Справа № 22ц-4872/2007                                      Головуючий 1 -ї
інстанції - Каніщєва Н.О.
- 21                                                                          Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

05 липня 2007
року                                                                                                       м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючої -
Голубинського А.М.,

суддів - Прокопчук
Л.М., Соломаха Л.І.,

при секретарі -
Семенченко С.С.,

за
участю - позивача ОСОБА_1,
представника третьої особи ОСОБА_3 розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
апеляційну   скаргу   Державного підприємства
„Селидіввугілля" на рішення    Селидівського міського суду Донецької області
від 23 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ДП
„Селидіввугілля" ВП „Шахта Україна" про відшкодування моральної шкоди
,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ДП „Селидіввугілля" звернувся до Апеляційного суду Донецької
області з апеляційною скаргою на рішення Селидівського міського суду від
23.04.2007 року, яким позовні вимоги задоволено частково і стягнуто з ДП на
користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 10000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати зазначене рішення,
оскільки вважав, що, вирішуючи спір, суд повинен був керуватися не загальними
нормами Цивільного кодексу України, а нормами спеціальних законів - Закону
України „Про страхування" та Закону України „Про охорону праці". До
того ж, в матеріалах справи відсутній висновок спеціаліста, який би свідчив про
факт спричинення позивачу моральної шкоди.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовну
заяву ОСОБА_1, виходив з того, що нещасний випадок та смерть сина позивача
сталися з вини відповідача - ДП „Селидіввугілля" ВП „Шахта Україна",
який і повинен відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1, що виразилась у
втраті сина та вимушеності докладання додаткових зусиль для організації свого
життя й лікування.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб які брали участь у справі,
дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що син позивача
- ОСОБА_2 знаходився в трудових відносинах з відповідачем. 7 липня 2002 року на
ДВАТ „Шахта Україна" ДП „Селидіввугілля" відбувся груповий нещасний
випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 загинув. Як вбачається з протоколу засідання
комісії з питань охорони праці шахти „Україна" від 25.10.2002 р. (а.с.12)
вказаний нещасний випадок стався з вини підприємства ДВАТ „Шахта Україна"
ДП „Селидіввугілля". Вказані обставини, згідно з вимогами ст. 21 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", стали підставами для відшкодування шкоди особам,

які перебували на утриманні загиблого і виплати їм одноразової допомоги,
пенсії в зв"язку з втратою годувальника, вартості пов"язаних з
похованням ритуальних послуг, організації поховання померлого.

Що ж стосується позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то суд
обгрунтовано прийшов до висновку, що спеціальними законодавчими актами -
Законами України „ Про охорону праці", „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" - відшкодування
моральної шкоди передбачено в разі, якщо небезпечні або шкідливі умови праці
призвели до моральної втрати особисто потерпілого. порушення його нормальних
життєвих зв"язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації
свого життя.

Дія вказаних Законів не розповсюджується на позивача по справі, оскільки
вони визначають основні положення щодо реалізації конституційного права
громадян на охорону їх життя і здоров"я в процесі трудової діяльності,
регулюють відносини між власником підприємства і працівником з питань безпеки,
гігієни праці та виробничого середовища і встановлюють єдиний порядок
організації охорони праці в Україні.

ОСОБА_1 ж в трудових відношеннях з ДВАТ „Шахта Україна" ДП
„Селидіввугілля" не знаходився. З тих же підстав не поширюється на нього і
дія Закону України „Про страхування". Відшкодування моральної шкоди
ч.1енам сім"ї загиблого вказаними законами не передбачено.

На підставі
викладеного, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач має
право на відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 440-1 ЦК України (в
редакції 1963 року), оскільки його права були безпосередньо порушені противоправними
діями та бездіяльністю робітників відповідача.

Факт завдання ОСОБА_1 моральних страждань підтверджений сукупністю доказів
по справі: актом про нещасний випадок на виробництві, свідоцтвом про смерть
ОСОБА_2., протоколу засідання комісії з питань охорони праці шахти
„Україна" від 25.10.2002 p.,
витягами з амбулаторної картки позивачки.

Встановлюючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер та ступінь тяжкості
його моральних страждань, порушення нормального укладу життя й з дотриманням
вимог Закону, засад розумності та справедливості визначив таке відшкодування в
розмірі 10 000 грн.

На підставі викладеного, Апеляційний суд приходить до висновку про те, що
рішення суду відповідає вимогам процесуального і матеріального права і підстави
для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються
на законі і не спростовують висновків суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що моральна шкода повинна бути
відшкодована відповідно до Закону „Про охорону праці", не заслуговують на
увагу, тому що не ґрунтуються на законі, яким передбачено стягнення моральної
шкоди лише самим потерпілим, а не ч.1енам їх сімей.

Керуючись ст.ст.
308, 315 ЦПК України, Апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Державного підприємства „Селидіввугілля" відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 23 квітня 2007
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.