Справа №2-115/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

13 квітня 2007 року
Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого
- судді Любицького
В.О.,

при
секретарі - Підгорна
С.М., Вареник
К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Семенівка
справу за позовом ОСОБА_1до редакції районної газети „ Семенівський
вісник „ смт.Семенівка
Полтавської області, треті
особи : Семенівська
районна державна адміністрація Полтавської області, Семенівська районна рада
Полтавської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до редакції Семенівської районної газети „ Семенівський
вісник „ про
поновлення на роботі та скасування наказу про її звільнення з посади завідувача
відділу редакції районної газети ,
а також стягнення з редакції на її користь невиплачену заробітну плату при
звільненні, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в
розмірі 1400 гривень.

В
судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала. Суду пояснила, що вона
працювала в редакції в Семенівської районної газети „ Семенівський
вісник „ на
посаді завідувача відділу редакції. В зв"язку з порушенням редакції трудового
законодавства, а саме : невиплати
заробітної плати протягом двох місяців, вона 14 грудня 20006
року подала заяву про звільнення з вказаних підстав і прохала звільнити її
з 28 грудня 2006 року. В
зв"язку з тим, що 22
грудня 2006 року їй
виплатили заробітну плату,
а 28 грудня 2006 року, як вона прохала
в заяві про звільнення, її не було звільнено, вона продовжила працювати. 29 грудня 2006 року вона вийшла
на роботу в редакцію о 08.00
годині ранку і близько 09.00
годин ранку разом з іншими працівниками була запрошена на засідання ради
засновників газети, яке проходило в приміщенні Семенівської районної державної
адміністрації. Після повернення з вказаного засідання о 10.00 годині їй
головним редактором газети було вручено трудову книжку із записом про її
звільнення за  ч.3  ст.38 КЗпП України . Вважає вказане
звільнення незаконним, оскільки вона не була звільнена у вказаний нею в заяві
про звільнення строк, а саме: 28
грудня 2006 року, і
продовжувала працювати, а була звільнена лише 29 грудня 2006
року. При звільненні їй не було виплачено заробітну плату. Прохала поновити
її на роботі та стягти середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також
моральну шкоду, що їй заподіяно незаконним звільненням. В зв"язку з тим,
що їй було виплачено заборгованість по зарплаті, позовні вимоги в цій частині
не заявила в судовому засіданні.

Представник
відповідача редакції Семенівської районної газети „ Семенівський
вісник „ головний
редактор проти заявлених вимог в судовому засіданні заперечила. Суду пояснила,
що вона працює на посаді головного редактора районної газети „ Семенівський
вісник „ 3 8 по 25 грудня 2006 року вона
перебувала на навчанні. з 25 по 28 грудня включно
перебувала у відпустці. На період її відсутності обов"язки головного
редактора виконувала відповідальний секретар редакції, про що виданий
відповідний наказ. В день   виходу її на
роботу, а саме 29 грудня 2006 року, працівники
редакції, які
подали заяви про звільнення, втім числі і позивачка, з'явились   в редакцію о 08.00 годині, і близько 09.00
годині з редакції пішли. Пізніше вона дізналась , що вони
знаходились на засіданні ради засновників газети, на яке її не запрошували.
Після повернення працівників із засідання о 10.00 годині, вона на їх вимогу видала трудові книжки із
записами про їх звільнення відповідно до поданих раніше заяв. Звільнити
останніх 28 грудня 2006 року, як вони
вказували в заяві, в тім числі і позивачка по справі, вона не могла, оскільки
була у відпустці, а виконуюча обов"язки головного редактора не має права
вирішувати дані питання згідно Статуту
редакції. В день звільнення 29
грудня 2006 року
працівники, які
звільнились, ніякої роботи не виконували і вона сама проводила набір статтей
газети , що не
були ще зроблені з минулого дня. В цей же день 29

2

грудня 2006 року звільненні
працівники вимагали видачі їм довідок про заборгованість по зарплаті.
Звільнення нею працівників редакції, в тім числі і позивачки, вважає
правомірним і відповідно до вимог законодавства та бажання самої позивачки по
справі.

Представники
третіх осіб по справі: Семенівської райдержадміністрації та Семенівської
райради вирішення позову по даній справі вважали на розсуд суду.

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників ,
третіх осіб, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Судом по
справі встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1. працювала на посаді
завідувача відділу редакції районної газети „ Семенівський вісник „
. 14 грудня 2006 року
позивачка подала заяву про її звільнення з роботи з 28 грудня 2006 року за власним
бажанням у зв"язку з невиконанням редакцією законодавства про працю ( ч.3  ст.38 КЗпП України) заборгованість
по заробітній платі становить два місяці (жовтень,
листопад ) .

