Справа № 22-1612 від
2007 р.                             Головуючий
у 1-ій інстанції- Фісунов А.Л.
- 44                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
квітня 2007 року      Колегія    суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді  - Гайдук В.І.

суддів                                 - Дерев'янко
О.Г., Красвітної Т.П.

при
секретарі                     -
Кочкової'А.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по
апеляційній скарзі ОСОБА_1

на рішення
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2006 року

за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про розділ майна
-

ВСТАНОВИЛА:

В травні
2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розділ майна,
вказуючи про те, що під час шлюбу за кошти від продажу спадкового майна
придбали квартиру АДРЕСА_1, яка оформлена на відповідачку. Оскільки
відповідачка не погоджується розділити квартиру, позивач просив суд визнати за
ним право власності на 23 частини квартири, враховуючи те, що квартира
придбана за кошти від продажу квартири його батьків.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2006 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково, припинено право власності за ОСОБА_1 на 1 2
частину квартири АДРЕСА_1 та визнано за позивачем право власності на 1 / 2
частини квартири.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що рішення суду першої інстанції е
незаконним та необгрунтованим, тому просила скасувати рішення суду і
постановити нове, яким визнати за відповідачем право власності на 1 3 частину
спірної квартири, припинивши в цій частині її право власності.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду і заявлених позовних вимог у межах
доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав передбачених
ст..309-311 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду.

Встановлено
і матеріалами справи підтверджено, що сторони знаходились у шлюбі з 22.08.1992
року по 28.10.2003 року та від сумісного подружнього життя у них народилася
дитина - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
на утримання якого з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1 4 доходу,
(а.с.6,7,39)

В період
подружнього життя (22.10.1997 року) вони придбали 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1,
яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає розділу.

Відповідно
до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної
власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або
законом.

Згідно
ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною третьою
цієї статті

2

зазначено,
що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, зо
умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення
їхнього фізичного розвитку та лікування.

Відповідачкою
не надано суду доказів щодо недостатності розміру одержаних нею аліментів,
оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачем сплачуються стягнуті
аліменти на утримання дитини відповідно виконавчого листа, інших вимог про
стягнення коштів з ОСОБА_2 відповідачкою не заявлялось, тому підстави для
збільшення частки майна дружини відповідно до ч.3 ст. 70 СК України відсутні.
Якщо після поділу майна на рівні частки згодом виявиться, що розмір аліментів
дітям є недостатнім, заінтересована особа не позбавлена права на звернення до
суду з відповідним позовом.

За таких
обставин суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_2 визнав за ним право власності на 1 2 частину спірної квартири.

Розглядаючи
спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі встановив
права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи та заперечення
сторін і дав їм правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам
закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені матеріалами справи,
а також поясненнями сторін.

Інші доводи
апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, тому підстави
для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 218,307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області
набирає законної сили з

моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного
Суду України у 2-х місячний

термін.