Оправа №22-999 2007р.                                        Головуючий
у 1 інстанції: Микитчин І.М.
12                                                            Доповідач:Бермес
УХВАЛА

Іменем України

21
травня 2007 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Львівської області в складі:

Головуючого- Юхименко
А.Г.,

Суддів:
Приколота Т.І.,  Бермес І.В.,

При секретарі:
Щербата І.М. ,

З участю
ОСОБА_1,

Та
адвоката ОСОБА_2 ,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області
від 27 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розірвання договорів купівлі-продажу квартири,
земельної ділянки,  відшкодування
матеріальної та моральної шкоди та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3,  ОСОБА_5 про виконання умов договорів
купівлі-продажу квартири та земельної ділянки,
звільнення займаного жилого приміщення,
визнання недійсною угоди про розірвання договору дарування земельної
ділянки,  визнання права власності на
квартиру та земельну ділянку,  -

встановила:

Оскаржуваним
рішенням постановлено в позові ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
18.12.2003 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.0367 га
по АДРЕСА_1 від 18.12.2003 року,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити за недоведеністю
позовних вимог.

Позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено.

Визнано
недійсною угоду від 17.12.2003 року,
посвідчену приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального
округу по реєстру НОМЕР_1,  про
розірвання договору дарування земельної ділянки від 02.04.2001 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_6 та визнано право власності на земельну ділянку площею 0, 0367 га по
АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 по договору купівлі-продажу,  укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від
18.12.2003 року,  посвідченому приватним
нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу по реєстру
НОМЕР_2.

Визнано
за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 по договору
купівлі-продажу,  укладеному між ОСОБА_3
та ОСОБА_4,  посвідченому приватним
нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу по реєстру НОМЕР_3
від 18.12.2003 року.

Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з квартири
АДРЕСА_1. Рішення суду оскаржив ОСОБА_3

Апелянт
покликається на те,  що руд при розгляді
справи в судовому засіданні постановив рішення без участі у справі одного з
відповідачів -ОСОБА_5. При цьому суд не мав достовірних даних про те,  що вказана особа була повідомлена належним
чином про час та дату судового засідання.

Судом,  в порушення
ст.  205 ЦПК України проігноровано
заяву позивача ОСОБА_3,  яку було подано представником,  про відмову від позову. При цьому судом
навіть не з'ясовано підтримання такої заяви,
що знову ж таки доводить той факт,
що позов ОСОБА_3
розглянуто без його на те волі.

Ні
ОСОБА_7,  ні її представниками суду не було представлено доказів
того,  чому ОСОБА_4 не здійснила
розрахунок на протязі шести місяців. Тобто,
в наявності з боку ОСОБА_4 порушення істотних умов договору - строків
сплати грошових коштів.

Незрозумілим
є те,  чому суд робить висновок про
те,  що ОСОБА_4 не прострочила свої
зобов'язання перед ОСОБА_3 за договорами купівлі-продажу,  лише аргументуючи її бажанням здійснити
розрахунок 22.06.2004 року. При цьому суд просто ігнорує те,  що ОСОБА_4 могла провести такий розрахунок.

Не є
зрозумілим з яких підстав прийшов до такого хибного висновку суд про те,  що ОСОБА_4 не просторочила свої зобов'язання
перед ОСОБА_3 за договорами купівлі-продажу квартири та земельної ділянки.

Просить рішення
суду скасувати та справу направити на новий судовий розгляд. Вислухавши
доповідача,  пояснення ОСОБА_1,  та виступ адвоката ОСОБА_2 ,  на запречення апеляційної скарги,  перевіривши матеріали справи та доводи
скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено,  що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 уточнив позовні
вимоги,  та просив розірвати договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18.12.2003 року та договір
купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 0367 га по АДРЕСА_1 від 18.12.2003
року,  укладені між ним та ОСОБА_7,
та стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в сумі 30000
грн. та моральну шкоду в сумі 1600 грн.