Вказана
заява зареєстрована редакцією за вхідним номером № 87 від 14.12.2006
року.

Відповідно
до наказу № 49 від 29 грудня 2006 року редактора
редакції Рябчун І.Ю. позивачку звільнено з посади завідувача відділу редакції
районної газети за власним бажанням згідно поданої заяви з 29 грудня 2006 року, що
підтверджується також записами в трудовій книжці позивачки, яка була видана
останній в день звільнення 29
грудня 2006 року.

Відповідно
до табелю обліку використання робочого часу за грудень місяць 2006 року, поданий в
судовому засіданні представником відповідача, позивачка ОСОБА_1. 28 грудня 2006 року працювала
повний робочий день , а з 29 грудня 2006 року тобто в
день звільнення, уже не працювала.

Відповідно
до частин другої і третьої статті 38
КЗпП України, якщо працівника після закінчення строку попередження про
звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому
відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового
договору . працівник
має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним
бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про
працю.

Відповідно
до зазначеного закону та з урахуванням того, що позивач ОСОБА_1.. не була
звільнена у визначений нею строк 28
грудня 2006 року і
продовжувала працювати поза межами визначеного нею строку, остання підлягає
поновленню на роботі на займаній посаді в зв"язку з незаконним її
звільненням.

Відповідно
до пояснень, допитаних в судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5.,
ОСОБА_6. та ОСОБА_7. та вивчених в судовому засіданні матеріалів справи,
достатніх доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1. у визначену нею дату
звільнення не продовжувала працювати в редакції і вимагала її звільнення, по
справі не встановлено.

Щодо
позовних вимог позивачки про стягнення на її користь з відповідача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди , суд приходить до
наступного.

Відповідно
до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник
повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. При
винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого
працівника, прийняте
органом який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З часу
звільнення позивачки ОСОБА_1.,
а саме: з 29 грудня 2006 року і до
винесення рішення по справі минув термін 3
місяці 10 днів. За
вказаний період позивачка по справі ніде не працювала.

Втрачений
заробіток позивачкою за час вимушеного прогулу при середньомісячній заробітній
платі в розмірі 715 грн. 78 коп. та при
середньоденній - в
розмірі 33 грн. 75 коп. за період
вимушеного прогул складає в розмірі 2484
грн. 84 коп. ((
715 , 78 грн. х 3 місяці) + ( 33, 75 грн. х 10 днів ) ) = 2484 грн. 84 коп.

Вказана
сума коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на
відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок
незаконного її звільнення.

Відповідно
до ст.237-1 КЗпП України ,
- відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав

3

призвели
до моральних страждань ,
втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Як
пояснила позивачка в судовому засіданні, внаслідок незаконного звільнення вона
була вимушена докласти додаткових зусиль для організації свого життя внаслідок
втрати роботи , оскільки
не отримувала заробітну плату, чим позбавила себе і членів своєї сім"ї на
забезпечення нормального існування.

Між тим,
з огляду на конкретні обставини справи, а саме: волевиявлення позивачки на
звільнення з роботи і не здійснення нею дій щодо відзиву її заяви про
звільнення до визначеного дня звільнення, а також тієї обставини, що звільнення
її було проведено наступного дня з дати ,
визначеної нею в заяві про звільнення, суд не знаходить підстав для
задоволення позову позивачки в частині стягнення моральної шкоди.

Судом по
справі також встановлено, що після звільнення позивачки з роботи з посади
завідувача відділу редакції районної газети, на вказану посаду було прийнято на
роботу на загальних підставах працівника, тобто працівника, який не має статусу
щодо його обов"язкового прийняття на роботу та укладення з ним трудового
договору.

Керуючись
ст.ст. 10,11,209,212, 214-215
ЦПК України, суд,-

РІШИВ:

Визнати
незаконним наказ № 49 від 29 грудня 2006 року редактора
редакції газети „ Семенівський
вісник „ смт.Семенівка
Полтавської області про звільнення з посади завідувача відділу редакції
районної газети „ Семенівський
вісник „ ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженки та жительки смт.Семенівка Полтавської області, та поновити
останню на роботі на посаді завідувача відділу редакції газети „ Семенівський
вісник „.

Стягнути
з редакції районної газети „
Семенівський вісник „
смт.Семенівка Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 2
484 грн. 84 коп. ( дві тисячі
чотириста вісімдесят чотири гривні 84
коп. ) та на
користь держави судові витрати: 51
( п'ятдесят одну ) гривню
державного мита та 30 ( тридцять
) гривень витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій
частині позовних вимог відмовити.

Допустити
негайне виконання рішення суду щодо поновлення на роботі ОСОБА_1. та стягнення
заробітної плати за один місяць.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через районний суд
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги з подачею її копії до апеляційного суду.