УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
вересня 2007 року колегія судців судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,  судді: Курської А.Г.

Суддів:                                         Горбань
В.В., Шаповалової О.А.

При секретарі:                             Гончарук В.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2,  відділу у справах
громадянства імміграції і реєстрації фізичних осіб Залізничного району М.
Сімферополя,  третя особа -ЖЕУ №7 Залізничного
району м. Сімферополя,  про виселення з
жилого приміщення,  скасування
реєстрації; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,  третя особа -ЖЕО Залізничного району м.
Сімферополя,  про визначення порядку
користування жилим приміщенням,  зміну
договору найму жилого приміщення,  за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Залізничного районного суду М.
Сімферополя АР Крим від 12.06.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

17.0.8.2006
року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,  відділу у справах громадянства імміграції і
реєстрації фізичних осіб Залізничного району м. Сімферополя,  зазначивши третьою особою ЖЕУ №7 Залізничного
району М. Сімферополя,  про виселення з
жилого приміщення та скасування реєстрації.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що він є основним
наймачем квартири АДРЕСА_1,  яка
складається з трьох кімнат та підсобних приміщень. В період з 30.10.1998 року
по 12.02.2002 року він перебував у шлюбі з відповідачкою,  яка з 23.02.1999 року без його згоди
прописалась у вказаній квартирі і проживає в ній до теперішнього, часу. Він не
проживає в квартирі з березня 2003 року,
у зв'язку з тим,  що відповідачка
перешкоджає йому у користуванні житлом.
Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 16.04.2004 року
задоволено його позов до ОСОБА_2. про вселення в спірну квартиру,  але вселитись він не має можливості,  тому що відповідачка разом зі своїм
співмешканцем відмовляється добровільно впустити його в квартиру. Позивач
вважав,  що сумісне проживання з
відповідачкою в одній квартирі є неможливим,
оскільки остання зі своїм співмешканцем систематично порушують правила
співжиття,  зловживають спиртними
напоями,  руйнують жиле приміщення,  у зв'язку з чим просив на підставі  ст. 116 ЖК України виселити відповідачку із
квартири АДРЕСА_1без надання іншого жилого приміщення і зняти її з
реєстраційного обліку за вказаною адресою. Крім того,  позивач просив стягнути з відповідачки
витрати,  пов'язані з правовою допомогою
в сумі 1000 грн.,  та судові витрати.

ОСОБА_2звернулась
до суду з зустрічним позовом про зміну договору найму жилого приміщення,  мотивуючи свої вимоги тим,  що вона на правах члена сім'ї

Справа
№22-ц-5168/2007                  Головуючий
у суді першої інстанції: Якушева Т.В.

Доповідач:       Курська А.Г.

основного квартиронаймача ОСОБА_1.
проживає в квартирі АДРЕСА_1. Між сторонами
уклався певний порядок
користування квартирою,  відповідно до якого просила
визнати за нею право
користування ізольованими жилими кімнатами площею 9, 6 кв.м.  і 12, 6 кв.м.
з прилеглою лоджією площею 2, 5 кв.м. ,
за відповідачем - ізольовану кімнату площею 17, 4 кв.м.  з балконом площею 0, 7 кв.м.  Місцями загального користування визначити:
коридори площею 7, 2 кв.м. ,  5, 0 кв.м.
,  3, 1 кв.м. ,  комору площею 1, 8 кв.м. ,  ванну площею 2,  6 кв.м. ,
туалет площею 1, 0 кв.м. ,  шафу
площею 0, 3 кв.м. ,  кухню площею 7, 5
кв.м.  Також просила зобов'язати ЖЕО
Залізничного району м. Сімферополя укласти з нею та відповідачем окремі
договори найму жилого приміщення.

14.05.2007
року ОСОБА_2уточнила свої вимоги,
просила визнати за нею право користування кімнатою площею 17, 4
кв.м.  з прилеглим балконом площею 0, 7
кв.м. ,  а за відповідачем - жилі кімнати
площею 9, 6 і 12, 6 кв.м.  з прилеглою
лоджією площею 2, 5 кв.м. ,  підсобні
приміщення залишити в загальному користуванні.

Рішенням
суду у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено,
позов ОСОБА_2. задоволено.

Визнано
за ОСОБА_2. право користування жилою кімнатою №4 площею 17, 4 кв.м.  з прилеглим балконом площею 0, 7 кв.м.

Визнано
за ОСОБА_1. право користування жилою кімнатою №5 площею 12, 6 з прилеглою
лоджією площею 2, 5 кв.м. ,  жилою
кімнатою №8 площею 9, 6 кв.м.

