УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2007р.                                                                                                   м.Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого:                  Градовського Ю.М.

суддів:                             Артеменко І.А.

Суворова В.О.

при секретарі:                   Лабунській Т.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Одесі справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного
суду м.Одеси від 10 листопада 2006р. по справі за позовом ОСОБА_1
до Одеської міської ради про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно. В обґрунтування своїх вимог позивачка
посилається на те, що їй на підставі договору міни від 16 липня 1993 року належить 71/125 частина домоволодіння АДРЕСА_1, та на підставі договору дарування від 2 березня 1998 року їй належить 23/125 частини зазначеного
домоволодіння.

Домоволодіння
розташоване на земельній ділянці площею 510кв.м за вищевказаною адресою. Позивачка вважає, що оскільки вона набула право
власності на нерухоме майно, то їй
належить право на користування земельною ділянкою, на якій розташоване
нерухоме майно.

У 2003 році позивачкою було самочинно перебудовано, без проекту та дозволу,
житлове приміщення, зазначене у технічному
паспорті під літерою „А", в результаті чого площа
житлового приміщення збільшилась на 57кв.м. Також на належній позивачці земельній ділянці вона збудувала сарай
та навіс, зазначені у технічному паспорті під літерами „З" та
„Г" відповідно.

Позивачка вказала, враховуючи, що права інших осіб самочинне будівництво не порушує, про що свідчать заяви сусідів, просить суд
визнати за нею право власності на самочинно перебудоване житлове
приміщення (літ. „А") та самочинно зведені приміщення (літ. „З", „Г"), розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10 листопада 2006р. позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені.

Справа №22ц-161207р.                                                                            Категорія ЦП:5

Головуючий 1 інстанції: Домсчі С.Д.
Доповідач: Градовський Ю.М.

2

В апеляційній
скарзі Одеська міська рада просить рішення суду скасувати, прийняти по справі
нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді доповідача, доводи апеляційної
скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обгрунтованність рішення
суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про
відхилення скарги.

За правилами
ст.308ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на
підставі договору міни від 16 липня 1993р. (а.с.14), договору
дарування від 2 березня 1998р. (а.с.10)
позивачці належить на праві приватної власності 94М25 частин будинку АДРЕСА_1.
Будинок розташований на земельній ділянці площею 510кв.м., яка передана для
користування і обслуговування будівлі. У 2003р. позивачка самочинно провела
будівництво житлового приміщення площею 57кв.м. та сараю і навісу, згідно
висновку судової будівельно-технічної експертизи які відповідають будівельним
нормам і санітарним вимогам. Враховуючи, що самочинно збудовані приміщення і
споруди розміщенні на земельній ділянці, яка відхилена у встановленому законом
порядку позивачці, суд вважав необхідним вимоги задовольнити.

Вирішуючи
вказаний спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовується сторонами, що
на підставі договору міни від 16 липня 1993р. (а.с.14), посвідченого державним
нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в
ОМБТІ та РОН ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 71М25 частин
домоволодіння АДРЕСА_1. На підставі договору дарування від 2 березня 1998р.
(а.с.10), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального
округу та зареєстрованого в ОМБТІ та РОН позивачці належить на праві приватної
власності 23125 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Зазначений будинок розміщений
на земельній ділянці площею 510кв.м. за вказаною адресою, яка передана для
користування і обслуговування будівлі.

У 2003р.
позивачкою самочинно перебудоване житлове приміщення в результаті чого житлове
приміщення збільшилося на 57кв.м. Крім того на вказаній земельній ділянці
додатково добудований сарай та навіс, зазначені в технічному паспорті під
літерами „З" та „Г" (а.с.6-9).

Відповідно до
висновку №0542006 судової будівельно-технічної експертизи спірної прибудови
від 20 липня 2006р. (а.с.20-27) самостійно реконструйоване жиле приміщення під
літерами „А" та „З", „Г" розташовані за адресою: АДРЕСА_1
відповідають вимогам будівельних, протипожежних та санітарних норм і їх ступень
готовності складає 100%. Вказані будівлі не порушують будь-чиїх прав, що
підтверджується заявою суміжних землекористувачів.

Відповідно до ч.5 ст.376ЦК України на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших
осіб.

3

Враховуючи, що земельна ділянка позивачці виділена у встановленому законом порядку для обслуговування та користування житловим
будинком, нерухоме майно на цій ділянці збудоване хоча і самовільне,
але не порушує права інших осіб, відповідає будівельним
нормам і правилам, суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, визнання права
власності на самочинно перебудовані житлові приміщення за вищевказаною
адресою.

На думку судової колегії вказаного висновку суд першої інстанції дійшов правильно, після належної оцінки зібраних доказів та
дослідження усіх матеріалів справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм права. На думку судової колегії, викладені у скарзі
доводи не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст.ст.213,215ЦГОС
України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.308,315ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської міської
ради  відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 листопада 2006р. залишити
без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути оскаржена у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.