Справа 22ц -1413/2007 р.                  Головуючий
в 1 -ій інстанції Алексеева В.В.
цивільна.                           Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

19
вересня 2007 року.                Апеляційний
суд Чернігівської області

в складі :
головуючого - судді Литвиненко І.В..
суддів Смаглюк Р.І.,  Бобрової 1.0..,

при секретарі
Вареник О.М. ,

з участю
позивачки. її представника,  представника
відповідачки,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської
області в м.  Чернігові апеляційні скарги
відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи на стороні відповідачки ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районною суду м.
Чернігова від 20 липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

В
апеляційних скаргах відповідачка ОСОБА_2
та третя особа ОСОБА_1 просять скасувати вказане рішення внаслідок неправильною застосування
норм матеріального та процесуального права і постановити нове рішення про
відмову в позові з
таких підстав.

В
вересні 2006 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання
недійсним заповіту померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4,  посвідченого приватним нотаріусом - третьою
особою ОСОБА_1 1 червня 2004 року на користь відповідачкиОСОБА_2,
з таких підстав. ОСОБА_4 з 1982 року проживав в фактичних
шлюбних відносинах з матір'ю позивачки ОСОБА_5,  16 травня 2005 року вони
зареєструвати шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер,
його спадкове майно -АДРЕСА_1 прийняла дружина ОСОБА_5,
яка проживала в цій квартирі і яка звернулася до
нотконтори з відповідною заявою. Оформити свої спадкові права після смерті
чоловіка вона не змогла,  оскільки
померла 12 травня 2006 року. 22 лютого 2006 року вона склала заповіт на все
належне їй майно,  в тому числі на
вказану квартиру як спадщину після смерті чоловіка,  яку вона фактично прийняла,  але юридично не оформила,  на користь доньки - позивачки ОСОБА_3.

Після
звернення до Другої Чернігівської нотконтори з заявою про прийняття спадщини
після смерті матері ОСОБА_5
вона дізналася про існування заповіту ОСОБА_4на користьОСОБА_2. Вказаний заповіт
вона вважає недійсним,  оскільки
волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. ОСОБА_4
більше 20 років прожив зОСОБА_5,  не мав
намірів щодо укладення заповіту,  склав
заповіт на користь невідомої сторонньої особи,
після отримання квартири в особисту власність на підставі договору
дарування від і 8 травня 2004 року,
посвідченого тим же нотаріусом ОСОБА_1,
який через декілька днів 1 червня 2004 року посвідчує заповіт на
користьОСОБА_2. Вказані обставини з врахуванням того,  що ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями,  лікувався в невропатолога,  свідчать про відсутність його волі та вільного
волевиявлення на складання заповіту на користь відповідачки.

20 липня
2007 року позивачка ОСОБА_3 подала уточнену позовну заяву,  суть уточнень полягає в наступному. Про
відсутність волі заповідача на укладення цього заповіту свідчать допущені
порушення закону при його посвідченні: невідповідність ч. 1  ст.
203,  ч.ч. 3, 4  ст.
208 ЦК України,  л. 157 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України. На заповіті відсутній власноручний підпис
заповідача про те,  що заповіт ним
прочитаний і підписаний,  в заповіті не
вказано місце народження заповідача. Вказані обставини свідчать про відсутність
волі заповідача на складання такого заповіту і підтверджують факт підписання
ним невідомо якого документу.

Рішенням
Деснянського районного суду м.  Чернігова
від 20 липня 2007 року позов задоволено. Суд першої інстанції визнав недійсним
та скасував заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2,  посвідчений 1 червня 2004 року за реєстр. №
2078 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу
ОСОБА_1  Рішення суду обгрунтоване
наступним.  Відповідно до  ст.
1248 ЦК України,  п. 157
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 3
березня 2004 року нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів
власноручно або за допомогою загальноприйнятних технічних засобів. У цьому разі
заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним,  про що зазначається заповідачем під його
підписом.  Ця вимога закону при
нотаріальному посвідченні заповіту не дотримана. Запис перед підписом зроблено не
заповідачем,  а самим нотаріусом.  Відповідно до ч. 1  ст.
203,   ст.  215 ЦК
України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам
цивільного законодавства і його невідповідність є підставою для визнання
заповіту недійсним.

