АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц- 4936/07                                                Головуючий
1 інстанції Рибакова В.В.
39/40                                                              Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2007
року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого:
Болтунової Л.М.

суддів:
Пищиди М. М. ,  Красвітної Т.П.

при секретарі:
Журавель Ю.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу

по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю „Нікопольська
зернова компанія" на рішення Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 29 березня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Нікопольська зернова компанія"
про визнання наказу № 133-к від 28.08.2006 року незаконним,  поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати за час виму­шеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди,
-

встановила:

Рішенням
Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 бе­резня
2007 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенні.

В
апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати,  оскільки судом не повністю були встановлені
обставини,  які мають значення для
справи.

Розглянувши
матеріали справи,  законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що скарга підлягає відхиленню,  а рішення суду залишенню без змін з наступних
під­став.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише фор­мальних
міркувань.

Судом
першої інстанції встановлено,  що позивач
з 13.06.2006 року працював слюса-рем-ремонтником 5-го розряду у відповідача.
Наказом № 130-к від 18.08.2006 року його було звільнено з роботи за  ст. 36 п.2 КЗпП України у зв'язку з
закінченням строку тимчасової ро­боти,
про що було внесено запис до трудової книжки,  але в подальшому внесено запис про його
помилковість.

Як
вбачається з наказу № 133-к від 28.08.2006 року ОСОБА_1 був звільнений за  ст.  40
п.4 КЗпП України за прогул,  без
зазначення самої дати прогулу. У судових засіданнях представник відповідача
уточнював та доповнював дату прогулу,  а
саме - 21.08.,  22.08.,  23.08.2006 року.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1,  суд першої інстанції виходив з поло­жень п.4 ч.1  ст. 40,
148,  ч.1  ст. 149,
ст.  ст. 233, 235, 237-1 КЗпП
України,  зазначивши,  що звіль­нення позивача  з роботи було здійснено з порушенням
трудового законодавства,  оскільки

вина ОСОБА_1 при залишенні
роботи о 14 год.15хв. 21.08.
2006 року і невиходу на роботу
22.08. та 23.08.2006
року відсутня.

Такий
висновок,  колегія суддів вважає
правильним,  оскільки рішення суду
узгоджу­ється з наявними у справі доказами і відповідає вимогам закону,  а тому підстави для його скасування відсутні.

Наведені
в апеляційній скарзі доводи не підлягають задоволенню,  оскільки зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці,
що суперечить вимогам  ст.  212 ЦПК України,  яка встановлює виключне право суду оцінювати
докази за своїм внутрі­шнім переконанням,
що ґрунтується на всебічному,
повному і об'єктивному розгляді в судо­вому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності,  керуючись
законом.

Керуючись  ст.
ст.  307, 308, 314 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю „Нікопольська зернова    компанія" відхилити.

Рішення
Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 берез­ня
2007 року залишити без змін.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскарже­на до Верховного Суду
України протягом двох місяців.