Справа №22-693                                  Головуючий у
1-ій ін ст.  - Волоско LP.
23                                        Доповідач
в апеляційній ін ст.  - Штефаніца Ю.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2007
року    колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого:
Каблака П.І.

суддів: Мойсюка
М. І.,  Штефаніци Ю.Г.

при секретарі:
Панчишині А. Ю.,  з участю представника
позивача - ТзОВ „Іріта - Захід" -ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Львові апеляційну скаргу директора ТзОВ „Іріта-Захід" на рішення
Сихівського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2006 року,  -

встановила:

У грудні
2005 року директор ТзОВ „Іріта-Захід" звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,  мотивуючи тим,  що 1 жовтня 2005 року сталася дорожньо
-транспортна пригода ( далі-ДТП),
внаслідок якої ОСОБА_2,  який
керував автомобілем ВАЗ-21061,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
власником якого є ОСОБА_3,  зіткнувся
з автомобілем Део-Ланос,  реєстраційний
номер НОМЕР_2,  що належить ТзОВ
„Іріта-Захід" та заподіяв позивачу матеріальну шкоду в розмірі 12361 грн.
та моральну шкоду - 10 000 грн.

Рішенням
Сихівського районного суду м.  Львова від
04 жовтня 2006 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь
позивача 12 361 грн. майнової шкоди та 176 грн. 61 коп. судових витрат. В решті
позовних вимог відмовлено.

Додатковим
рішенням від 26 січня 2007 року той же суд вирішив додатково стягнути з ОСОБА_2
на користь ТзОВ „Іріта-Захід" 1250 грн.,
у рахунок відшкодування витрат,
понесених позивачем на отримання юридичної допомоги.

Рішення
Сихівського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2006 року в апеляційному
порядку оскаржив директор ТзОВ «Іріта-Захід»,
який в апеляційній скарзі вказує на незаконність рішення суду щодо
стягнення збитків лише з ОСОБА_2,  як
водія,  та безпідставне звільнення від
відповідальності за завдані збитки ОСОБА_3,
як власника джерела підвищеної небезпеки. Вважає,  що суд поверхнево дослідив обставини справи,  не з'ясував належним чином фактичну
приналежність автомобіля,  яким керував
ОСОБА_2 і вчинив ДТП та необгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог
щодо відшкодування моральної шкоди.

З   огляду
на   викладене,    апелянт
ставить   питання   про
скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового,  яким задоволити всі позовні вимоги.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення представника
позивача ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги,  заперечення відповідача ОСОБА_2,  перевіривши матеріали справи та доводи
скарги,  колегія суддів не знаходить
достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частково
задовольняючи позов ТзОВ „Іріта-Захід",
суд першої інстанції бе33аперечно встановив,  що 1 жовтня 2005 року ОСОБА_2,  керуючи автомобілем ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_1 по
вул. Гвардійській у м. Львові порушив вимоги п.12.1 „Правил дорожнього руху
України" та виїхав на зустрічну смугу дороги де зіткнувся з автомобілем
Део-Ланос р.н. НОМЕР_2,  що належить ТзОВ
„Іріта-Захід",  внаслідок чого
останній транспортний засіб отримав технічні ушкодження. Завдана позивачу
майнова шкода з урахуванням відновлювального ремонту становить 12 361 грн.

Дані
обставини підтверджуються дослідженими судом матеріалами адміністративної
справи №1020,  постановою Сихівського
районного суду м. Львова від 13.12.2005 року,
актами виконаних робіт,
платіжними дорученнями та накладними на підтвердження підстав і розміру
матеріальних збитків,  та поясненнями
самого відповідача ОСОБА_2,  який визнав
себе винним у вчиненні ДТП при зазаначених вище обставинах та погодився
відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду у визначених розмірах (а.с. 6.
7-12, 49).

Рішення
суду щодо підстав та розміру майнових стягень з ОСОБА_2 сторонами не
оспорюється.

Твердження
апелянта про те,  що власник автомобіля
ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3,  повинен
нести солідарну відповідальність з ОСОБА_2 перед позивачем,  є безпідставною,  та негрунтується на вимогаг закону.

Зокрема,  за змістом статті 1166 ЦК України
шкода,  завдана майну фізичної або
юридичної особи,  відшкодовується в
повному обсязі особою,  яка її завдала.

Відповідно
до  ст. 1187 ЦК України,  шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою,  яка на
відповідній правовій підставі(право власності,
інше речове право,  договір
підряду,  оренди тощо) володіє
транспортним засобом. ..

В інших
випадках,  за цих умов відповідає
особа,  яка на час заподіяння шкоди
володіла джерелом підвищеної небезпеки як на законних підставах,  так і протиправно.

Судом
встановлено,  що автомобіль ВАЗ 21063
р.н. НОМЕР_1 дійсно зареєстровано на громадянина ОСОБА_3,  однак ОСОБА_2,  за усною
домовленістю з останнім,  виконував для
нього послуги по перевезенню автомобіля,
не перебуваючи з ним у трудових відносинах.

За таких
обставин ОСОБА_2,  правомірно управляючи автомобілем,  фактично взяв на себе повну відповідальність
за безпеку його управлінням і при скоєнні ДТП
з його вини осбисто відповідає перед потерпілим,  а тому вимоги апелянта в цій частині є
безпідставними.

Оґрунтовано
суд відмовив і у задоволенні немайнових збитків ТзОВ „Іріта-Захід" у
зв'язку з недоведеністю позивачем заподіяння йому моральної шкоди. Посилання
апелянта на втрату ним контрактних домовленостей з фірмою партнером та підривом
ділової репутації внаслідок завданої шкоди автомобілю,  суд вважає безпідставними та не вбачає
причинно-наслідкового зв'язку між ДТП і

вказаними
наслідками,  та не знаходить достатньо
вагомих доказів,  які б свідчили про
заподіяння позивачу моральної шкоди.

Доводи
апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду,  а тому колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої інстанції,
яке ґрунтується на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи та
ухвалене на основі правильно застосованих норм матеріального і процесуального
закону.

Враховуючи
наведене та керуючись  ст.  ст.
303,  307,  308,
313 - 315 ЦПК України,  колегія
суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу директора ТзОВ „Іріта-Захід" відхилити,  а рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 04 жовтня 2006 року- залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.