Коридори
площею 7, 2 кв.м. ,  5, 0 кв.м. ,  3, 1 кв.м. ,
комору площею 1, 8 кв.м. ,  ванну
кімнату площею 2, 6 кв.м. ,  туалет
площею 1, 0 кв.м. ,  шафу площею 0, 3
кв.м. ,  кухню площею 7, 5 кв.м.  залишено в загальному користуванні.

Зобов'язано
ЖЕО Залізничного району М. Сімферополя укласти договір найму жилого приміщення
на жилу кімнату площею 17, 4 кв.м.  з прилеглим
балконом площею 0, 7 кв.м.  з ОСОБА_2.

Зобов'язано
ЖЕО Залізничного району М. Сімферополя укласти договір найму жилого приміщення
на жилі кімнати площею 9, 6 кв.м.  і
площею 12, 6 кв.м.  з прилеглою лоджією
площею 2, 5 кв.м.  з ОСОБА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення,  яким його позов
задовольнити,  а у задоволенні
зустрічного позову відмовити,
посилаючись на те,  що судом
неповно з'ясовані обставини справи та порушені норми матеріального і процесуального
права. Апелянт вважає неправильним висновок суду про те,  що вселення ОСОБА_2. в квартиру було
проведено з додержанням встановленого порядку,
оскільки він не давав згоди на її прописку в квартирі. Крім того,  суд не взяв до уваги,  що він не проживає в спірній квартирі з
28.03.2000 року,  тому твердження
ОСОБА_2. про те,  що уклався порядок
користування житлом,  є безпідставними.
Також судом не дослідженні в повній мірі ті факти,  що відповідачкою систематично порушувались
його права на проживання в квартирі. Суд необгрунтовано відмовив у задоволенні
вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн.,  оплата яких підтверджується належними
доказами.

Судова
колегія,  заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення позивача
ОСОБА_1.,  його представника ОСОБА_3та представника
відповідачки ОСОБА_2. -ОСОБА_4.,  розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,  вважає їх
такими,  що не підлягають
задоволенню,  з наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову про виселення на підставі ч.1  ст. 116 ЖК України,  суд першої інстанції виходив з того,  що позивачем не надано достатньо доказів,  які вказують на порушення з боку відповідачки
ОСОБА_2. правил соціалістичного співжиття,
які роблять неможливим проживання з нею в одній квартирі,  і що до неї застосовувались заходи
громадського попередження і громадського впливу,  і що вони виявились безрезультатними.

Справа
№22-ц-5168/2007                  Головуючий
у суді першої інстанції: Якушева Т.В.

Доповідач:        Курська А.Г.

З
висновками суду першої інстанції колегія погоджується,  оскільки вони не суперечать фактичним
обставинам справи,  наданим сторонами
доказам на засадах змагальності і відповідають вимогам  ст.
ст. 10, 11,  60, 213 ЦПК України.

Відповідно
до ч, 1  ст. 116 ЖК України,  якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле приміщення або систематичним
порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в
одній квартирі чи одному будинку,  а заходи
запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними,  виселення винних на вимогу наймодавця або
інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як
роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12.04.1985 року
№2 „Про деякі питання,  що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України",  який є правовим звичаєм за  ст. 7 ЦК України,  при вирішенні справ про виселення на
підставі  ст. 116 ЖК України осіб,  які систематично порушують правила співжиття
і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або
будинку,  слід виходити з того,  що при триваючій антигромадській поведінці
виселення винного може статися і при повторному порушенні,  якщо раніше вжиті заходи попередження,  які застосовують суди,  прокурори,
органи внутрішніх справ,
адміністративні комісії виконкомів,
а також заходи громадського впливу,
яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних
кооперативів,  трудові колективи,  товариські суди й інші громадські організації
за місцем роботи або проживання відповідача не дали позитивних результатів.

Беручи
до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу,  які мають передувати виселенню колишнього
члена сім'ї наймача жилого приміщення,  і
відповідно до правил ч.3  ст. 212 ЦПК
України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів
запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

В
матеріалах справи даних про те,  що до
відповідачки ОСОБА_2. застосовувалися будь-які заходи запобігання чи
громадського впливу,  відсутні. Не було
надано таких доказів і при розгляді справи в апеляційному порядку.

Згідно
зі  ст. 303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції.

Зважаючи
на те,  що позивач ОСОБА_1в даній
цивільній справі не подавав крім цього інших позовів до ОСОБА_2.,  тому доводи апеляційної скарги про те,  що остання не набула права на жилу площу в
спірній квартирі АДРЕСА_1,  оскільки
зберігала за собою право на проживання в іншій квартирі за адресою:АДРЕСА_2 є
безпідставними і задоволенню не підлягають.

