Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М        У К
Р А Ї Н И

19 грудня  2007
року  Ялтинський міський суд Автономної
Республіки Крим у складі  судді Білюнас
В.Ю., при секретарі  Стенька М.П.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду м. