справа № 2-5307
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З травня
2007 р.
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у скла­ді

головуючого
судді                                                   Смолки
І.О.,

при
секретарі                                                           Запухлій
І.В.,

з участю
адвокатів                                                   Помазанової
Н.В.,

Проскурякової О.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтере­сах неповнолітнього ОСОБА_5 про визнання пра­ва
власності і за зустрічними позовними заявами ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання
права власності в порядку спадкування,

Встановив :

ОСОБА_1 11.07.05 р. звернулась до
суду з позовом про визнання права власності, в якому вказує на те, що вона з
літку 2001 р.
зустрічалася з ОСОБА_5, ночували або у його бать­ків, або у її, тому що в
АДРЕСА_1 на той момент вона і ОСОБА_5 робили ремонт. З червня 2003 р. стали
проживати однією сім"єю з ОСОБА_5 Вказану квартиру ОСОБА_5 отримав за
місцем роботи 08.10.2001
р. В червні 2003 р. вона
і ОСОБА_5 стали проживати в цій квар­тирі однією сім"єю. Наприкінці
листопада 2003 р. позивачка зава­гітніла і у зв"язку поповнення сім"ї
вона і ОСОБА_5 прийн­яли рішення продати вищевказану однокімнатну квартиру,
додати грошей і купити трьохкімнатну АДРЕСА_2.

13.02.04 р. вони
на спільні кошти купили вищевказану трьохкімнатну квартиру, де й і проживали:
позивачка, ОСОБА_5 і неповнолітня донька позивачки.

На початку травня 2004
р. позивачка і ОСОБА_5 пода­ли заяву до РАГСу. Реєстрація шлюбу була
призначена на 05.06.2004
р. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
помер. На час йо­го смерті позивачка і він проживали уАДРЕСА_2і.

Не дивлячись на те, що позивачка була вагітною, мати
ОСОБА_5 - ОСОБА_2 попросила позивачку виїхати зі спір­ної квартири і в червні
2004 р. позивачка переїхала зі спірної квартири до своєї матері.

ІНФОРМАЦІЯ_2
позивачка народила доньку ОСОБА_6, у відношенні якої було встановлено факт
батьківства ОСОБА_5.

Відповідно до ст.ст.60,74 СК України позивачка просила
суд визнати за нею право власності на 12 квартир АДРЕСА_2.

2

15.05.06 p. позивачка
звернулась до суду з уточненими по­зовними вимогами, а фактично з новою
позовною вимогою про вста­новлення фату сумісного проживання однією сім"єю
без реєстрації шлюбу її -
ОСОБА_1 і ОСОБА_5

ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися зі зустрічними позовними вимогами, в яких вказали
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_5 - син
ОСОБА_3, ОСОБА_2 і колишній чоловік ОСОБА_4, батько ОСОБА_5. На день смерті
ОСОБА_5 належала 3-х кімнатна
АДРЕСА_2. Його спадкоємцями за законом є: його батько ОСОБА_3, мати - ОСОБА_2, син - ОСОБА_7, донька ОСОБА_6

В строк, установлений законодавством, всі вказані спадко­ємці
за законом, подали заяви про прийняття спадщини у нотаріа­льну контору. Але
оформлення спадщини призупинено, тому що право власності на 12 частину спірної
квартири оспорює ОСОБА_1,
яка вважає, що має право на цю частину, так як проживала з ОСОБА_5 однією
сім"єю на час придбання квартири. ОСОБА_3, ОСОБА_2 просять суд визнати за
ними право власності в порядку спадкування на 14 частину спірної квартири,
ОСОБА_4 - за сином
ОСОБА_5

У судовому засіданні ОСОБА_1
підтримала свій позов, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 проти позову ОСОБА_1 заперечують,
просять задовольнити їхні позовні вимоги.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, ознайомившись
з матеріалами справи, вважає позов ОСОБА_1,
не підлеглим задоволенню, позови ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 - підлеглими
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.74 СК України, „Якщо жінка та чоловік
проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно,
набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної
власності..." Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 не перебували у шлюбі. Судом не встановлено, що вони проживали однією
сім"єю. Розглядаючи позов­ну вимогу стосовно установлення факту сумісного
проживання, суд не може посилатися на показання свідків, тому що свідки зі сто­рони
ОСОБА_1
пояснюють, що ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 проживали однією сім"єю, свідки зі сторони ОСОБА_2пояснюють, що - не проживали
однією сім"єю, таким чином, суперечні показан­ня свідків суд не може
покласти в основу рішення. Не є безспірними доказами проживання однією
сім"єю: довідка з гімназії (л.с.54), навчання доньки позивачки у гімназії
№ 2 - не є факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_5 однією сім"єю, адреса
проживання дитини вказується у школі, гімназії зі слів батьків, навчальні
заклади перевірку з цього приводу не роблять. Не є безспірним доказом
проживання однією сім"єю і довідка начальника ВМС УСБУ (л.с.57) про те, що
ОСОБА_1 була на прийомі у лі­каря, не є безспірним доказом і лист батьківського
комітету (л.с.55), цей лист могло бути написано на прохання ОСОБА_1, з її слів,
клопотання про допит у судовому засіданні осіб, які підписали лист, позивачка
суду не заявляла. Не було встанов­лено факту сумісного проживання і Ленінським райсудом м. Запорі-

