РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

09 липня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді   Курської А.Г.

суддів
Горбань В.В., Шаповалової ОА.

при
секретарі Гребенніковій Н.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - житловий кооператив „Молодіжний" про
поділ майна - двокімнатної квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 16.04.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

30.01.2006
рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна - двокімнатної кооперативної квартири,
яка розташована на другому поверсі п'ятиповерхового будинку. Позов мотивований
наступним. Позивач з 02.08.1980 року перебував у шлюбі з відповідачкою. Шлюб
було розірвано 15.10.2002 року. В період шлюбу позивачем разом з відповідачем
було придбано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною
площею 49,84 кв.м у ЖК „Молодіжний", вартість якої складає 30396,74 кв.м.
Вважає, що ця квартира є загальною сумісною власністю. Просив поділити майно,
визнавши за ним право власності на1/2частки квартири, виділити йому жиле
приміщення - кімнату площею 11,18 кв.м. з лоджією; визнати за відповідачкою
право власності на1/2частки даної квартири, залишив за неї кімнату площею 18,9
кв.м. з балконом; місця загального користування залишити у сумісному
користуванні; стягнути з відповідачки різницю у вартості часток квартири у сумі
7846 грн.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Рішенням
Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 18.04.2006 року позов
ОСОБА_1 був задоволений в повному обсязі.

Ухвалою
колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду АР Крим від
09.10.2006 року зазначене рішення суду першої інстанції скасоване, справа
направлена на новий судовий розгляд.

У
судовому засіданні 15.01.2007 року ОСОБА_1 подав
заяву про зміну позовних вимог. Позивач просив визнати за ним право власності
на1/2частку спірної квартири; визнати порядок користування даною квартирою,
виділити позивачу у користування жиле приміщення - кімнату площею 11,18 кв.м. з
лоджією, цю прилягає до неї, відповідачці - кімнату, площею 18,9 кв.м. з
балконом; місця загального користування: коридор площею 6,43 кв.м., кухню
площею 8,38 кв.м., ванну кімнату площею 2,87 кв.м., туалет площею 8,38 кв.м.,
шкапу площею 0,51 кв.м. - залишити у сумісному користуванні.

Останнім
рішенням Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 16.04.2007 року
позов ОСОБА_1 задоволений в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_1 право власності
на1/2частку квартири АДРЕСА_1; встановлений порядок користування цією квартирою
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно якого виділено у користування жилі
приміщення:ОСОБА_1 - кімнату, площею 11,18 кв.м. з прилеглою до неї лоджією; ОСОБА_2 - кімнату,
площею 18.96 кв.м. з прилеглим до неї балконом. Місця загального користування:
коридор площею 6,43 кв.м., кухню площею 8,38 кв.м., ванну кімнату площею 2,87
кв.м., туалет площею 8,38 кв.м., шкапу площею 0,51 кв.м. - залишено у сумісному
користуванні сторін.

Справа
№22ц-4300/2007                                Головуючий
у першії

інстанції         Стародуб Г.А.

Доповідач      Курська А.Г.

В
апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2
просить рішення суду у частині визнання за позивачем ОСОБА_1 права
власності на1/2частки спірної квартири скасувати. Апеляційні доводи зводяться
до того, що відповідач пропустив строк позовної давності для звернення до суду
з позовом про поділ майна- спірної двокімнатної квартири.

В
запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить
в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2
відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Наполягав на
тому, що строк позовної давності для звернення до суду з позовом ним пропущений
не був.

Судова
колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає їх
необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд
першої інстанції в межах заявлених вимог повно та всебічно дослідив обставини
справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони, і дійшов вірного
висновку про те, що право позивача порушено і підлягає захисту шляхом
задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 право власності на1/2частку спірної
квартири та шляхом встановлення порядку користування нею між колишнім
подружжям, як жилими приміщеннями, так і допоміжними.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач та відповідачка у період шлюбу, який
було зареєстровано 02.08.1980 року та розірвано 15.10.2002 року, придбали
двокімнатну квартиру, в ЖК „Молодіжний" за адресою: АДРЕСА_1. Право
власності на квартиру посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме
майно від 26.01.2006 року, видане на ім'я відповідачки замість реєстраційного
посвідчення від 16.12.1992 року (а.с. 15-16).

