Справа № 22-3734                               Головуючий
в 1 інстанції- ШеметоваН.Г.
- 5                                                          Доповідач
УХВАЛА

іменем     України

19 квітня 2007
року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого Гурової О.М.

суддів Шевченко В.Ю.,Могутової Н.Г.

при секретарі Арутюнян Г.В.

з участю сторін
та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області від 12 лютого 2007р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на майно та його розподіл,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою на рішення Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2007р., яким було
відмовлено в задоволенні її позову до ОСОБА_2 про визнання права власності на
майно та його розподіл.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду, ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її вимоги про визнання права власності на
майно, позовні вимоги про розподіл майна залишити без розгляду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної
скарги зводяться до того, що суд дав неправильну оцінку доказам позивачки,
однобічно дослідивши їх, і разЬм з тим, прийняв до уваги суперечливі докази,
які були надані відповідачкою.

В засіданні апеляційного суду позивачка та її представник підтримали доводи
апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Відповідачка та її представник заперечували проти доводів апеляційної
скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Судом першої
інстанції при розгляді справи встановлені наступні обставини.

Відповідачка ОСОБА_2 з 07 липня 2000р. є суб"єктом підприємницької
діяльності. З 01 березня 2002р. між нею та позивачкою ОСОБА_1 систематично
укладалися трудові договори, згідно з якими позивачка приймалась на роботу у
якості працівника для виконання роботи з реалізації товару та веденню
документів. Ці договори реєструвались у встановленому законом порядку в
Шахтарському центрі зайнятості. Відповідно до укладених трудових договорів
відповідачка виплачувала позивачці заробітну плату. Згідно договору оренди,
укладеному між ОСОБА_2 та ЗАТ "Геркулес" 11 вересня 2002р.,
відповідачка була орендарем кіоску, розташованого на території
мкр."Журавльовка" в м.Шахтарську та використовувала його для
здійснення торгівельної діяльності. 03 червня 2003р. відповідачка також уклала
з Шахтарською

міською
радою договір оренди земельної ділянки для розміщення і функціонування
торгівельного павільону. Всі узгодження з компетентними органами з питання
функціонування кіоску проводила ОСОБА_2 09 червня 2005р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким остання придбала у
власність АДРЕСА_1. Всі витрати по оплаті комунальних послуг по вказаній
квартирі несла відповідачка. Проаналізувавши надані сторонами докази, суд
дійшов до висновку, що спірне майно, на 12 частину якого претендує позивачка,
належить відповідачці ОСОБА_2 Позивачка ОСОБА_1 працювала у неї за трудовим
договором, одержувала за роботу заробітну плату, що не дає підстав для
виникнення у нею права власності на спірне майно. Враховуючи зазначені
обставини, суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у
зв"язку з їх недоведеністю.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови "Про судове
рішення" від 29.12.1976р. №11 роз"яснив, що рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги цивільного і процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванні) до даних правовідносин, а за
їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи
із загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені, обставини і
правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно вимог ст.355 ЦК
України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної
власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність
вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна
власність на майно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що дослідженими по справі доказами доведено, що власником спірного майна
є відповідачка ОСОБА_2 Позивачка ОСОБА_1 перебувала з нею у трудових
відносинах, виконувала роботу, за яку отримувала заробітну плату, що не тягне
за собою виникнення права спільної часткової власності на спірне майно.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції повно, всебічно та правильно встановив обставини
справи та відповідні їм правовідносини, з"ясував доводи і заперечення
сторін, встановленим обставинам та доказам дав належну оцінку та дійшов до
обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення
позову.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати,
що судом при розгляді справи допущено порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвели або могли призвести до неправильного вирішення
заявлених позовних вимог.

Відповідно
до ч.іст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької
області від 12 лютого 2007р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та

може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання

законної сили.