Справа № 22-3554                                             Головуючий
2007 р.                                                            Юно Л.М.
Суддя-доповідач: Бондар В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 року                                                                         м.Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:   Бондара В.О.

Суддів :               Прокопенка
О.Л.

Маловічко
С.В. При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам'янсько-Дніпровського
районного суду Запорізької області від 13 серпня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у
справах дітей Кам'янсько-Дніпровської райдержадміністрації Запорізької області
про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

02 липня 2007
року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог -
служба у справах дітей Кам'янсько-Дніпровської райдержадміністрації про
визначення проживання малолітніх дітей.

В позові
зазначав, що з 1992 року він став проживати з ОСОБА_2 у цивільному
шлюбі. Від зазначеного шлюбу 10 липня 1993 року народилась дитина, а саме син -
ОСОБА_4 У 1995
році придбали житло за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась друга
дитина - ОСОБА_3

Починаючи з
початку 2004 року між сторонами почалися, постійні сварки, після чого ОСОБА_2 у
квітні 2004 року разом з дітьми переїхала жити в будинок своєї матері, який
розташований за адресою: АДРЕСА_2.    За   рішенням
Кам'янсько-

2

Дніпровського районного суду
Запорізької області його зобов'язано сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частини
усіх видів заробітку на користь ОСОБА_2 на утримання дітей.

Позивач
своєчасно сплачує аліменти, крім того постійно спілкується з дітьми. Також він
постійно спілкується з вчителями, які вчать їх дітей. За останні три роки син
ОСОБА_5 змінив три різні школи, у зв'язку з поганим навчанням та поведінкою.
Молодший син ОСОБА_6 хворіє мікозной себореєю, яка виникає від поганого
харчування та антисанітарних умов проживання.

Після його
звернення до органу опіки та піклування при Кам'янко-Дніпровській районній
адміністрації з метою визнання місця проживання їхніх дітей, розпорядженням
голови Кам'янсько-Дніпровської райдержадміністрації від 05 червня 2007 року
визначено місце проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1, проте відповідачка
зазначене розпорядження не виконує.

У зв'язку з
вищенаведеним, просив суд визнати місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дім
АДРЕСА_1.

Рішенням
Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2007
року позовні вимоги задоволено частково.

, Визначено
місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження будинок АДРЕСА_1.за місцем проживання батька ОСОБА_7

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила рішення суду
скасувати та постановити нове рішення, яким визнати рішення протиправним, що
порушує інтереси дітей та ухвалити нове рішення -залишити сина ОСОБА_6 на
виховання з матір'ю.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому
засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Задовольняючи
позов частково, районний суд виходив з того, що відповідно до вимог ч. 2 ст.
161 СК України суд не може передати дитини для проживання з тим із батьків, хто
не має самостійного доходу. Розпорядженням голови Кам'янсько-Дніпровської
райдержадміністрації від 05 червня 2007 року за поданням органу опіки та
піклування визначено місця проживання дітей за місцем мешкання батька. Крім
того, відповідачка не має регулярного доходу та постійного місця роботи, документів підтверджуючих наявність доходу до
суду не надала.

Проте повністю з
такими висновками районного суду погодитися не можливо, оскільки вони не
відповідають обставинам справи, суд не правильно застосував норми матеріального
права.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення
справи, тому на підставі п.п. 3 і 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Розглядаючи спір
місцевий суд дійшов помилкового висновку, що відповідачка недбало відноситься
до виконання своїх батьківських зобов'язань, отже місце проживання з нею
суперечить інтересам дитини - сина ОСОБА_6, 2000 року народження.

3

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/2 частина
жилого будинку АДРЕСА_2 (а. с. 23), вона добре характеризується за місцем
проживанням та попередньої роботи (а. с. 26, 27), має належні житлово-побутові
умови (а. с. 38), 01 червня 2007 року зареєстрована, як фізична
особа-підприємець (а. с. 24), на протязі 2007 учбового року здала в фонд класу
гроші в сумі 200 грн.

З пояснень
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11(а. с. 53-54) видно, що ОСОБА_2 має
постійне місце проживання, не веде аморального способу життя, не зловживає
спиртними напоями, проте змушена багато працювати на тимчасових роботах.

При цьому слід
взяти до уваги, що аліменти які сплачує позивач на утримання двох дітей
складають в середньому 108 грн. на місяць
(а. с. 8).

Як пояснив ОСОБА_4, 1993 року
народження, якому після винесення розпорядження райдержадміністрацією щодо
місця проживання дітей, вже під час розгляду справи виповнилось 14 років, йому
добре жити і з батьком і з матір'ю, але він хоче з матір'ю (а. с. 31).

Заслуханий в
судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4
знов підтвердив своє бажання проживати з матір'ю та меншим братом
ОСОБА_6ом.

З огляду на
зазначене, колегія суддів вважає за необхідне взяти до уваги взаємну
прихильність дітей і не розлучати їх.

Крім того,
Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким
дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага
надається матері.

Конвенція про
права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9
проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч
їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих
інтересах дитини.

З урахуванням
зазначеного, колегія судців вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13, серпня 2007
року по цій справі скасувати та постановити нове наступного змісту:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_1.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців.