РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року жовтня місяця „15" дня колегія суддів судової палати у

цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,  судді:
Синельщікової О.В.

Суддів:                                                    Горбань
В.В.

Шаповалової
О.А.

При
секретарі:                                        ГалічЮ.Є.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до Бахчисарайського приватного навчально-виховного комплексу
„ИІкола-ліцей" Автономної Республіки Крим про стягнення надбавки за
вислугу років,  допомоги на оздоровлення
при наданні щорічних відпусток,
компенсації втрати заробітної плати,
відшкодування моральної шкоди,  за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Бахчисарайського районного суду
Автономної Республіки Крим від 25 квітня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

23.05.2006
рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бахчисарайського приватного
навчально-виховного комплексу „ИІкола-ліцей" Автономної Республіки Крим
про стягнення надбавки за вислугу років,
допомоги на оздоровлення при наданні щорічних відпусток,  компенсації втрати заробітної плати за період
роботи з 1 січня 2000 року по 1 січня 2006 року. Вимоги мотивовані тим,  що вона працює вчителем початкових класів
Бахчисарайського приватного навчально-виховного комлексу Школа-ліцей". її
педагогічний стаж складає 30 років. Зазначає,
що згідно зі  ст.  57 Закону України „Про освіту" вона має
право на щомісячну надбавку за вислугу років,
щорічну виплату допомоги на оздоровлення в розмірі місячної заробітної
плати при наданні щорічної відпустки. Між тим,
відповідач їй не виплачує ані надбавки,
ані допомоги. Тому просить стягнути надбавку за вислугу років,  допомогу на оздоровлення при наданні щорічних
відпусток,  компенсацію втрати заробітної
плати за період роботи з 1 січня 2000 року по 1 січня 2006 року. При розгляді
справи позивачка уточнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача
надбавку за вислугу років в розмірі 2144 грн. 70 коп.,  1368 грн. 69 коп. матеріальної допомоги на
оздоровлення при наданні щорічних відпусток за 2001-2005 роки,  581 грн. 18 коп. матеріальної допомоги на
оздоровлення за 2005-2006 навчальний рік,
628 грн. 09 коп. компенсації втрати заробітної плати за несвоєчасну
виплату,  а також просила стягнути на її
користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.,
відшкодування витрат,  пов'язаних
з оплатою правової допомоги у сумі 200 грн.,
витрати,  пов'язані з явкою у суд
в розмірі 111 грн. 08 коп.,  витрати на
оформлення документів у сумі 76 грн. 26 коп.,
поштові витрати у сумі 16 грн. 25 коп.,
витрати на проведення експертизи у сумі 660 грн. 24 коп.

Справа №
22-ц-4488/2007 р.                Головуючий
суду першої інстанції

Атаманюк
Г.С.  Доповідач        Горбань В.В.

Рішенням
Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 25 квітня 2007
року стягнуто з Бахчисарайського приватного навчально-виховного комплексу
„Школа-ліцей" Автономної Республіки Крим на користь ОСОБА_1допомогу на
оздоровлення при наданні щорічних відпусток за 2000-2005 роки у сумі 1368 грн.
69 коп.,  компенсацію втрати заробітної
плати у сумі 628 грн. 09 коп.,  а всього
1996 грн. 78 коп.3 урахуванням обов'язкових утримань до бюджету. В іншій
частині позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача понесені
ним судові витрати за проведення експертизи в сумі 660 грн. 24 коп. та
витрати,  пов'язані з явкою позивача до
суду у сумі 111 грн. 08 коп. Стягнуто з Бахчисарайського приватного
навчально-виховного комплексу „Школа-ліцей" Автономної Республіки Крим у
дохід держави судовий збір у сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення процесу у сумі 30 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати з ухваленням
нового рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права,  на неповне з'ясування обставин,  які мають суттєве значення для розгляду
справи,  на невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача,  перевіривши матеріали
справи,  обговоривши доводи апеляційної
скарги,  вислухавши пояснення позивачки,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  з наступних підстав.

При
апеляційному перегляді справи встановлено,
що позивачка з 01 вересня 2001 року по серпень 2006 року за контрактом
працювала педагогом у Бахчисарайському приватному навчально-виховному комплексі
«Школа-ліцей».

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо порушення відповідачем гарантованого статтею 43
Конституції України права позивачки на своєчасне отримання винагороди за працю
у розмірі,  не нижче від визначеного
законом.  Обмеження цього права умовами
трудового договору є неприпустимим.