Суд
першої інстанції в межах заявлених вимог повно та всебічно дослідив обставини
справи,  дав належну оцінку доказам,  які надали сторони,  і дійшов вірного висновку про те,  що в спірній квартирі з правом на жилу площу
постійно проживають сторони,  у яких
після розірвання шлюбу виникли труднощі в користуванні трьохкімнатної
квартирою,  і з урахуванням конкретних
обставин справи,  взаємовідносин сторін
дійшов вірного висновку про те,  що зміна
договору найму жилого приміщення можлива,
оскільки при цьому не порушуються права та законні інтереси сторін,  які бажають і надалі користуватися цією
квартирою.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що суд
порушив норми матеріального права,   ст.
104 ЖК України,  і неправильно та
необгрунтовано змінив договір найму жилого приміщення,  є безпідставними.

Виходячи
з правил  ст. 63 ЖК України,  площа жилого приміщення,  що виділяється при зміні договору найму
жилого приміщення на вимогу члена сім'ї

Справа
№22-ц-5168/2007                  Головуючий
у суді першої інстанції: Якушева
Т.В.

Доповідач:       Курська А.Г.

наймача ( в тому
числі і колишнього) (  ст. 104 ЖК
України),  не може бути меншою рівня
середньої забезпеченості жилою площею в даному населеному пункті за загальним
розміром,  а не за часткою жилої
площі,  яка припадає на кожного із членів
сім'ї,  що виділяються.

Суд
виділив ОСОБА_1. дві жилі кімнати загальною площею більш,  ніж 20 кв.м. ,  при нормі на одну особу 13, 65 кв. м.  ( ст. 47 ЖК України),  а ОСОБА_2. - одну жилу кімнату,  площею 17, 4 кв.м. ,  залишивши в загальному користуванні кухню
площею 7,  5 кв.м.  та інші допоміжні приміщення.

Доводи
ОСОБА_1. про те,  що він в результаті
такої зміни договору найму жилого приміщення потребує в подальшому поліпшення
житлових умов і надання йому іншого жилого приміщення через захворювання на
туберкульоз,  яким він страждає після
позбавлення волі за вироком суду,  є
необгрунтованими і також не приймаються судовою колегією до уваги,  оскільки стан здоров'я ОСОБА_1. в даному
випадку не виключає можливості зміни договору найму жилого приміщення,  в результаті якого він має реальну можливість
проживати в окремих кімнатах,  які за
своєю площею перевищують максимальний розмір жилої площі на одну людину. Поряд
з цим стан його здоров'я та захворювання самі по собі не є підставами для
виселення ОСОБА_2. зі спірної квартири,
як і для відмови в позові про зміну договору найму жилого приміщення.

Крім
того,  в даному випадку такий розділ не
призведе до погіршення житлових умов сторін і можливий за технічними та
санітарними нормами,  що підтверджується
поясненнями представника житлово-експлуатаційної організації,  думкою власника квартири та висновками
експертизи,  яким суд та іншім наявним по
справі доказам,  дав належну правову
оцінку за правилами  ст. 213 ЦПК України.

Доводи
апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду і в частині питання про
незаконність реєстрації ОСОБА_2. по спірній трьохкімнатній квартирі також не
приймаються судовою колегією до уваги,
оскільки вони не впливають на правильність судового рішення.

Виходячи
з положень  ст. 33 Конституції України
про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця
проживання сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути
підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою,  яка вселилась до наймача,  так і для відмови в цьому. Суттєве значення
при цьому мають докази про її постійне місце проживання. Саме цим доказам суд і
дав належну оцінку і ухвалив законне та справедливе рішення,  яке за своїм змістом відповідає вимогам  ст.
ст. 214-215 ЦПК України.

Інші
доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги,  як підстава для скасування рішення,  тому що їх сутність полягає в фактичній
переоцінці доказів,  які вже були оцінені
судом в порядку,  передбаченому  ст. 213 ЦПК України.

Відповідно
до  ст.
ст. 79,  84,  88 ЦПК України піддягають стягненню судові
витрати на правову допомогу,  у разі
задоволення позову. Зважаючи на те,  що
позов ОСОБА_1. залишений без задоволення,
вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн.
судом правильно визнані безпідставними.

Згідно
зі  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись  ст.
ст. 303,  304,  307,
308,  313-315,  317,
325 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Справа№22-ц-5168/2007                   Головуючий у суді першої
інстанції: Якушева Т.В.

Доповідач:       Курська А.Г.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити,  рішення
Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 12.06.2007 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції

Справа
№22-ц-5168/2007                   Головуючий
у суді першої інстанції: Якушева
Т.В.

Доповідач:       Курська А.Г.