Позивач
вважав, що його право порушено саме через те, що відповідачка зареєструвала
квартиру в цілому на своє ім'я і не визнає за ним право на це майно, хоча паєві
внески ними вносилися за час шлюбу за рахунок бюджету сім'ї.

Задовольняючи
позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на1/2частку квартири,
суд першої інстанції виходив із положень ст. 60 Сімейного кодексу України, яка
проголошує, що майно, набуте подружжям в період шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Колегія
суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки відповідно до положень
Кодексу про шлюб і сім'ю України, який діяв під час придбання квартири
подружжям, та нині діючого законодавства сама по собі реєстрація нерухомості,
придбання під час шлюбу на одного з подружжя не спростовувала і не спростовує
презумпції належності її до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно
зі ст.15 Закону України „Про власність", який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, у члена житлово-будівельного "кооперативу виникало
право власності на надану йому квартиру при повному внесені паевого внеску, тому в
разі, коли право на пай, у зв'язку з повною виплатою якого виникло право
власності на квартиру в будинку житлово-будівельного кооперативу, належало і
іншим особам, в даному випадку - другому з подружжя, який був членом сім'ї
члену кооперативу, то останній з цих підстав набуває право власності на
квартиру пропорційно частці паю в загальній сумі внесеного за квартиру паевого внеску.

Доводи
апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк давності для звернення
до суду з позовом про поділ майна - спірної двокімнатної квартири, не
заслуговують на увагу з тих підстав, що перебіг трирічного строку позовної
давності був передбачений для вимог про поділ майна, яке є спільною сумісною
власністю розведеного подружжя за змістом ст. 11 і ч.3 ст.29 КпШС України, і
обчислювався не з моменту розірвання шлюбу, а з дня, коли один із подружжя
дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно, що
мало місце після розірвання шлюбу.

Посилання
апелянта на те, що позивач відмовився від права на свою частку у квартирі,
зазначивши в заяві про розірвання шлюбу 15.10.2002 року про відсутність
спірного майна, в зв'язку з чим перебіг строку позовної давності для звернення
до суду почався саме з цього моменту, є необгрунтованими, оскільки позивач не
був позбавлений права власності або права користування цією квартирою з
підстав, як  це передбачено діючим законодавством.
Само зазначення у заяві про розірвання шлюбу про відсутність спірного майна не
мало правових наслідків для подальшого права сторін на користування спільним
сумісним майно.

Разом з
тим, судова колегія вважає за необхідне на підставі ч.3 ст. 303 та п.4 ч.1 і
ч.3 ст.309 ЦПК України вийти за межі доводів апеляційної скарги та змінити
рішення суду і доповнити резолютивну частину вказівкою про визнання права
власності на1/2частки двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
за ОСОБА_2, оскільки
суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до

неправильного розгляду справи, а саме: суд при
розгляді справи оговорював вбі правові моменти щодо прав сторін на спірну
квартиру, але в резолютивній частині не вказав про право відповідачки на 12
частку квартири.

В решті
висновки суду є законними та обґрунтованими, оскільки при визначенні порядку
користування в квартирі жилими та допоміжними приміщеннями права та законні
інтереси сторін не порушено.

Керуючись
ст.ст.303, 304, 307, п.4 ч.1, ч.3 ст.309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну    скаргу
ОСОБА_2   задовольнити    частково,
рішення Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 16.04.2007
року змінити.

Доповнити
резолютивну частину цього рішення абзацом такого змісту: „визнати за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В решті рішення суду
залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.