Встановивши
право позивачки на отримання надбавки за вислугу років,  матеріальної допомоги на оздоровлення,  суд першої інстанції обгрунтовано виходив з
вимог  ст.  57 Закону України «Про освіту»,  яка встановлює державні гарантії педагогічної
діяльності. При цьому визнав встановленим,
що спірні виплати - це гарантована державою частина заробітної плати
педагогічного працівника незалежно від форми власності і організаційно-правової
форми юридичної особи - роботодавця.

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів,  оскільки вони відповідають матеріалам справи
та вимогам закону.

Однак з
висновком суду про те,  що позивачці
згідно з судовим наказом від 28 березня 2007 року була виплачена заборгованість
по заробітній платі у сумі 2700 грн.,  до
якої зарахована заборгованості по надбавці за вислугу років 2000-2002 роки,  яка передбачена  ст.  57
Закону України «Про освіту»,  погодитися
не можна,  оскільки він є помилковими і
суперечить фактичним обставинам справи.

При розгляді
справи встановлено,  що відповідач
виплату надбавки за вислугу років почав нараховувати та виплачувати з 2003
року,  а матеріальна допомога на оздоровлення
при наданні відпустки взагалі не нараховувалася і не виплачувалася.

Проти даних
обставин не заперечував відповідач.

Із
матеріалів справи вбачається,  що
позивачка була звільнена з роботи 05.08.2006 року,  але з нею відповідно до вимог  ст.  116
КЗпП України не була проведена виплата всіх сум,  що належить їй від відповідача.

Зі
змісту постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 20 березня
2007 року слідує,  що у 2006 році у
відповідача виникла заборгованість по заробітній платі та відпускних за
2005-2006 p.p. перед
ОСОБА_1  Дана заборгованість частково
була погашена у грудні 2006 року у розмірі 1000 грн. На 14.03.2007 року
заборгованість по заробітній платі склала 2700 грн.

З
пояснень директора Бахчисарайського приватного навчально-виховного комплексу
«Школа - ліцей» Тутєрова В.Л.,  які були
дані прокурору Бахчисарайського району,
слідує,  що з 2003 року за вимогою
учителів було прийнято рішення про виплату надбавки за вислугу років. У 2006
році у ПВК «Школа-ліцей» виникла заборгованість по заробітній платі і
відпускних приблизно за 2 місяця перед
ОСОБА_1

Згідно з
судовим наказом від 28 березня 2007 року,
виданим Бахчисарайським районним судом,
з відповідача на користь позивачки була стягнута заборгованість по
заробітній платі за 2006 рік у сумі 2700 грн.

Приймаючи
до уваги дані обставини,  колегія суддів
дійшла висновку,  що у позивачки виникла
заборгованість по заробітній платі лише за 2006 рік та по виплаті відпускних за
2005-2006 p.p.

Доказів
про те,  що до зазначеної заборгованості
була також зарахована заборгованість по виплаті надбавки за вислугу років за
2000 p.,  2001 р.,  та 2002 p.,
відповідачем ані суду першої інстанції,  ані суду апеляційної інстанції не надано.

При
такому положенні,  виходячи з правил  ст.  57
Закону України «Про освіту» та встановивши що позивачка як педагогічний
працівник мала право на отримання надбавки за вислугу років,  а за період з 2000 по 2002 p.p. такі
виплати відповідачем не проводилися,
колегія суддів вважає,  що вимоги
позивачки в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При
визначенні розміру надбавки,  яка
підлягає стягненню на користь позивачки,
колегія суддів виходить із розрахунку,
який був проведений відділом освіти Бахчисарайської районної державної
адміністрації з урахуванням посади позивачки - учителя - методиста вищої
категорії,  при педагогічному стажі
роботи більше 20 років.( а.с.  49-50).

Таким
чином згідно з зазначеним розрахунком ОСОБА_1
піддягає стягненню надбавка за вислугу років за період з 2000р. по 2002 р. у розмірі'1734
грн. 17коп.

Що
стосується висновків суду щодо необґрунтованості вимог позивачки у частині
стягнення допомоги на оздоровлення при наданні відпустки за 2005-2006 p.p.,
то вони зроблені з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно
до правил  ст.  57 Закону України «Про освіту» передбачено
виплату педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного
посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Як убачається з
матеріалів справи,  позивачці за період
роботи 2005- 2006 років була надана відпустка. Але допомога на оздоровлення при
цьому відповідачем не була нарахована та виплачена.

