Справа № 22ц-2587/2007
рік                          Головуючий
першої інстанції Безрученко Ю.О.
Категорія: 20                                                     Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„19"
квітня 2007 року                         Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого:
Висоцької B.C. суддів: Біляєвої
О.М., Осипчук О.В. при секретарі: Таранець В.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала,
що з 10 січня 2005 року вона проходила курс лікувально - профілактичних заходів
в санаторії „Поділля" в м. Хмільник Вінницької області. 20 січня 2005 року
біля 21 години під час руху по узбіччю дороги біля санаторію „Поділля" на неї
був здійснений наїзд автомобілем, яким керував відповідач. Внаслідок винних дій
відповідача, відносно якого було порушено кримінальну справу, вона отримала
перелом правої ноги, черепно -мозкову травму, проходила курс лікування в
Хмільницькій центральній районній лікарні з 20 січня по 3 лютого 2005 року, їй
була зроблена операція і поставлена металоконструкція, яку необхідно було зняти
при повторній операції в лютому 2006 року. Під час ДТП був пошкоджений її одяг
- джинси вартістю 270 грн., та норкова шуба, пошкодження якої ( розрив та
забруднення) вона усунула в ательє у м. Донецьку, заплативши 190 грн. В січні
2006 року вона пройшла курс реабілітаційного лікування в ДП „Клінічний
санаторій" „Хмільник", вартість путівки 3631,70 грн. На проїзд
залізничним транспортом нею було потрачено 92 грн. За весь час лікування вона
купували ліки на загальну суму 2160,50 грн., але документальних підтверджень
цією суми у неї немає. Крім того, в зв'язку з ушкодженням здоров"я вона
вимушена була звільнитися зі свого місця роботи за власним бажанням і знову
почала працювати тільки з січня 2006 року, тому за 10 місяців її
непрацездатності вона не отримала заробіток у сумі 4136 грн. Просила всі ці
суми стягнути з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди за відрахуванням
4040 грн., які відповідач сплатив їй в добровільному порядку. Також просила
стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

Рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької
області від 7 листопада 2006 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної і моральної шкоди задоволено в повному обсязі. Стягнуто з
відповідача на користь позивачки у відшкодування матеріальної шкоди 6440 грн.
20 коп., у відшкодування моральної шкоди - 20000 грн. Стягнуто з відповідача на
користь

держави  судовий
збір у розмірі  51   грн.
та витрати з  інформаційно -
технічного забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
порушує питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про
відмову в задоволені позову.

В обґрунтування доводів скарги посилається на порушення судом норм
матеріального права, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, а не на
достовірних доказах і не відповідають фактичним обставина справи.

В апеляційному суді позивачка ОСОБА_1 заперечувала проти скарги, просила
рішення суду залишити без змін. Від відповідача надійшла телеграма з проханням
розглядати справу у його відсутність, доводи скарги підтримує.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивачки,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи,
апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення
суду - частковому скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції визнано встановленим, що 20 січня 2005 року близько
21 години в м. Хмільнику на вул. Курортна відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ
-2106 державний номер НОМЕР_1, порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого
скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка отримала тілесні ушкодження середнього
ступеню важкості. Згідно медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1, остання
була госпіталізована в травматологічне відділення районної лікарні м. Хмільник
Вінницької області 20 січня 2005 року о 21 годині 20 хвилин з діагнозом:
перелом кісток правої гомілки, було призначено лікування. Виписана позивачка з
лікарні 3 лютого 2005 року. Згідно розписки від 5.02.2005 року ОСОБА_2
зобов'язався в строк до 5.02.2006 року виплатити ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі
еквіваленту 700 доларів США, що є відшкодуванням заподіяних ним збитків ОСОБА_1
внаслідок скоєної ним дорожньо -транспортної пригоди. Згідно медичної картки №
5965 ОСОБА_1 повторно проходила курс стаціонарного лікування в рай лікарні м.
Хмільник з 30 березня 2006 року по 20 квітня 2006 року. Відповідно до копії
довідки від 5 травня 2006 року позивачка проходила курс реабілітаційного
лікування в санаторії ДП „Клінічний санаторій" м. Хмільник з 11 квітня
2006 року по 02 травня 2006 року з діагнозом: постравматологічна
дисциркуляторна енцефалопатія 2 стадії. Згідно до посвідчення позивачка є
інвалідом З групи за загальним захворюванням, строк дії посвідчення до травня
2008 року. Згідно до постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької
області від 13 березня 2006 року ОСОБА_2 звільнено від кримінального покарання
за ст. 286 ч.І КК України за амністією.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди у
сумі 6440,20 грн., з урахуванням раніше сплаченої відповідачем в добровільному
порядку суми у розмірі 4040 грн., суд виходив з того, що вказана сума
підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи в повному обсязі вимоги стосовно стягнення суми у
відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн., суд виходив з того, що в
результаті скоєної дорожньо - транспортної пригоди позивачка зазнала фізичного
болю, перенесла декілька операцій, її визнано інвалідом 3 групи, що спричинило
їй моральні страждання.

