Справа № 22Ц-0848/2007 р.                                Головуючий
в 1 інстанції Маценко Н.П.
Категорія 14                                                                                    Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 квітня    2007 року   колегія судової палати    в цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого      ЛащенкаВ.Д.

суддів         Корзаченко І.Ф.,
Яворського М.А.,

при
секретарі     Муханько О.О.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на
рішення Броварського міськрайонного суду від 22 грудня 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним,

встановила:

У квітні 2006 року ОСОБА_1.
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. про визнання договору довічного
утриманя недійсним. Позов обґрунтовувала тим, що 13 липня 2000 року вона уклала
з ОСОБА_2. договір довічного утримання, за умовами якого вона передала у
власність відповідачки жилий будинок по АДРЕСА_1, а відповідачка зобов»язалася
довічно утримувати її, забезпечувати харчуванням, одягом доглядом, необхідною
допомогою, зберегти за нею «право довічного безплатного користування будинком.
Ватрість матеріального забезпечення визначена в сумі 10 гривень в місяць.
Договір вона уклала на вкрай невигідних для неї умовах внаслідок збігу тяжких
обставин через свій похилий вік та тяжкий стан здоров'я. Просила визнати
договір недійсним з підстав, передбачених ст. 57 Цивільного кодексу 1963 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 22 грудня 2006 року ОСОБА_1. в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду з підстав
порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна    скарга
підлягає    до    задоволення    з
таких    підстав.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1.
1918 року народження. На час укладення договору довічного утримання від 13
липня 2000 року була у віці 82 років, одинока, за станом здоров»я не могла
самостійно пересуватись, потребувала догляду. За умовами договору вона передала
у власність відповідачки жилий будинок по АДРЕСА_1, а відповідачка
зобов»язалася довічно утримувати її, забезпечувати харчуванням, одягом
доглядом, необхідною допомогою, зберегти за нею право довічного безплатного
користування будинком. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу,
догляду та необхідної допомоги )визначена сторонами в сумі 10 гривень в місяць.

Визначений договором розмір матеріального забезпечення 10
гривень в місяць не забезпечує потреби людини на харчування, одяг, догляд.

З урахуванням наведеного суд дійшов правильного висновку про те, що договір
позивачка уклала на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких
обставин.

Відмовляючи в позові, суд послався на те, що позивачка
пропустила строк позовної давності, не просила поновити строк, підстави для
поновлення строку відсутні.

З такими висновками суду не можна погодитись, оскільки вони не відповідають
обставинам справи.

У позовній заяві позивачка просила визнати, що строк позовної давності
пропущений нею з поважних причин і посилалась на те, що через свій похилий вік
вона не знала як правильно пред'явити позов до суду, тому раніше зверталася з
позовами про розірвання договору довічного утримання.

З матеріалів цивільних справ № 2-192/2003, 2-1812/2003,
2-3256/2004 вбачається, що ОСОБА_1.
21 січня 2003 року, 11 грудня 2003 року, 16 червня 2004 року зверталася до
суду з позовами про розірвання договору довічного утримання.

Колегія суддів вважає, що позивачка пропустила строк строк позовної
давності з поважних причин через свій похилий вік та правову необізнаність.

З урахуванням наведеного рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позову, поновивши позивачці строк позовної давності.

На підставі ст. 57 Цивільного кодексу 1963 року,
керуючись ст.ст. 309,

316 ЦПК України, колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1.
задоволити. Рішення Броварського міськрайонного суду від 22 грудня 2006
року скасувати і ухвалити нове рішення.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної
давності.

Задоволити позов ОСОБА_1. до
ОСОБА_2. про визнання договору довічного утримання недійсним.

Визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 13 липня 2000 року
ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 жилий будинок по АДРЕСА_1
Броварського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 418
грн. 98 коп. понесених позивачкою судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.