3

жжя (л.с.6), на яке посилається
позивачка. У цьому рішенні суддя пише, що позивачка ОСОБА_1 у своєму позові
вказує на те, що вона проживала сумісно з ОСОБА_5 і факт сумісного про­живання
можуть підтвердити свідки. Суд же цього факту не встано­влював, тому й
позивачка і зверталась до Ленінського райсуду
м. Запоріжжя з заявою про встановлення цього факту, але її заява була залишена
без розгляду, тому позивачка і доповнила свої по­зовні вимоги вже у позові до
Жовтневого райсуду про встановлення
факту сумісного проживання. Не є безспірним доказом проживання однією
сім"єю чоловіка і жінки, а в даній справі ОСОБА_1 і ОСОБА_5 і народження дитини, до речі, відносно якої
бать­ківство ОСОБА_5 було встановлено у судовому порядку. Тим паче, не може
бути доказом проживання однією сім"єю і подання зави до РАГСу про
реєстрацію шлюбу. Крім того, в матеріалах справи є ксерокопія розписки (л.с.27)
(з оригіналом суд ознайо­мився у судовому засіданні), згідно якої - ОСОБА_5
брав у борг у ОСОБА_1 1800 доларів США з 01.01.01 року по 2004 р. з 10 % річних.
Суд вважає, що, якщо б ОСОБА_1 і ОСОБА_5 проживали однією сім"єю і вели
спільне господарство, жінка б на позичала гроші своєму чоловіку.

Далі, у своєму позові ОСОБА_1 вказує на те, що з ОСОБА_5 вона зустрічалася з літку 2001 р. і в
однокімнатній кАДРЕСА_1 робили сумісно ремонт, але жодних безспірних доказів
того, що вона приймала участь у ремонті (гроші чи інше) позивачка суду не
надала. Позивачка також вказує, що в червні 2003 року вони в"їхали в цю квартиру і стали там
проживати однією сім"єю. Суд критично ставиться до цих заяв, тому, що:
ОСОБА_5 отримав цю квартиру за місцем роботи і 08.10.2001 р. получив ордер. В
квартирі він прописався один (довідки ВРЕЖО, л.с.13,16). Якщо б він і ОСОБА_1
зустрічались з 2001 p., робили ремонт у ква­ртирі і мали намір створити
сім"ю, що і зробили у 2003 р. (зі слів позивачки), ОСОБА_5 прописав би у
цій квартирі ОСОБА_1 і її доньку як членів своєї сім"ї. Крім того, ОСОБА_5
потім приватизував цю квартиру, продав її і купив трьохкімнатну, за яку
ведеться спір, і теж, роблячи це, не тільки не зробив це з урахуванням
інтересів членів своєї сім"ї, ким вважає себе і свою доньку позивачка, а
навіть, не прописав їх у новій трьохкімнатній квартирі. Логічного,
обґрунтованого пояснення цьому позивачка суду не дала. У судовому засіданні
було з"ясовано, що ОСОБА_5 продав однокімнатну квартиру і купив
трьохкімнатну практично за одну й ту ж суму, з невеликою різни­цею. Тобто,
ОСОБА_5 отримав за місцем роботи однокімнатну квартиру на себе, приватизував
її, продав її і за ті ж гроші з невеликою різницею купив трьохкімнатну
квартиру, а, значить спі­рну трьохкімнатну квартиру слід вважати відповідно до
ст.57 СК України тільки особистою приватною власністю ОСОБА_5 І по­зивачка не
може вимагати визнання права власності за нею на 12 частину спірної квартири,
посилаючись на ст.74 СК України.

Таким чином, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволені її позову і задовольняє позови ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, тому що їх вимоги обґрунтовані і законні відповідно до ст.ст.1258,1261,1267 ЦК України.

4

При
поданні позову ОСОБА_1
не вказала ціну позову і не правильно сплатила
державне мито. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2004 p., квартира була
продана за 114 000 грн.,
12 частина квартири коштує 5700
грн., держмито складає 570
грн. Тому, враховуючи те, що позивачка при подачі позову сплатила 8 грн.50 коп., вона
повинна доплатити ще 561
грн.50 коп.
(ст.65 ч.1 п.9 ЦПК України від 1963
p.). Крім
того, при поданні уточнених, як вказала позивачка, позовних вимог, во­на
звернулася з новою позовною вимогою стосовно встановлення фа­кту сумісного
проживання однією сім"єю і не сплатила при цьому судовий збір 8 грн. 50 коп. та 30 грн.
за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи, тому суд зобов"язує
позивачку сплатити судовий збір у сумі 570
грн. та 30 грн. за інформацій­но-технічне забезпечення слухання справи.

Керуючись
ст.ст.10,11,79,81,88,212-215
ЦПК України від 2005
p., п.9 ч.1
ст.65 ЦПК України від 1963
р., ст.ст.21,57 СК України, ст.ст.1258,1261,1267
ЦК України, суд

Вирішив :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про проживання
нею однією сім"єю з ОСОБА_5 та про визнання за нею права власності на 12
частину АДРЕСА_2 відмовити.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 право власності на
14 частину АДРЕСА_2 за кожним.

Стягнути з ОСОБА_1 в державний бюджет судовий збір у сумі
570 грн. та 30 грн. за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи у
державне підприємство „Судовий інформаційний центр".

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 825 грн. за
послуги адвоката.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апе­ляційного
суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів
апеляційної скарги.