АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
березня 2007 року                                                                               М.Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Ніколаєвої В.М.

суддів :
Ніколової Б.Ю., Матковської Л.О., при секретарі: Доробалюк Л.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-584 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду від 5 лютого 2007 року за
позовом ОСОБА_1 до Полонської міської ради про визнання дійсним особисте
розпорядження особи її майном на випадок своєї смерті як спадкування за
заповітом.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів

встановила:

ОСОБА_1,
звертаючись до суду з позовом, вказувала, що здійснювала догляд за своєю
сусідкою ОСОБА_2, а також надавала їй матеріальну допомогу, оскільки остання
була одинокою, людиною похилого віку та хворіла. 6 лютого 2004 року ОСОБА_2,
вільно виявляючи свою волю та розуміючи значення своїх дій, особисто написала
розпорядження, вказавши, що належний їй будинком, розташований по АДРЕСА_1, та
інше майно після її смерті переходить ОСОБА_1 З листопада 2005 року це
розпорядження було посвідчене депутатом Полонської міської ради. 31 травня 2004
року ОСОБА_2 померла.
Вона (позивачка) за власні кошти здійснила її поховання і фактично вступила в
володіння зазначеним майном. Проте позбавлена можливості отримати свідоцтво про
право на спадщину та розпорядитись нею, оскільки вказане розпорядження не
відповідає вимогам ч.3 ст. 1247 ЦК
України. Тому просила визнати дійсним вчинений 6 лютого 2004 року ОСОБА_2
правочин щодо розпорядження своїм майном.

Головуючий
у першій інстанції - Олійник Б.В.                                Справа
№22ц-584

Доповідач
- Ніколаєва В.М.                                                               Категорія
№ 24

Рішенням
Полонського районного суду від 5 лютого 2007 року в позові відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду неправильним, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог,
посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає,
що правочин, вчинений ОСОБА_2 6 лютого 2004 року, відповідає загальним вимогам,
додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбаченим ст. 203 ЦК України. Суд не
взяв до уваги показання депутата Полонської міської ради ОСОБА_3, який за життя
ОСОБА_2 був ознайомлений із змістом її розпорядження та знав про намір
останньої посвідчити свій заповіт в нотаріальному порядку.

Апеляційну
скаргу слід відхилити з таких мотивів.

Судом
вірно встановлені дійсні обставини справи, дана їм належна оцінка, його
висновки узгоджуються з матеріалами справи, відповідають нормам діючого
законодавства.

Згідно
ч. ч. 1,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ст. 1233
ЦК України
передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок
своєї смерті.

Відповідно
до ч.ч. 1,3 ст. 1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його
складення; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу..

Звертаючись
до суду з позовом про визнання дійсним вчинений 6 лютого 2004 року ОСОБА_2
правочин щодо розпорядження на випадок смерті своїм майном та визнання його
заповітом на ім'я ОСОБА_1, позивачка посилалась на те, що ОСОБА_2, вільно
виявляючи свою волю та розуміючи значення своїх дій, особисто написала це
розпорядження, а тому його слід вважати заповітом.

Однак,
достовірних доказів в підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 суду не надала. Не
знайдені такі і в судовому засіданні.

Лист
ОСОБА_2 про те, що вона довіряє ОСОБА_1 будинок та подвір'я після своєї смерті
не може бути визнаний заповітом, оскільки не відповідає вимогам закону щодо
змісту та форми даного правочину.

Факт
посвідчення вказаного розпорядження ОСОБА_2 депутатом Полонської міської ради
також не може бути підставою для визнання цього правочину дійсним, оскільки
згідно ст. 1251 ЦК України заповіт може бути посвідчений уповноваженою на це
посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування лише у
випадку , якщо у населеному пункті немає нотаріуса. До того ж розпорядження
ОСОБА_2 посвідчене через рік після її смерті особою, яка не мала на це права.

Враховуючи
наведене, давши належну оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд
обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 в позові.

Доводи
апеляційної скарги не можна визнати підставними, оскільки вони не містять
посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення
суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених обставинах справи, постановлене
з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для
скасування котрого в межах доводів апеляційної скарги і вимог позивачки не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315,
319   ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Полонського районного суду від 5 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.