Позов
мотивував тим,  що відповідачка,  як покупець за вказаними договорами не
виконала їх умови і своєчасно не сплатила визначені в договорах купівлі-продажу
кошти,  оскільки спірні договори
купівлі-продажу були укладені з відкладальною умовою,  а однією з істотних умов кожного з договорів
було здійснення розрахунку в м.
Івано-Франківську з одночасним підтвердженням цього факту письмовою
заявою продавця,  що є невід'ємною
частиною кожного договору. Термін сплати минув 01.07.2004 року,  однак відповідачка в цей строк не сплатила належних
сум та не внесла їх на депозитний рахунок державної нотаріальної контори,  не переслала їх поштовим переказом.  Факт хвороби відповідачки з 27.06.2004 року є
надуманим та не є поважною причиною невиконання умов договору. Неправомірними
діями відповідачки йому завдано значну матеріальну та моральну шкоду,  яка полягає в тому,  що він втратив суму завдатку,  внесеного ним,  так як не зміг до 05.07.2004 року провести
розрахунок з ОСОБА_8 та змушений був сплатити пов'язані з цим штрафні санкції в
сумі 15000 грн.,  не зміг виконати свої
зобов'язання перед ОСОБА_8 та придбати квартиру для батьків.

Відповідачка
ОСОБА_7,  вона ж позивачка за зустрічним
позовом,  первісний позов не
визнала,  уточнила позовні вимоги,  просила задовольнити зустрічний позов та
визнати недійсною угоду від 17.12.2003 року,
посвідчену приватним нотаріусом Івано-Франківського міського
нотаріального округу по реєстру НОМЕР_1,
про розірвання договору дарування земельної ділянки від 02.04.2001 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та визнати за нею право власності на земельну ділянку
площею 0, 0367 га по АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 18.12.2003
року,  укладеним між нею та ОСОБА_3,
посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського
міського нотаріального округу по реєстру НОМЕР_2. Також просила визнати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від
18.12.2003 року,  укладеним між нею та
ОСОБА_3,  посвідченим приватним
нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу по реєстру
НОМЕР_3,  та виселити відповідачів із
спірної квартири.

В
обгрунтування позовних вимог покликалася на те,
що оскільки на момент укладення угоди від 17.12.2003 року про розірвання
договору дарування земельної ділянки від 02.04.2001 року,  укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6,  останній за висновком посмертної
судово-психіатричної експертизи № 364,  станом на 17.12.2003 року визнаний таким,  що не був здатний усвідомлювати свої дії та
керувати ними,  а тому дана угода є
недійсною.

Крім
того,  18.12.2003 року вона уклала з
відповідачем ОСОБА_3 договори купівлі-продажу квартири та земельної ділянки з відкладальною
умовою,  яка передбачала сплату нею 289,
44 грн. за квартиру АДРЕСА_1,  а решту
суми 31624, 56 грн. вона зобов'язана була сплатити продавцю до 01.07.2004 року,  за земельну ділянку площею 0, 0367 га по
АДРЕСА_1 - 278, 72 грн.,  а решту суми 4826,
28 грн. зобов'язана була сплатити продавцю до 01.07.2004 року. Розрахунок за
двома договорами купівлі-продажу мав бути здійснений в місті Івано-Франківську
з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою продавця,  що є невід'ємною частиною кожного з
договорів,  справжність підпису на якій
засвідчується нотаріально. Вважала,  що
не виконала свої зобов'язання за даними договорами до 01.07.2004 року з
поважних причин,  оскільки перебувала на
стаціонарному лікуванні з 27.06.2004 року по 10.07.2004 року,  проживала на території іншої області. Проте
22.06.2004 року подавала заяву державному нотаріусу про прийом грошей у депозит
у сумі 36450 грн. для ОСОБА_3 Однак
державний нотаріус цих грошей у депозит не прийняв у зв'язку із закінченням
робочого дня.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_6 на момент
укладення угоди про розірвання договору дарування земельної ділянки 17.12.2003
року не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними,  що стверджується актом посмертної
судово-психіатричної експертизи.

Відповідно
до  ст.
55 ЦК України
/в ред. 1963
року/ недійсною є угода,  укладена
громадянином,  який в момент її укладення
перебував у такому стані,  коли він не
міг розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Таким
чином,  суд прийшов до вірного висновку,  що угоду від 17.12.2003 року,  укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
про розірвання договору дарування земельної ділянки від
02.04.2001 року слід визнати недійсною.

Згідно
зі  ст.
545 ч. 4 ЦК України
/в ред. 2004
року/ у разі відмови кредитора видати розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. В цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно
до  ст.
537 ч. 1 п. 2 ЦК України /в ред. 2004 року/ боржник має право виконати
свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит
нотаріуса в разі ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття
виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Суд
прийшов до вірного висновку,  що ОСОБА_4
не прострочила виконання зобов'язання за договорами купівлі-продажу квартири та
земельної ділянки,  оскільки 22.06.2004
року намагалася здійснити повний розрахунок,
однак дружина позивача за первісним позовом ОСОБА_9  відмовилася видати їй розписку про одержання
виконання зобов'язання,  у зв'язку з чим
ОСОБА_4 змушена була в цей же день звернутися до державного нотаріуса для
внесення належних коштів у депозит,  які
не були прийняті ним у зв'язку із закінченням робочого дня. Оскільки ОСОБА_4
перебувала на стаціонарному лікуванні з 27.06.2004 року по 10.07.2004
року,  то виконала свій обов'язок за
договорами купівлі-продажу шляхом внесення коштів у депозит 19.07.2004 року.

