АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

16
жовтня 2007 року Апеляційний суд Житомирської області в складі :

головуючого Головчук С. В.

суддів Миніч Т.І.,  Забродського М.
І.

при секретарі Прищепі О.А.

з участю позивачки ОСОБА_1

розглянув у
відкритому судовому засіданні в м.
Житомирі цивільну

справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі,

витребування
трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,  та

за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,  заподіяної

недостачею

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення
Радомишльського районного суду від 23 травня 2007 року,

встановив   :

в серпні
2006 року ОСОБА_13вернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
по заробітній платі,  витребування
трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,  посилаючись на те,  що з відповідачкою як з приватним підприємцем
перебувала у трудових відносинах до жовтня 2005 року. Після проведеної
інвентаризації,  в ході якої була
виявлена недостача товару,  відповідачка
не платила їй заробітну плату,  не
повернула трудової книжки,  чим порушила
її права. Крім того,  відповідачка при
зустрічі обзиває її,  переслідує та
погрожує перетворити життя на пекло,  чим
завдала моральних страждань. На відшкодування моральної шкоди просила стягнути
з ОСОБА_2 10 000 грн. та заробітної плати з нарахуванням компенсації та
індексації 6000 грн.

В
листопаді 2006 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
17444, 97 грн. матеріальної шкоди,
заподіяної недостачею. Вона зазначала,
що ОСОБА_1 працювала продавцем у належному позивачці магазині в с.  Заболоть Радомишльського району з 10.05.2004
року. З нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність та трудовий
договір,  який зареєстрований у державній
службі зайнятості. 11.10.2005 року в магазині проведено ревізію та виявлено
недостачу товару  на  суму
17444, 97  грн.,   яку
ОСОБА_1  Г.П.  визнала
та

Справа №
22ц/1619                           Головуючий
у суді 1-ї інстанції Невмержицький І.М.

Категорія
19                                                                            Суддя-доповідач
Головчук С. В.

2

зобов'язувалась повернути,  про що написала розписку. З 12.10.2005 року
ОСОБА_1 на роботу не з'являлась,  в
зв'язку з чим 19.01.2006 року була звільнена з роботи за прогули на підставі
п.4  ст. 40 КЗпП. Посилаючись на вимоги
п.1 ч.1  ст.  134 КЗпП України просила стягнути з
відповідачки 17444, 97 грн.

Рішенням
Радомишльського районного суду від 23 травня 2007 року в позові ОСОБА_1
відмовлено за безпідставністю вимог. Позов ОСОБА_2 задоволено,  стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17444,
97 грн. матеріальної шкоди та на користь держави судові витрати: судовий збір -
174, 44 грн.,  ЗО грн. витрат на ІТЗ
судового розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування рішення з направленням
справи на новий розгляд,  посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема,  зазначає,
що суд не дослідив питання про отримання ОСОБА_1
„еврокредиту",  не дав оцінки тій
обставині,  що вона не укладала з ОСОБА_2
Типовий договір про повну матеріальну відповідальність.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної
скарги,  суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як видно
з матеріалів справи ОСОБА_1 перебувала з приватним підприємцем ОСОБА_2 в
трудових відносинах з 10.05.2004 року до 19.01.2006 року (а.с. 5, 6).
Проведеною в жовтні 2005 року ревізією було виявлено недостачу
товарно-матеріальних цінностей на суму 17444, 97 грн. Факт недостачі визнано
ОСОБА_1,  про що свідчить її розписка на
а.с.  89. Доводи ОСОБА_1 про те,  що зазначена розписка написана нею під
примусом або внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 безпідставні та не
підтверджені.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у повному розмірі,  суд вважав,
що між сторонами укладений Типовий договір про повну матеріальну
відповідальність.

Проте,  із змісту трудового договору та пояснень
сторін випливає,  що між сторонами під
час укладення договору про повну матеріальну відповідальність не
використовувався як зразок Типовий договір про повну матеріальну
відповідальність,  затверджений
Держкомпрацею і Секретаріатом ВЦРПС 28.12.1977 року. Зазначений Типовий договір
має характер нормативного акта,  тому є
неприпустимим укладати такий договір у вільній формі або брати у працівника
одностороннє зобов'язання про прийняття на себе повної матеріальної
відповідальності.

З огляду
на викладене,  апеляційний суд
вважає,  що з продавцем магазину ОСОБА_1
договір про повну матеріальну відповідальність у встановленому порядку не
укладався.

В п.8
постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 „Про судову
практику в справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам,
установам,  організаціям їх
працівниками" із змінами роз'яснено,
що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі
письмового договору,  укладеного
працівником з підприємством,
організацією,  про взяття на себе
повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших
цінностей (недостача,  зіпсуття),  переданих йому для зберігання або

з

інших цілей  (п.1
ст. 134 КЗпП),   суд зобов'язаний
перевірити,   чи належить відповідач до
категорії працівників,   з якими згідно
з  ст.
135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

При
відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена
лише обмежена матеріальна відповідальність,
якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе
матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

На
підставі наведеного на ОСОБА_1 у відповідності з  ст. 132 КЗпП може бути покладена лише
обмежена матеріальна відповідальність в розмірі середнього місячного
заробітку,  який становить 205 грн.
Докази про можливість покладення на ОСОБА_1 матеріальної відповідальності у
повному розмірі шкоди з інших підстав відсутні. Тому рішення в цій частині
підлягає зміні.

Що стосується вимог ОСОБА_1,  то
судом встановлено,  що за час роботи у
ОСОБА_2 вона отримувала заробітну плату своєчасно,  тому підстав для стягнення заборгованості з
нарахуванням компенсації не було. Судом встановлено,  що після проведення ревізії в жовтні 2005
року ОСОБА_1 до часу звільнення з роботи - 19.01.2006 року на роботу не виходила.
Звільнення з роботи за прогули вона не оспорювала. Отже підстави для стягнення
заробітної плати за жовтень 2005 року - січень 2006 року відсутні.

Відповідно
до п.2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників,  затвердженої наказом Міністерства праці
України,  Міністерства Юстиції
України,  Міністерства соціального
захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 із наступними змінами
трудові книжки працівників,  які працюють
у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної
особи з правом найму,  та фізичних
осіб,  які використовують найману
працю,  пов'язану з наданням послуг,  зберігаються безпосередньо у працівників.

ОСОБА_1
не довела,  що передавала трудову книжку
ОСОБА_2 для вчинення запису про її звільнення.

За таких
обставин суд правильно відмовив в позові і в цій частині позовних вимог.
Враховуючи,  що судом не встановлено
порушення трудових прав ОСОБА_1,  підстав
для відшкодування моральної шкоди не було. Рішення суду в частині відмови в
позові ОСОБА_1 відповідає обставинам справи та вимогам закону,  підстав для його скасування немає.

Керуючись  ст. 132 КЗпП,   ст.
ст. 209,  303,  307,
314,  316 ЦПК України,  суд -

вирішив   :

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Радомишльського районного суду
від 23 травня 2007 року змінити,
зменшивши розмір матеріальної шкоди з 17444, 97 грн. до 205 грн.,  судовий збір з 174, 44 грн. до 51 грн.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення.

Головуючий      (підпис)                                           Судді       (підписи)

З оригіналом
згідно:

суддя
апеляційного суду Житомирської області
С В.Головчук