В
апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2
вважає,  що рішення суду не
відповідає вимогам ст,  213 ЦП К України. Суд
першої інстанції безпідставно посилається на
ст.  203,  215 ЦК
України. Твердження суду про недійсність заповіту через невідповідність
підпису   заповідача нотаріальній

процедурі,  передбаченій п 157 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,  є
помилковим.  Вказана Інструкція є
складовою частиною закон},  при
посвідчені заповіту не порушені вимоги закону -
ст.  1248 ЦК України,  яка передбачає головні умови дійсності
заповіту : власноручний підпис заповідача і складення в 2 примірниках.
Наявність власноручного підпису заповідача припускає,  що особа прочитала заповіт. Суд залишив поза
увагою вимоги  ст.  1257 ЦК
України,  якою передбачені випадки
визнання заповіту недійсним.  Тому
просить скасувати рішення суду першої інстанції і постановити нове рішення про
відмову в позові.

В
апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_1 також просить скасувати вказане рішення
і постановити нове про відмову в позові з таких підстав. Зміст правочину,  яким є заповіт,  повністю відповідає вимогам  ст.
і248 ЦК України,  тому відсутні
підстави для визнання його недійсним відповідно до  ст.
215 ЦК України.
Таким чином,  суд неправильно застосував
матеріальний закон. Посвідчувальний напис на заповіті 1 червня 2004 року свідчить
про дотримання вимог  ст.  1248 ЦК України,  як заповідачем,  так і нотаріусом.  Посилання на п. 157 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є необгрунтованим,  тому що відповідно до  ст. 8 ЦК України суд,  якщо встановив невідповідність правового
акту,  в даному випадку наказу Міністра
юстиції,  яким затверджена ця
Інструкція,  повинен був застосувати акт
вищої юридичної сили - закон,  яким
є  ст.
1248 ЦК України.
Крім того,  в матеріалах справи є заповіт
від 22 лютого 2006 року,  посвідчений за
реєстр. № 1-869 нотаріусом ОСОБА_6 аналогічним чином.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін,  вивчивши
матеріали справи,  перевіривши доводи
апеляційних скарг,  колегія суддів
вважає,  що апеляційні скарги відповідачки
ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_1 підлягають відхиленню,  рішення суду - залишенню без змін з таких
підстав.

Висновок
суду першої інстанції про невідповідність заповіту ОСОБА_4,  посвідченого 1 червня 2004 року за реєстр. №
2078,  внутрішній волі та вільному
волевиявленню заповідача відповідає встановленим обставинам справи. Так,  судом із пояснень представника відповідачки
ОСОБА_2в судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_7./ батько відповідачки/ запропонував ОСОБА_4скласти заповіт на
ОСОБА_2/л.е.159-159зв7,  вказана
обставина підтвердженна показаннями свідків ОСОБА_7. /л.с.  165-167/та ОСОБА_7 / л.с.  167/. Вказані свідки,  а також ОСОБА_8 були присутніми в приміщенні
МЕТІ,  де посвідчувався заповіт
/л.с.  158зв/. Ці обставини свідчать,  що волевиявлення заповідача не було вільним
та не відповідало його волі.

Недотримання
третьою особою ОСОБА_1 вимог п. 157 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України щодо обов'язкового зазначення заповідачем
факту прочитання ним вголос заповіту

перед власноручнихм підписом
судом першої інстанції правильно оцінено як невідповідність змісту правочияу
закону та іншим актам цивільного законодавства. Тому суд обгрунтовано на
підставі закону визнав заповіт ОСОБА_4недійсним.

Доводи
апелянтів про відповідність заповіту вимогам
ст.  1248 ЦК України та щодо
неправильності обґрунтування його недійсності тільки порушенням п. 157
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України без
посилання на  ст. 1257 ЦК України не
спростовують цей висновок суду першої інстанції,  який фактично встановив підстави для визнання
заповіту недійсним,  правильно послався
на норми закону.

За таких
обставин відсутність посилання на  ст.
1257 ЦК України
в резолютивній частині рішення не може бути підставою для задоволення
апеляційних скарг. Відповідно до ч. 2
ст.  308 ЦПК України не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Керуючись  ст.
ст.  30.3,  307,
308,  313-315,  317,
319 ЦПК України,  апеляційний
суд,  -

у х в а л и в:

Апеляційні
скарги відповідачки ОСОБА_2 та
третьої особи ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Деснянського районного суду м.  Чернігова
від 20 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.