АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня
2007 року                                                                                       м.  Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:   головуючої - судді
Ніколаєвої В.М.

суддів : Заїки
В.М. ,  Матущака М. С. ,

при секретарі: Коник О.М.  з участю :
сторін,  їх представників

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-1154 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду від 18 квітня 2007
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін,  їх представників,  перевіривши матеріали справи,  доводи апеляційної скарги,  колегія суддів

встановила :

ОСОБА_2,  звертаючись
до суду з позовом,
вказувала,  що 30 червня

2006         року продала відповідачу
автобус ПАЗ 672,  1988 року випуску,

НОМЕР_1,  вартістю 42400 грн. В
зв'язку з тим,  що на момент укладення

договору ОСОБА_1 не мав всієї суми коштів,
він сплатив лише 25000 грн. і

попросив видати доручення на право керування вказаним автобусом.  На решту

суми останній написав розписку і зобов'язався повернути 5000 грн. до

1 серпня 2006 року,  а 12400 грн. -
до 1 вересня 2006 року. Станом на 18 квітня

2007         року відповідач повернув
їй лише 4090 грн. Тому просила стягнути з

ОСОБА_1 на її користь 13310 грн. боргу.

Рішенням
Теофіпольського районного суду від 18 квітня 2007 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13310 грн. боргу,  133 грн. судового збору та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним,  просить його скасувати,  постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову,  посилаючись на
те,  що висновки суду не відповідають
обставинам справи.   Між ним та
позивачкою було укладено договір   про
купівлю-продаж

Головуючий
у першій інстанції - Бурлак Г.І.                                               Справа
№ 22ц-1154

Доповідач
- Ніколаєва В.М.                                                                          Категорія
№ 9,  16

2

автобуса  за   17400   грн.   та
маршрут "Хмельницький-Шибено"                                        на

перевезення
пасажирів за 5000 доларів США.
Проте ОСОБА_2 свої
зобов'язання не виконала,  вказаний маршрут передала іншим особам.  Тому вважає,  що суд безпідставно стягнув з нього на
користь позивачки 13310 грн.

Апеляційну
скаргу слід відхилити з таких мотивів.

Судом
вірно з'ясовані фактичні обставини,  дана
їм належна оцінка,  його висновки
підтверджуються матеріалами справи,
грунтуються на нормах діючого законодавства.

Згідно з
ч.1  ст.
61 ЦПК України обставини,  визнані
сторонами та іншими особами,  які беруть
участь у справі,  не підлягають
доказуванню.

Встановлено,  що 30 червня 2006 року між сторонами фактично
був укладений договір купівлі-продажу автобуса ПАЗ 672,  1988 року випуску,  НОМЕР_1,
вартістю 42400 грн.,  який ОСОБА_1
прийняв у ОСОБА_2 та використовував до вересня 2006 року. В зв'язку з
відсутністю у відповідача коштів до кінця 2006 року він сплатив позивачці за
вказаний автобус 29090 грн.

Вказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні,  а тому суд підставно визнав факт укладення 30
червня 2006 року між сторонами договору купівлі-продажу автобуса таким,  що не підлягає доказуванню.

Відповідно
до  ст.
526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу,  інших актів
цивільного законодавства.

Ч.
2  ст.
692 ЦК України
передбачено,  що покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як
вбачається з розписки ОСОБА_1 від ЗО червня 2006 року він зобов'язався
повернути ОСОБА_2 за придбаний автобус 17400 грн.: 5000 грн. -до 1 серпня 2006
року,  12400 грн. -до 1 вересня 2006
року.

Станом на 18
квітня 2007 року відповідач повернув позивачці 4090 грн.

При
таких обставинах,  давши належну оцінку
зібраним по справі доказам в їх сукупності,
суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки борг по
оплаті за придбаний автобус в сумі 13310 грн..

Доводи
апеляційної скарги про те,  що ОСОБА_2
належним чином не виконала свої зобов'язання по договору,  не можна визнати підставними,  оскільки доказів в підтвердження цього
ОСОБА_1 не надав . Не знайдені такі і судом.

Як
вбачається з матеріалів справи,  27
червня 2006 року позивачка надала ОСОБА_1 довіреність на користування та
розпорядження спірним автобусом,  в тому
числі і з правом зняття його з обліку. Відповідач отримав техталон на нього.

Надання
цієї довіреності необхідності зняття автобуса з обліку в органах
Державтоінспекції не потребувало. Договір купівлі-продажу автобуса повинен був
бути укладений після повного розрахунку за нього. Тому доводи апеляційної
скарги про те,  що незняття позивачкою
автобуса з обліку з урахуванням матеріалів та обставин справи не може свідчити
про небажання нею укласти договір його купівлі-продажу.

з

Не
спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення
суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального
права,  підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги і вимог позивачки не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
315,  319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу   ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Теофіпольського районного суду від 18 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  проте може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.