Справа № 33ц-377                                                                    Головуючий
в 1 інстанції - Шміло В.І.
-11                                                                             Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем   України

13 липня
2007 року.                                                                                                    м.  Луцьк

Колегія
суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду
Волинської області в складі:

Лончука В.Г.,  Расевича СІ.,  Завидовської-Марчук О.Г.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про виселення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського
міськра-йонного суду від 28 квітня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 19 липня 2005 року,

встановила:

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3  про виселення його з квартири АДРЕСА_1,  посила­ючись на те,  що відповідач проживає в даній квартирі без
достатніх підстав і створює перешко­ди у проживанні в цій квартирі її
власникам.

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду від 28 квітня 2005 року позов задо­волено і
постановлено виселити ОСОБА_3  з квартири
АДРЕСА_1.

Ухвалою
апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2005 року рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

В
обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_3
посилається на порушення су­дами норм матеріального і процесуального
права,  в зв'язку з чим просить скасувати
судові рі­шення і постановити нове рішення.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
скасування судових рішень відсут­ні,
виходячи з наступного.

Судами
встановлено,  що квартира АДРЕСА_1
належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Згідно
зі  ст.
2 Закону України „Про власність" право власності - це врегульовані
за­коном суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном.

Зі
змісту  ст.  317 ЦК
України вбачається,  що права
володіння,  користування і розпо­рядження
своїм майном належать власникові. Останній,
у відповідності до  ст.  48 Закону Украї-

2

ни „Про власність" може вимагати усунення будь-яких порушень
його права,  хоч би ці пору­шення і не
були поєднані з позбавленням володіння,
і відшкодування завданих цим збитків.

Задовольняючи
позов,  місцевий суд,  повно встановивши обставини справи і прави­льно
застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права,  прийшов до вірного висновку,  що відповідач не є власником спірного
житла,  а тому не може користуватися ним
і підлягає виселенню.

Апеляційний
суд обґрунтовано погодився з таким висновком суду першої інстанції та залишив
його рішення без змін.

Відповідно
до ч.3  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є непра­вильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального пра­ва.

Статтею
335 ЦПК України визначено,  що суд
касаційної інстанції не може встанов­лювати або (та) вважати доведеними
обставини,  що не були встановлені в
рішенні суду чи від­кинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це стверджується матеріалами справи,
що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального
і процесуального права. Відсутні передбачені ч. 1  ст.
338 ЦПК України підстави для їх обов'язкового скасування.

Керуючись  ст.
332 ЦПК України,  колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28
квітня 2005 року та ухвалу апе­ляційного суду Тернопільської області від 19
липня 2005 року в даній справі залишити без змін. Ухвала оскарженню не
підлягає.