За таких обставин,  колегія суддів вважає,  що позивачка має право на виплату допомоги на
оздоровлення при наданні їй відпустки за період роботи 2005-2006 p.p.

Приймаючи
до уваги,  що відповідач відмовився від
надання розрахунку,  належної позивачці
розміру допомоги на оздоровлення,
колегія суддів вважає можливим виходи з розрахунку,  який наданий відділом освіти Бахчисарайської
райдержадміністрації. Згідно з зазначеним розрахунком на користь ОСОБА_1  підлягає стягнення допомога на оздоровлення у
сумі 581 грн. 18 коп.

Згідно з
роз'ясненими,  викладеними у пункті 6
постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про
практику застосування судами законодавства про оплату праці» справляння і
сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та
працівника,  у зв'язку з чим суд визначає
зазначену суму до виплати без утримання цього податку й інших обов'язкових
платежів,  про що зазначає в резолютивній
частині рішення.

Таким
чином на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по надбавці за
вислугу років та матеріальної допомоги без урахування податків і інших
обов'язкових платежів.

Ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної
шкоди,  суд першої інстанції виходив із
необґрунтованості позовних вимог та їх недоведеності.

Проте з такими
висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Згідно
зі  ст.
237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав привело до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно
до роз'яснень,  даних Пленумом Верховного
Суду України у п. 13 постанови № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та
доповненнями від 25 травня 2001 року № 3) «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати,  що відповідно до  ст.
237-1 КЗпП України при наявності порушення прав працівника у сфері
трудових відносин,  яке призвело до його
моральних страждань,  втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого
життя,  обов'язок по відшкодуванню
моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності,  виду діяльності чи
галузевої належності.

При
розгляді справи судом першої інстанції встановлено порушення прав позивача щодо
своєчасної виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення на
протязі тривалого часу.

Між
тим,  вирішуючи спір,  суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги  ст.
237-1 КЗпП України та вищезазначені роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України,  та дійшов
помилкового висновку щодо недоведеності та недоказаності позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди.

Із матеріалів
справи вбачається,  що неправомірними
діями відповідача з несвоєчасного нарахування та виплати надбавки за вислугу
років і допомоги на оздоровлення протягом тривалого часу завдано душевних
страждань позивачці,  погіршився її стан
здоров'я,  вона вимушена була приймати
додаткові зусилля для відновлення попереднього життєвого стану.

Колегія
суддів вважає,  що з урахуванням
характеру та обсягу моральних страждань,
які зазначила позивачка з вини відповідача,  а також виходячи з засад розумності,  виваженості та справедливості,  ОСОБА_1
слід відшкодувати моральну шкоду у розмірі 300 грн.

Довід
скарги про те,  що позивачці завдана
моральна шкода у розмірі 5000 грн.,
колегія суддів вважає необгрунтованим,
оскільки ОСОБА_1  не надала
доказів,  які б підтверджували
спричинення їй моральної шкоди саме у такому розмірі.

За таких
обставин,  оскільки рішення суду в
частині відмови у задоволенні позову ухвалено з порушенням норм матеріального і
процесуального права,  колегія суддів
вважає необхідним на підставі пунктів 3,
4 частини 1 статті 309 ЦПК України рішення суду скасувати і ухвалити
нове рішення про часткове задоволення позову.

Оскільки
рішення суду не оскаржується в тій частині,
де суд задовольнив вимоги позивачки,
колегія суддів не має права входити в обговорення правильності висновків
суду,  тому в цій частині рішення
визнається законним і обгрунтованим.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303,
307,  308,  314,
315 Цивільного процесуального кодексу України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну   скаргу
ОСОБА_1   задовольнити частково.

Рішення
Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 25 квітня 2007
року в частині відмови у задоволенні позову скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути
з Бахчисарайського приватного навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей» на
користь ОСОБА_1заборгованість по надбавці за вислугу років за 200-2002 роки у
розмірі 1734 грн. 17 коп.,  матеріальної
допомоги на оздоровлення за 2005-2006р. у розмірі 581 грн. 18 коп. без
урахування податків і інших обов'язкових платежів,  а також у відшкодування моральної шкоди - 300
грн.. В іншій частині позову відмовити.

У решті це ж
рішення залишити без змін.

Рішення
апеляційного  суду набирає законної сили
з  моменту /його проголошення.

Рішення може
бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної інстанції.