Справа
№ 22-ц-1114 2007 р.                         Головуючий у 1-й
інстанції - Білера П.П.
Категорія-    41                                               Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

іменем     України

11
вересня 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого
-   Рибалки В.Г.

суддів                   -   Хвостика С. Г.,  Криворотенка В.І.

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та осіб,  які беруть участь у справі - представника
відповідача ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «Кондитероптторг»

на рішення
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2007 року у   справі
за   позовом      ОСОБА_2
до   Товариства   з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційна
фірма    «Кондитероптторг»    про
стягнення невиплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2007 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» на її користь
78 грн. 25 коп.3аборгованості по заробітній платі,  4134 грн. 46 коп.3а затримку остаточного
розрахунку при звільненні та 100 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» на користь держави 34 грн. судового збору
та 7 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційній скарзі ТОВ ВКФ «Кондитероптторг»,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права,  неповне з'ясування обставин справи,  невідповідність висновків суду обставинам
справи,  просить дане рішення скасувати і
ухвалити нове рішення,  яким частково
задовольнити позовні вимоги,  стягнувши
заборгованість по виплаті зарплати в сумі 78 грн. 25 коп.,  а в решті вимог - відмовити. При цьому
зазначає,  що суд дійшов невірного
висновку про те,  що остаточний
розрахунок з позивачкою не був проведений з вини відповідача,  та про наявність підстав для стягнення
моральної шкоди,  не враховані обставини
пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  заслухавши суддю-доповідача,  пояснення представника відповідача про
задоволення апеляційної скарги,  колегія
суддів знаходить апеляційну скаргу такою,
що підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вірно
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ТОВ ВКФ «Кондитероптторг» з 1
листопада 2006 року по 23 січня 2007 року,
працюючи менеджером.

У день
звільнення - 23 січня 2007 року з позивачкою не був проведений остаточний
розрахунок і трудову книжку їй не видано,
що позбавило її можливості працевлаштуватись на іншу роботу,  ускладнило вирішення питань щодо утримання
неповнолітньої дитини та вимагало від неї додаткових зусиль в організації свого
життя.

2

За вказаних обставин суд першої                        інстанції
дійшов   вірного   висновку
про

стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_2 невиплаченої заробітної плати,  середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку та моральної шкоди.

Доводи
апелянта про те,  що позивачка була
звільнена саме 2 січня 2007 року,  що
підтверджується її заявою про звільнення,
є непереконливими.

Як
вбачається з матеріалів справи,  в заяві
ОСОБА_2 дійсно просила звільнити її з 2 січня 2007 року,  однак заяву датовано 23 січня 2007 року (а.с.
21). Крім того,  позивачкою надано докази
на підтвердження того,  що після 2 січня
2007 року і до 23 січня 2007 року вона продовжувала виконувати свої трудові
обов'язки. Про це свідчать копії квитанцій ряду банків,  роздруківки списків боржників менеджера
ОСОБА_2,  копія видаткової накладної від
23 січня 2007 року,  в яких позивачка
вказана як отримувач товарів. Крім того,
свідок ОСОБА_3 підтвердила,  що
розрахункові і зарплату позивачки вона отримала тільки 14 лютого 2007 року
(а.с. 4-5,  6,  52-61). Зазначені докази досліджені судом і
сумнівів не викликають.

Посилання
апелянта на відсутність їх вини в непроведенні остаточного розрахунку з
позивачкою були предметом судового розгляду суду першої інстанції і
обґрунтовано спростовані,  так як,  не заперечуючи самого факту,  що в день її звільнення вони не виплатили їй
належні від підприємства суми та не видали трудову книжку,  апелянт в той же час не довів,  що це сталось не з їх вини.

Трудову
книжку ОСОБА_2 отримала 15 червня 2007 року (а.с. 65),  а по зарплаті відповідач не розрахувався з
нею навіть до ухвалення судом рішення.

Судом
вірно визначено розмір заборгованості по заробітній платі,  з урахуванням сум,  отриманих позивачкою (а.с. 7,  16-18,
30,  31).

Відносно
наявності факту заподіяння моральної шкоди та розміру її відшкодування в сумі
100 грн.,  то суд з цього приводу у
рішенні також навів переконливі мотиви,
з якими погоджується колегія суддів,
врахувавши засади розумності і справедливості,  з урахуванням характеру та обсягу моральних
страждань позивачки,  ступеня неправомірних
дій відповідача,  що доводами апеляційної
скарги не спростовується.

Що
стосується доводів апеляційної скарги про те,
що позивачка пропустила строк позовної давності,  то з огляду на те,  що вона була звільнена 23 січня 2007
року,  а в суд з позовом звернулась 10
квітня 2007 року,  а також з урахуванням
вимог ч.1  ст. 233 КЗпП України про
трьохмісячний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору,  колегія суддів знаходить такі доводи
необгрунтованими. Крім того,  відновно вимоги
про стягнення заборгованості по зарплаті,
то згідно з ч.2  ст. 233 КЗпП
України таке право працівника строком звернення не обмежується.

Рішення
суду в цій частині відповідає вимогам
ст.  ст. 116,  233,
237-1 КЗпП України і є обгрунтованим.

Щодо визначення
ступеня відповідальності відповідача за затримку розрахунку позивачки при її
звільненні,  відповідно до  ст. 117 КЗпП України,  то стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 її
середній заробіток за весь час затримки розрахунку,  суд не звернув уваги на обставини того,  що її вимоги про стягнення заборгованості по
зарплаті задоволені частково,  тобто вона
наполягала на стягненні більшої суми ніж та,
на яку мала право. До того ж,
стягнута судом частка в сумі 78 грн. 25 коп. не є суттєвою в порівнянні
з її середнім заробітком (745 грн. 55 коп. (а.с. 66)).

З
урахуванням зазначеного,  колегія суддів
вважає за можливе зменшити суму стягнення середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні до 500 грн.,
частково задовольнивши,  тим
самим,  апеляційну скаргу.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1
п.3,  309 ч.1 п.4,  314 ч.2,
316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

з

Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма
«Кондитероптторг» задовольнити частково.

Рішення
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2007 року по
даній справі змінити,  зменшивши суму
стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні до 500
(п'ятисот) грн.

В решті
рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2007
року залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили негайно,  однак
може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня його проголошення .