УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 лютого 2007 року                                                                                                    м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді
Ніколової Б.Ю.,

суддів : Ніколаєвої В.М.,
Матковської Л.О.

при секретарі Доробалюк Л.В.

з участю :

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-115 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутського районного суду
від 23 листопада 2006 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

В серпні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 2500 грн. боргу за договором позики та 1000
грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову
зазначав, що 19 травня 2006 року відповідач позичив у нього 2500 грн., що підтверджується розпискою. Він зобов'язувався повернути
борг до 15 липня 2006 року, однак до цього часу його не повернув.
Вважає, що відповідач заподіяв йому моральну шкоду, оскільки вчасно борг не повернув, у зв'язку з чим він, позивач, вимушений
був звертатись до суду за захистом своїх прав. Тому просив стягнути з
відповідача отриману ним позику в зазначеному розмірі та 1000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 23 листопада 2006 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 2500 грн. боргу, 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. В частині позову про стягнення з ОСОБА_2 1000 грн. моральної
шкоди ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним, просить його
скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам. На його думку, суд не дав належної оцінки поясненням
позивача, які містили неточності щодо дати надання ним позики. Вважає, що суд не повинен був приймати до уваги боргову розписку
від 19.05.2006 року, оскільки підпис під такою він не вчиняв,
доказів в підтвердження позову позивач суду не надав.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом вірно встановлені дійсні обставини, дано їм належну оцінку, а його
висновки про доведеність вимог позивача узгоджуються з матеріалами справи,
відповідають закону.

Головуючий у першій інстанції - Зеленська В.І.                                                        Справа № 22ц-115

Доповідач - Ніколова Б.Ю.                                                                                      Категорія № 18

2

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти
у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в
порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом
пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом
тридцяти днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 19 травня 2006 року відповідач визнав факт отримання
ним від позивача 2500 грн. позики, які зобов'язувався повернути останньому до
15 липня 2006 року .

Ці обставини підтверджуються розпискою відповідача від 19.05.2006 року,
виконаною ним власноручно.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також в засіданні
апеляційного суду відповідач не заперечував, що зазначена розписка написана ним
власноручно без будь-якого примусу зі сторони позивача або ж інших осіб.

За таких обставин, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов правильного
висновку про доведеність вимог позивача в
частині стягнення з відповідача 2500 грн. позики і тому обґрунтовано
задовольнив його вимоги в цій частині.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що підпис на зазначеній
борговій розписці вчинений не ним, а тому
така не може бути достовірним доказом в підтвердження отримання ним
позики, не можна визнати підставними.

Вирішуючи даний спір, суд встановив та правильно виходив з того, що
розписка від 19.05.2006 року про отримання 2500 грн. позики виконана
власноручно відповідачем, про що він не заперечував в судовому засіданні, у
зв'язку з чим суд підставно визнав позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача одержаних останнім грошових коштів
доведеними.

Не спростовують висновків суду
першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315,
319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутського районного суду
від 23 листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду
України.