У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 листопада 2007 року                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,                             Гуменюка
В.І.,
Барсукової В.М.,
Косенка В.Й.,-

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого
комітету Рівненської міської ради про визнання договору розподілу спільного
майна дійсним, визнання свідоцтва про право власності на торговий комплекс та
дублікату свідоцтва недійсними, визнання незаконними розпорядження Рівненського
міського голови, розподіл торгового комплексу та визнання права власності на
нього, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
договору про розподіл майна недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Рівненського міського суду від 6 жовтня 2006 року та  ухвалу апеляційного суду Рівненської області
від 19 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду
із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1999 року між          ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була
досягнута домовленість про будівництво за рахунок спільної праці та коштів
кафе-бару "Венеція" за адресою: м. Рівне, вул. Кіквідзе, 10-а. 4
листопада 2005 року між ними був укладений договір про розділ спільного майна,
який передбачав наступний порядок розподілу спільного майна:

- ОСОБА_2 виділяється приміщення магазину 100% -
торгового комплексу за адресою: м. Рівне, вул. Кіквідзе, 10-а, без
будь-яких боргових зобов'язань;

- ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - по ½
частки кожному, приміщення кафе-бару торгового комплексу
за адресою: м. Рівне, вул. Кіквідзе, 10-а, на рівних правах та обов'язках.

Розподіл зазначеного майна між власниками мало бути
нотаріально оформлено до 10 грудня 2005 року договором дарування. Сторони
зазначеного договору домовилися про всі істотні умови та фактично відбулося
його часткове виконання, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК
України наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагалося. Крім того,
факт домовленості про спільну власність підтверджується ще й тією обставиною,
що оригінали всіх правовстановлюючих документів знаходяться у ОСОБА_2 та
ОСОБА_1. У зв'язку з цим, позивачі просили визнати договір про розділ спільного
майна від 4 листопада 2005 року дійсним.

У березні 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4  звернулися до суду із зустрічним позовом, в
якому просили договір про розділ спільного майна від 4 листопада 2005 року
визнати недійсним, оскільки він був підписаний ОСОБА_3 під впливом морального
тиску зі сторони ОСОБА_2 та із збігом тяжкого фінансового становища на вкрай
невигідних умовах, всупереч його волі. Крім того, новостворене майно, а саме
торговий комплекс по вул. Кіквідзе, 10-а в м. Рівне, побудований виключно
силами і за кошти ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_4, а ОСОБА_1, як архітектор,
був залучений для розробки проектної документації на будівництво торгового
комплексу, за що йому було сплачено 200 доларів США, а тому вказаний майновий
комплекс являється спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_2 декілька разів
позичав ОСОБА_3 гроші і в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не брав з ОСОБА_2 відсотків
за надання позики, йому було дозволено працювати в кафе, як окремому
підприємцю, за це ОСОБА_3 не брав з нього ні орендної плати ні інших платежів,
сам особисто платив комунальні платежі. Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 просили визнати договір про розділ спільного майна від 4 листопада 2005 року недійсним.

Рішенням Рівненського міського суду від 6 жовтня 2006
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 19
грудня 2006 року, первісний позов ОСОБА_1. та ОСОБА_2 задоволено, в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили
скасувати ухвалені рішення суду з направленням справи на новий розгляд,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. та ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з того, що спірний договір про розподіл спільного
майна від 4 листопада 2005 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
(а.с. 7) є дійсним, оскільки його підписання є результатом спільної діяльності
сторін договору по набуттю прав на кафе-бар “Венеція” трьома власниками, що
вбачається з назви та змісту договору.

Крім того, суд першої інстанції
дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_3 не
надано жодного об'єктивного доказу підписання ним договору під впливом морального тиску зі сторони ОСОБА_2 та збігом тяжкого
фінансового становища на вкрай невигідних умовах, всупереч його волі, оскільки
в тексті вищевказаного договору указано, що він укладений “без примусу в
здоровій пам'яті”.

Що стосується збігу тяжкого
фінансового становища, то суду також не надано доказів цього, оскільки всі
боргові зобов'язання між сторонами були врегульовані
при підписанні договору і станом на 24 листопада 2005 року були виконані, що підтверджується їх підписами на
звороті договору.

Проте з такими висновками
погодитися не можна, оскільки їх зроблено без повного дослідження обставин
справи, прав і обов'язків сторін.

Відповідно до акту державної
комісії від 26 грудня 2000 року (а.с. 51-52) було закінчено будівництво
кафе-бару. Також, відповідно до акту державної комісії від 11 квітня 2002 року
(а.с. 53-54) було закінчено будівництво магазину.

На підставі свідоцтва про право
власності від 24 липня 2003 року (а.с. 13) торговий комплекс належить на праві
власності ОСОБА_3

Відповідно до статті 17 Закону
України “Про власність”, який був чинний на момент ухвалення рішення суду,
майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його
трудової участі.

Встановлено, що між ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 4 листопада 2005 року було укладено письмовий договір про
поділ спільного майна, за яким ОСОБА_2 виділяється приміщення магазину
торгового комплексу, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Кіквідзе, 10-а,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виділяється по ½
частині приміщення кафе-бару
торгового комплексу, що знаходиться за адресою:          м. Рівне, вул. Кіквідзе, 10-а. Однак
цей договір не було нотаріально посвідчено.

Згідно статті 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних
прав та обов'язків.

Письмова угода сторін не свідчить
про намір створити спільне майно до його реєстрації у відповідних органах на
ОСОБА_2, а є лише письмовою угодою, яка підлягає оцінці в судовому порядку.

Крім того, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був
укладений в 1993 році.    24 липня
2003 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на торговий комплекс.

Статтею 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував характер правовідносин, не дав належної оцінки доказам.

Вияснення цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і
помилково залишив його без змін.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення
суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції не можуть залишатися
у силі і підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 6 жовтня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області від 19 грудня 2006 року скасувати, а
справу направити до суду першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:                                                                 М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Й. Косенко