Справа
№22-ц-1776/07р.                         Головуюча
по 1    інстанції Давченко Т.М.
40                                              Доповідач
апеляційного суду Довжук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11     жовтня 2007 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої      -
Буренкової К.О.,  суддів:
Козаченка В.І.,  Довжук Т.С,

при секретарі
судового засідання   Гапєєвій Т.В.,

за участю
представників позивача ОСОБА_3,
ОСОБА_4.,

представника
відповідача                 ОСОБА_1,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргою представника позивача ОСОБА_2 -

ОСОБА_3

на рішення   Корабельного районного суду   м.
Миколаєва від   28 травня 2004
року за позовом

ОСОБА_2

до

Відкритого акціонерного товариства «Миколаївський глиноземний завод»

(далі ВАТ «МГЗ»)

про поновлення
на роботі,  стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та

моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

12    січня 2004 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ВАТ

«МГЗ» про поновлення його на роботі на посаді начальника колони служби
експлуатації

автотранспортного цеху (далі - АТЦ),
стягнення середнього заробітку за час вимушеного

прогулу та 2000 грн. моральної шкоди.

Позивач
зазначав,  що з 1976 року знаходився з
відповідачем в трудових відносинах,  а на
посаді начальника колони служби експлуатації АТЦ з 04 січня 2003 року. Наказом
від 22 грудня 2003 року він був звільнений з вказаної посади на підставі п.
1  ст.
40 КЗпП України за скороченням штатів,
яке вважає незаконним,
оскільки,  на його думку,  звільнення проведено без попередньої згоди
профспілкового комітету та з порушенням його прав.

Посилаючись на
викладене,  ОСОБА_2 просив позов
задовольнити.

Рішенням
Корабельного районного суду м.  Миколаєва
від 28 травня 2004 року в задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та
постановити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта,  рішення суду

постановлено без з'ясування
всіх обставин по справі та з порушенням норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
представників сторін,  дослідивши
матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Суд
першої інстанції,  в межах заявлених вимог,  повно та всебічно дослідив обставини
справи,  дав належну оцінку доказам,  які надали сторони,  і дійшов правильного висновку,  що звільнення позивача з роботи проведено без
порушення встановленого законом порядку. Тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні
позову.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що позивач працював начальником колони служби
експлуатації АТЦ ВАТ «МГЗ» з 04 січня 2003 року. 22 грудня 2003 року він був
звільнений за п. 1  ст.  40 КЗпП України,  тобто за скороченням штату працівників
(а.с.  13).

В
зв'язку з проведенням заходів щодо реструктуризації підрозділів заводу,  зміненням організації виробництва і
праці,  зв'язаними зі зменшенням обсягу
робіт заводського транспорту,
ліквідацією АТЦ,  03 жовтня 2003
року прийнято рішення про скорочення штатів. Скороченню підлягали 19
працівників АТЦ,  в тому числі і позивач
(а.с.  9).

З
вказаним розпорядженням позивач був ознайомлений 08 жовтня 2003 року,  що не оспорював в суді (а.с.  6).

Згідно з
ч.2  ст.
40 КЗпП України звільнення з підстав,
зазначених у п. 1 ч. 1  ст.  40 КЗпП України,  допускається,
якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

На
підставі наказу № 546/01 від 13 серпня 2003 року на базі ліквідованого
автотранспортного цеху створена дільниця технологічного транспорту (а.с.  4). Штатна чисельність керівників та
спеціалістів створеної дільниці склала 5 одиниць (а.с.  29).

З
штатного розкладу новоствореної дільниці вбачається,  що були наявні вакансії начальника цієї
дільниці та механіка,  які відповідали
посаді начальника автоколони АТЦ (а.с.
29).

Відповідно
до ч. 1  ст.  42 КЗпП України переважне право залишення на
роботі,  при скороченні чисельності чи
штату,  надається працівникам з більш
високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З
відомостей наданих ВАТ «МГЗ» суду,
вбачається,  що особи,  які були переведені на зазначені посади,  мають повну вищу освіту,  на відміну від позивача,  який має середньо-спеціальну освіту,  та також тривалий час пропрацювали на
підприємстві.

Таким
чином,  позивачем не було доведено
переважне право на залишення його на посадах начальника чи механіка
новоствореної дільниці.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що рішення
суду постановлено без з'ясування всіх обставин по справі та з порушенням норм
матеріального і процесуального права,  є
безпідставними та не підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи
викладене,  колегія суддів вважає,  що рішення суду є законним та обгрунтованим і
підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись  ст.
303,  308,  313 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_3 відхилити,  а рішення Корабельного районного суду М.
Миколаєва від 28 травня 2004 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з її моменту проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.