Справа № 22-5326/2007
рік                          Головуючий у
1 інстанції Князьков В. В.
Категорія    29                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої
Краснощокової Н. С суддів
Маширо О.П.,  Резнікової Л.В. при
секретарі Маслаковій М. Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу по апеляції закритого акціонерного товариства
„Українська будівельна компанія" на рішення Ворошилівського районного суду
м. Донецька від 2 квітня 2007 року у справі за позовом ЗАТ „Українська
будівельна компанія" до ОСОБА_1,
Державного   фонду  сприяння
молодіжному  житловому  будівництву
про   стягнення заборгованості,

установив:

До
апеляційного суду звернулось ЗАТ „Українська будівельна компанія" з
апеляційною скаргою на рішення суду,
яким товариству було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Суд
першої інстанції виходив з того,  що 1
липня 2003 року між позивачем та відповідачами був укладений тристоронній
договір про пайову участь у будівництві житла,
за яким позивач за рахунок інвестицій коштами відповідача ОСОБА_1
зобов"язався збудувати для нього 2-кімнатну квартиру у багатоповерховому
будинку.

Вартість
квартири була обумовлена у п.2 цього договору і складала 75 850 грн.,  а п.8 договору було встановлено,  що договір діє до моменту підписання
сторонами акту прийому-передачі побудованої квартири.

15
серпня 2006 року квартира за актом була передана відповідачам,  тому укладений між сторонами договір припинив
свою дію. Вартість договору протягом його дії не змінювалась,  ОСОБА_1 повністю розрахувався з позивачем у
межах обумовленої суми договору,  тому
суд не прийняв доводи позивача щодо збільшення суми договору за рахунок
дорожчання будівництва,  визнавши такі
вимоги безпідставними.

В апеляційній
скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,  яким задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі,  оскільки суд не врахував тієї
обставини,  що остаточний розрахунок за
квартиру,  як передбачено п.6 укладеного
сторонами договору,  мав бути проведений
після прийняття житла в експлуатацію,  а
не після передачі квартири власнику,  як
вважає суд.

Крім
того,  вважають,  що суд невірно тлумачить зміст п.5 укладеного
договору,  оскільки на думку суду доплата
має провадитись тільки за надлишки жилої площі,
тоді як за змістом вказаного пункту йдеться про доплату різниці з
урахуванням не тільки уточненої вартості житла на момент затвердження акту
державної комісії,  а й загальної площі
згідно з технічним паспортом.

Розрахунок
уточненої вартості побудованого житла проводився на момент затвердження акту
приймальної комісії у відповідності до вимог,
встановлених Міністерством архітектури та будівництва України і
доведених до управління капітального будівництва Донецької міської ради.

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає,  що
апеляційну скаргу слід задовольнити,
рішення суду скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити вимоги позивача,
з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  1 липня
2003 року Державний Фонд сприяння молодіжному житловому будівництву (Фонд) та
ОСОБА_1(Позичальник) уклали із закритим акціонерним товариством „Українська
будівельна компанія" (Організація) договір № 43 про пайову участь в
будівництві житла (а.с. 11-13).

Замовником
цього будівництва є управління капітального будівництва Донецької міської
ради,  яке 27 грудня 2002 року уклало з
Фондом відповідний договір (а.с. 51).

За
договором,  укладеним 1 липня 2003 року
між Фондом, ОСОБА_1 та будівельною компанією,
Фонд коштами ОСОБА_1 вносить на рахунок компанії певну суму для
будівництва житла,  а компанія будує та
передає за актом ОСОБА_1 побудовану квартиру.

Сторони
домовились,  що ОСОБА_1 буде збудована
2-кімнатна квартира загальною площею 53, 32 кв.м вартістю 75 850 грн. (п.2
Договору) при вартості одного кв.м 1 422 грн. 55 коп.

Сторони
також домовились про те,  що остаточний
розрахунок за квартиру буде здійснено після затвердження акту державної комісії
про прийняття житлового будинку в експлуатацію за письмовим повідомленням
Організації і наданням копії акту шляхом сплати різниці між 100% фактичної
вартості квартири з урахуванням уточненої її вартості на момент затвердження
акту державної комісії та загальної площі згідно з технічним паспортом,  виданим в бюро технічної інвентаризації,  та раніше перерахованими сумами згідно з
графіком фінансування (п.5 Договору).

Крім
того,  п.6 того ж Договору також
передбачено,  що вартість будівництва
одного кв. м квартири може уточнюватись відповідно до змін вартості одного кв.м
житла та середньої вартості будівництва,
що склалась у регіоні на час введення житла в експлуатацію.
Платежі,  перераховані відповідно до
затвердженого сторонами графіку,
індексації та зміні не підлягають.

Укладений
договір ніким із сторін оспорений не був,
вступив у дію з дня укладання та виконувався сторонами.

З липня
2003 року ОСОБА_1перерахував на рахунок будівельної організації первісний
внесок у сумі 73 575 грн. Після прийняття будинку в експлуатацію та вселення 7
листопада 2006 року ОСОБА_1 перерахував ще 700 грн.

