництві та професійного захворювання за встановленими
формами. Проте, позивач не має вищезазначених документів, є інвалідом II групи
загального захворювання. Вважає, що цей випадок не страховий і тому позивач не
має права застосовувати розрахунки щомісячної страхової виплати по методиці
нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом.

Суд,
заслухавши показання сторін, перевіривши матеріали справи, вважає що позов не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Матеріалами
справи встановлено, що Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від
27.04.2000р. відповідача, як власника джерела підвищеної безпеки, було визнано
винним в ушкодженні здоров'я позивача, та стягнуто щомісячно, з січня 2000р.,
відшкодування шкоди в розмірі 82,12 грн., якій встановлено судом виходячи з
величини тарифної ставки слюсаря-сантехника 5 розряду - 156,12 грн. з
відрахуванням розміру пенсії по інвалідності - 74,0грн., з подальшим корегуванням
згідно п.28 Правил відшкодування шкоди, затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України № 472 від 23.06.1993р.(а.с.8,9). Відповідач на підставі
зазначеного рішення суду щомісячно відшкодовує позивачу шкоду, завдану джерелом
підвищеної безпеки з урахуванням коригування згідно діючого законодавства
(а.с.31-80). Також відповідачем, у зв'язку зі збільшенням розміру прожиткового
мінімуму, згідно ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили стійку втрату працездатності» № 1105-ХІУ від
23.09.1999р. із змінами та доповненнями - перерахування сум щомісячних
страхових виплат проводиться також у разі зростання у попередньому календарному
році

середньої заробітної
плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої
влади з питань статистики, починаючи з 01.03.2007р. буде проводитися
нарахування суми відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю в наслідок каліцтва,
з урахуванням коефіцієнта 1,183 (а.с.108). Тобто, між позивачем та відповідачем
існують цивільно-правові відносини. Відповідальність відповідача визначена
ст.1187 ЦК України -шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності,
тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з
довідкою МСЕК від 14.02.1990р., позивача визнано інвалідом II групи
загального захворювання безстроково (а.с.101).

Разом з
тим, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення шкоди у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, завданої джерелом підвищеної безпеки являються
необгрунтованими, так як він здійснює розрахунки щомісячного відшкодування в
його випадку по методиці нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом,
виходячи з положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань,
які спричинили стійку втрату працездатності» № 1105-ХІУ від 23.09.1999р. Проте,
суд, постановляючи рішення по справі, базується на рішенні Ленінського
районного суду м.Харкова від 27.04.2000р., яке має преюдеційне значення.

Згідно з
ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати
потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення
професійної  або  загальної працездатності, а також
відшкодувати додаткові витрати.

Згідно
ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», позивача звільнено
від сплати судового збору.

Відповідно
до ч.3 ст.81 ЦПК України, суд, покладає на позивача витрати з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в суді.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 81,209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,
ст.ст. 1187, 1195 ЦК України,
суд -

ВИРІШИВ :

У
задоволенні позову ОСОБА_1
до ВАТ "Лисичанське автотранспортне підприємство" № 10919, про
стягнення шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданої джерелом підвищеної
безпеки відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь
держави 1,50грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи
в суді.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Балаклійський
районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.