При цьому суд
прийняв до уваги покази свідків.

Так
свідок ОСОБА_10,  державний нотаріус
Івано-Франківського міського нотаріального округу,  в судовому засіданні пояснила,  що ОСОБА_4 22.06.2004 року подала заяву за
вх. № 786 про прийняття грошей у депозит у сумі 36450 грн. для ОСОБА_3 Так як банк уже
не працював,  вказаної суми в депозит
вона не прийняла. За заявою ОСОБА_1,
кошти в депозит для ОСОБА_3 прийняла
19.07.2004 року.

Свідок
ОСОБА_11 пояснила,  що 22.06.2004 року
близько 18 год. разом з
ОСОБА_4 ходила до державного нотаріуса,
щоб той прийняв від ОСОБА_4 кошти в депозит,  чого не було зроблено у зв'язку із
закінченням робочого дня.

Таким
чином,  суд врахував,  що 22.06.2004 року ОСОБА_12,  дочка ОСОБА_4,  намагалася виконати свої зобов'язання за
договорами купівлі-продажу шляхом сплати коштів ОСОБА_9 ,  дружині ОСОБА_3 Однак
остання відмовилася видати розписку про отримання грошей,  тим самим ухилившись від прийняття
виконання,  у зв'язку з чим ОСОБА_4
змушена була виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з неї грошей у
депозит нотаріуса.

Тому не
заслуговують на увагу покликання в апеляційній скарзі на те,  що не є зрозумілим з яких підстав прийшов до
такого хибного висновку суд про те,  що
ОСОБА_4 не просторочила свої зобов'язання перед ОСОБА_3 за договорами
купівлі-продажу квартири та земельної ділянки.

Суд
також врахував,  що ОСОБА_4 з 27.06.2004
року по 10.07.2004 року знаходилася на стаціонарному лікуванні,  проживає на території іншої області і після
численних спроб зробити це у спосіб,
обумовлений договорами купівлі-продажу,
виконала

своє   зобов'язання   шляхом
внесення   коштів   у
депозит   Івано-Франківської  державної нотаріальної контори 19.07.2004
року.

Том у не
заслуговують на увагу покликання апелянта на те,  що незрозумілим є те,  чому суд робить висновок про те,  що ОСОБА_4 не прострочила свої зобов'язання
перед ОСОБА_3 за договорами купівлі-продажу.

У
зв'язку з цим суд вірно вказав,  що
підстав для розірвання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
18.12.2003 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 0367 га
по АДРЕСА_1 від 18.12.2003 року не встановлено,
а тому не встановлено і підстав для відшкодування моральної і
матеріальної шкоди.

Відтак,  суд прийшов до вірного висновку,  що за ОСОБА_4 слід визнати право власності на
спірні земельну ділянку та квартиру по АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_5  із спірної квартири.

Не
заслуговують на увагу покликання апелянта на те,  що суд при розгляді справи в судовому
засіданні постановив рішення без участі у справі одного з відповідачів -ОСОБА_5
і при цьому суд не мав достовірних даних про те,  що вказана особа була повідомлена належним
чином про час та дату судового засідання,
оскільки встановлено,  що ОСОБА_5  та ОСОБА_3 повідомлені про
час судового засідання телеграмою (а.с.
314).

Безпідставними
є покликання апелянта на те,  що
судом,  в порушення  ст.
205 ЦПК України проігноровано заяву позивача ОСОБА_3,  яку було подано представником,  про відмову від позову,  оскільки судом вирішувалось клопотання про
відмову від позову та постановлено ухвалу про відмову в задоволенні цього
клопотання (а.с.  333).

Ця ухвала від 27
листопада 2006 року апелянтом не оскаржена.

Рішення
суду відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам,  доводи скарги висновків суду не
спростовують,  тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись
ч.1 п.1  ст. 307,  ч.1
ст. 308,  ч.1.п.1. ст. 314,   ст. 315 ЦПК України,  колегія судді в, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3  відхилити.

Рішення
Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.