УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року червня місяця 18 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді   Куриленка О.С

суддів:   Синельщікової О. В. Сокола B.C. при
секретарі   Петренко Т.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном і за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бахчисарайського районного суду
Автономної Республіки Крим від 16 березня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною
ухвалою Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 16
березня 2007 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку
АДРЕСА_1. Заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на змінення, поліпшення
або погіршення майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи
по суті. Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні майном і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння зупинено до
розгляду іншої справи, яка розглядається в порядку кримінального судочинства.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду,
посилаючись на те, що ухвала суду незаконна і необгрунтована, постановлена з
порушенням норм процесуального права. Вважає, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для справи, і висновки суду не відповідають
обставинам справи. Вказує, що судом не було взято до уваги, що спірна земельна
ділянка належить їй на праві власності, отже, наклавши заборону на вчинення
будь-яких дій відносно майна, яке знаходиться на її земельній ділянці, суд
необгрунтовано обмежив її право розпоряджатися своїм майном. Також, посилається
на те, що суд не перевірив достовірність викладених заявником даних, не вимагав
від заявника надання доказів доцільності вжиття заходів забезпечення позову. Крім
того, вказує, що суд

Справа
№22-ц-3408/2007 р.        Головуючий в
першій інстанції Атаманюк Г.С.

Доповідач          Синельщікова О.В.

задовольняючи
необгрунтовану заяву ОСОБА_2, не прийняв мір, передбачених частиною 4 статті
153 Цивільного процесуального кодексу України, для запобігання зловживанню
забезпеченням позову, що позбавляє її можливості вимагати відшкодування
збитків, які причинені таким забезпеченням.

Заслухавши
суддю-доповідача, позивачку, її представника, відповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою і
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Забезпечивши
позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку АДРЕСА_1 та заборони вчиняти
будь-які дії, спрямовані на змінення, поліпшення або погіршення майна, яке
знаходиться за вказаною адресою, суд першої інстанції виходив з того, що
невжиття зазначених заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання
рішення суду у випадку задоволення позову ОСОБА_2 про витребування майна із
чужого незаконного володіння.

Колегія
суддів апеляційного суду не може погодитися з таким вирішенням питання в
частині щодо заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на змінення, поліпшення
або погіршення спірного майна.

Із
матеріалів справи (а.с.15-17) вбачається, щоОСОБА_2 08 червня 2006
року звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 Позивач за зустрічним позовом
просив зобов'язати ОСОБА_1 передати йому збудований ним будинок за адресою:
АДРЕСА_1; скасувати рішення Бахчисарайської міської ради № 349 від 30 вересня
2002 року і рішення Бахчисарайської міської ради № 173-н від 22 жовтня 2003
року, на підставі якого ОСОБА_1 виданий державний акт серія KM
№ 140448 від 13 травня 2004 року на право власності на спірну земельну
ділянку; визнати дійсним рішення Бахчисарайської районної ради № 150 від 05
квітня 2001 року про виділення йому зазначеної земельної ділянки.

Згідно
частини 3 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення
позову допускається на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно
до частини 3 статті 152 види забезпечення позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

При
апеляційному перегляді питання встановлено, що предметом позову є права на
будинок за адресою: АДРЕСА_1 та на вказану земельну ділянку.

Колегія
суддів апеляційного суду вважає, що вжиття судом заходів забезпечення позову у
вигляді заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на змінення, поліпшення або погіршення
майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не відповідає вимогам
процесуального закону про підстави та види забезпечення, встановлені статтями
151, 152 Цивільного процесуального кодексу України, та не є співмірним і з
заявленими позивачем вимогами, не забезпечує можливість виконання рішення про
визнання права на спірне майно. В ухвалі суду відсутні мотиви застосування
такого забезпечення.

Із
забезпеченням зустрічного позову шляхом накладення арешту на відсуджуване
ОСОБА_2майно, яке знаходиться у ОСОБА_1, апеляційний суд погоджується, вважає
такий засіб забезпечення необхідним.

Звертаючись
з заявою про забезпечення позову у зазначений спосіб,ОСОБА_2 вказував про
передачу ОСОБА_1 будинку третім особам, інші обставини, які можуть в подальшому
перешкоджати виконанню судового рішення, а тому його заяву в цій частині слід
вважати відповідною вимогам частини 2 статті 151 Цивільного процесуального
кодексу України.

Колегія
суддів апеляційного суду вважає, що у частині забезпечення позову шляхом
накладення арешту підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Відповідно
до частини 3 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

При
апеляційному перегляді справи встановлено, що оскаржуваною ухвалою від 16
березня 2007 року суд зупинив провадження по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном і за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного
володіння на підставі п. 4 частини 1 статті 201 Цивільного процесуального
кодексу України.

Апеляційна
скарга не містить посилань на неправильність ухвали в цій частині, але колегія
суддів апеляційного суду не може погодитися з ухвалою суду про зупинення
провадження у справі, як постановленою з порушенням норм процесуального права.

Згідно з
п.4 частини 1 статті 201 Цивільного процесуального кодексу України суд
зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї
справи до вирішення іншої справи в порядку кримінального судочинства.

Із
матеріалів справи вбачається, що у провадженні Київського районного суду міста
Сімферополя знаходилася кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_3 та інших за
частинами 1, 2 статті 364, ч. 1, 2 статті 365 Кримінального кодексу, яка була
направлена до прокуратури Автономної Республіки Крим для додаткового
розслідування.

Таким
чином, кримінальна справа не знаходиться у провадженні суду і строк закінчення
її розгляду не визначений.

Колегія
суддів апеляційного суду вважає висновок суду про неможливість розгляду
цивільної справи до вирішення зазначеної кримінальної справи помилковим.

Із
матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом про
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування
реєстрації відповідача за зазначеною адресою. Позивач за зустрічним
позовомОСОБА_2 оспорює у суді право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку,
законність рішення Бахчисарайської міської ради, а також відсуджує свої права
відносно будинку, який розташований на зазначеній земельній ділянці.

Судом
першої інстанції не встановлено і в ухвалі не наведено мотивів, за яких
заявлені позовні вимоги - первісні та зустрічні не можуть бути вирішені до
розгляду кримінальної справи.

Відповідно
до статті 312 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши скаргу на
ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно

було вирішено
судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Отже,
враховуючи вищенаведене, ухвалу суду першої інстанції слід змінити.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303, 307, 312, 314, 315 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу
Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 16 березня 2007
року змінити.

В
частині забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на
змінення, поліпшення або погіршення майна, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, до вирішення справи по суті та в частині зупинення провадження по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні майном і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування
майна із чужого незаконного володіння до розгляду іншої справи, яка
розглядається в порядку кримінального судочинства скасувати.

В цій
частині у задоволенні заяв ОСОБА_2 відмовити.

В іншій
частині ухвалу Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від
16 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
оскарженню в касаційному порядку не підлягає.