Між тим, повністю погодитися з такими висновками суду
першої інстанції апеляційний суд не може, оскільки вони не ґрунтуються на
матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України невідповідність
висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального
права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги в
частині не надання позивачкою доказів у підтвердження заявленої нею суми у
відшкодування матеріальної шкоди, є обґрунтованими і приймаються до уваги.

Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про спричинення
відповідачем позивачці матеріальної шкоди на суму 10480,20 грн. і визнав цю
суму доказаною, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка
купувала ліки на суму 2160,50 грн., що пошкоджені належні їй речі на суму 460
грн., не отриманий нею заробіток внаслідок страти загальної працездатності на
суму 4136 грн., а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд вважає, що є доказаним і підтверджується документально
тільки витрати, понесені позивачкою на реабілітаційне лікування в сумі 3631
грн. 70 коп. та вартість проїзду до місця лікування у розмірі 92 грн., а всього
на суму: 3723,70 грн. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку
відшкодував позивачці кошти у розмірі 4040 грн., то її позов в частині
стягнення з відповідача суми у відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не
підлягає, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Що стосується стягнутої судом першої інстанції суми у відшкодування
моральної шкоди, то апеляційний суд вважає за можливе погодитися з таким
висновком суду, оскільки судом в тексті рішення наведені мотиви стягнення саме
такої суми і вона, на думку апеляційного суду, є співмірною з тими
стражданнями, які вимушена була перенести позивачка в результаті ушкодження її
здоров"я винними діями відповідача внаслідок скоєної ним дорожньо -
транспортної пригоди. При цьому судом враховано характер, тривалість та обсяг
спричинених моральних страждань, суттєвість вимушених змін в житті позивачки,
яка отримала перелом гомілки правої ноги в 47 місцях, перенесла декілька
операцій, її стан здоров"я погіршується і продовжено термін 3 групи
інвалідності до травня 2008 року, позивачка втратила душевний спокій, відчула
невпевненість в майбутньому.

При вирішенні цих позовних вимог суд першої інстанції правильно визначився
з правовідносинами, що виникли між сторонами і дав їм належну правову оцінку,
тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

В зв'язку з тим, що в задоволені позову в частині стягнення з відповідача
матеріальної шкоди відмовлено, то розмір судового збору, який підлягає
стягненню з відповідача складе не 51 грн., а 8 грн. 50 коп., який підлягає
стягненню при розгляді позову в частині стягнення суми у відшкодування
моральної шкоди.

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, оскільки її доводи дають підстави для висновку про
неправильне застосування судом норм матеріального права, а рішення суду
підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.
307,309,314,316 ЦПК України апеляційний суд -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гірницького районного суду м. Макіївки від 7
листопада 2006 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
6440,20 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 6440,20 грн.
матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення Гірницького районного суду м. Макіївки від 7 листопада 2006 року в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000 грн.(двадцять тисяч грн..)
у відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 8 грн. 50 коп.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців
з часу набрання законної сили.