Справа № 22-ц-6722007 рік                                 Головуючий у 1
інстанції Кашицька С.А.
Категорія      30                                                                   Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

31 липня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого БарковоїЛ.Л.

суддів Кучерявої
В.Ф., Кочегарової Л.М.

при секретарі Лепеха А.С.

розглянувши у
судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до
Маріупольської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням,

за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права
користування жилим приміщенням, вселення та виселення за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької
області від 11 червня 2007 року,

встановила:

Рішенням
Іллічівського районного суду міста Маріуполя від Ц червня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені і за ним визнано право користування жилим приміщенням
у квартирі АДРЕСА_1

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати і постановити нове рішення
про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які
доводи скарги підтримали, заперечення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, які
просили відмовити у задоволенні скарги, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно
ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх
ч.1енів сім"ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи,
що вселилися в жиле приміщення як ч.1ени сім"ї наймача, набувають рівного
з іншими ч.1енами сім"ї права користування жилим приміщенням, якщо при
вселенні між цими особами, наймачем та ч.1енами його сім"ї, які проживають
разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом
встановлено, що з 1995 року наймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_1 був
ОСОБА_6 В квітні 2005 року до ОСОБА_6 за його згодою поселився його син
ОСОБА_2, який звернувся до житлових органів з заявою про реєстрацію за місцем
проживання свого батька. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, а його син залишився
проживати в квартирі.

Ці
обставини підтверджуються матеріалами справи і, зокрема, поясненнями свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14 , актами ЖКП Іллічівського району від 2 жовтня 2006 року, 9 січня 2007
року, 2 березня 2007 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 в спірній квартирі
постійно не проживала, ч.1еном сім"ї ОСОБА_6 не була, на день смерті
ОСОБА_6 в квартирі проживав його син - позивач по справі (а.с.11,133,219).

З
урахуванням обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що ОСОБА_2 вселився в спірну квартиру, як ч.1ен сім'ї ОСОБА_6,
постійно з весни 2005 року проживав з батьком однією сім'єю, вони вели спільне
господарство, разом працювали в одному цеху на підприємстві та несли витрати по
виконанню договору найму жилого приміщення, батько визнавав за сином право
користування жилим приміщенням і не заперечував проти його реєстрації в
квартирі, спірна квартира є місцем постійного проживання ОСОБА_2

Відмовляючи
ОСОБА_1 у позові про визнання права користування жилим приміщенням, вселення та
виселення ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в квартирі
постійно не проживала і зареєстрована в ній не була, оплату за комунальні
послуги не вносила, а тому не набула права користування цим жилим приміщенням.

З
висновками суду не можна не погодитися, оскільки вони підтверджуються
наведеними доказами про те, що ч.1еном сім'ї ОСОБА_6 з весни 2005 року був його
син ОСОБА_2

Не
погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 зазначала, що з 2000 року знаходилася з
ОСОБА_6 у шлюбних відносинах, постійно проживала в спірній квартирі, однак
ніяких об"єктивних доказів цьому не надала.

Так, з
довідки з місця роботи ОСОБА_1 вбачається, що вона працює комплектовщиком ВАТ'МЗВМ" з 2
серпня 2004 року, перебуває на обліку в медичному закладі м.Донецька, до
теперішнього часу ОСОБА_1 зареєстрована в с.м.т.Андріївка Тельманівського
району і там проживає її неповнолітня дитина (а.с.215,248).

Дані
поштового відділення № 24 свідчать про те, що газету "Народна"
ОСОБА_1 виписувала за місцем знаходження спірної квартири тільки на з 1 січня
2006 року до 1 квітня 2006 року, а газету „Азовський машинобудівник"
виписувала на 2006 рік за адресою АДРЕСА_1. (а.с.217,250).

Поясненням
свідків, на яких посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суд дав оцінку і
навів відповідні обґрунтування, чому ці докази до уваги не приймаються.

ОСОБА_1
не надала апеляційному суду доказів, які б спростували висновки суду першої
інстанції про її тимчасове перебування в квартирі ОСОБА_6 або підтверджували
те, що ОСОБА_6 визнавав за нею право на жилу площу в спірній квартирі.

Оскільки
ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог, підстав для стягнення з
ОСОБА_2 на її користь судових витрат не вбачається.

Інші
доводи апеляційної скарги   висновків
суду не спростовують і не є підставою для
скасування    рішення,    яке
відповідає    нормам    матеріального    права
та    вимогам процесуального
права.

Відповідно
до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись
ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня
2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.