12 липня
2006 року будинок був прийнятий в експлуатацію (а.с. 15),  рішенням виконкому Донецької міської ради від
19 липня 2006 року був затверджений акт державної приймальної комісії про
прийняття будинку в експлуатацію (а.с. 17),
а 15 серпня 2006 року закінчена будівництвом квартира була передана за
актом ОСОБА_1 (а.с. 14).

Після
цього 19 грудня 2006 року ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 та він одержав належним чином оформлений технічний паспорт на
квартиру ( а.с. 68-69).

Апеляційний
суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те,  що зобов"язання сторін припинились 15
серпня 2006 року,  тобто у день фактичної
передачі квартири відповідачеві,
оскільки такі висновки суперечать п.п.5, 6 укладеного сторонами договору
№ 43 від 1 липня 2003 року (а.с. 6).

Вказаний
договір у п.5 встановлює порядок остаточного розрахунку за збудовану
квартиру,  а саме: після прийняття
житлового будинку в експлуатацію та

встановлення
уточненої вартості квартири на момент затвердження акту державної комісії та з
урахуванням фактичної площі квартири,
підтвердженої технічним паспортом.

Таке ж
положення щодо визначення остаточної вартості житла передбачене і п.2.5
Кредитної угоди: № 168 від 1 липня 2003 року,
яка була укладена між Державним Фондом сприяння молодіжному житловому
будівництву таОСОБА_1(а.с. 64-66): „Якщо фінансування будівництва житла
здійсняється поетапно,  сума кредиту може
уточнюватись протягом періоду будівництва житла відповідно до змін вартості
одного кв.м житла та середньої вартості будівництва,  що склалась у регіоні на час введення житла в
експлуатацію",  а також Типовою
інвестиційною угодою № 7 від 28 грудня 2002 року про будівництво житла,  яка була укладена між Державним Фондом
сприяння молодіжному житловому будівництву та ЗАТ „Українська будівельна
компанія" - п.п. 3.4,  3.5 (а.с.
57-59).

Управління
капітального будівництва Донецької міської ради на підставі Наказів та Листів
Міністерства будівництва,  архітектури та
житлово-комунального господарства України „Про показники опосередкованої
вартості спорудження житла за регіонами України" та з урахуванням
капітальних вкладень у будівництво розрахувало вартість одного кв.м житла при
будівництві житлового будинку,  у якому
відповідач отримав квартиру,  та
встановило,  що така вартість на день
прийняття будинку в експлуатацію становить 2 270 грн. (а.с. 16).

З
урахуванням вартості одного квадратного метру житла на день прийняття будинку в
експлуатацію та житлової площі квартири відповідача її загальна вартість
становить 119 856 грн.

За
відрахуванням фактично сплаченоїОСОБА_1 суми - 74 275 грн. недоплата становить
45 581 грн.,  яку і слід стягнути з
ОСОБА_1 на користь позивача.

Апеляційний
суд не може погодитись з доводами відповідача ОСОБА_1 та його представника про
те,  що,
укладаючи договір про пайову участь у будівництві житла,  ОСОБА_1 у п.5 мав на увазі,  що збільшення вартості квартири можливе
тільки у разі збільшення її фактичної площі порівняно з умовною,  яка наведена у договорі. Однак положення п.5
вказаного договору є однозначним,
узгоджується з п.6 цього ж договору та чітко вказує на дві обставини
можливого збільшення вартості квартири проти вартості,  передбаченої договором,  а саме: зростання вартості за рахунок
дорожчання будівництва та за рахунок збільшення фактичної площі квартири.

Такі ж
самі умови можливого дорожчання побудованої квартири наведені і у Кредитній
угоді,  яка була укладена 1 липня 2003
року міжОСОБА_1 та Державним фондом (а.с. 64-66).

За таких
обставин посилання відповідача та його представника на незрозумілість,  інше сприйняття та тлумачення окремих позицій
укладених угод є недоречним та безпідставним.

Згідно з
вимогами  ст. 88 ЦПК України
стороні,  на користь якої ухвалено
рішення,  суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Звертаючись
з даним позовом до суду,  товариство
сплатило судовий збір у сумі 455 грн. 81 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. (а.с. 3, 4).
Крім того,  при поданні апеляційної
скарги товариством було сплачено ще 277 грн. 45 коп. судового збору та
інформаційні витрати у сумі 30 грн. (а.с. 84-85),  а усього 743 грн. 26 коп.

Оскільки
позовні вимоги товариства задоволені у повному обсязі,  з ОСОБА_1 на користь будівельної компанії
слід також стягнути вказані судові витрати.

Керуючись  ст.  ст.
309,  313,  316 ЦПК України,  апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну
скаргу закритого акціонерного товариства „Українська будівельна компанія"
задовольнити.

Рішення
Ворошилівського районного суду м. Донецька від 2 квітня 2007 року скасувати.

Позовні
вимоги закритого акціонерного товариства „Українська будівельна компанія"
задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ЗАТ „Українська будівельна компанія"
заборгованість у сумі 45 581 грн. та судові витрати у загальній сумі 743 грн.
26 коп.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців
з дня набрання ним законної сили.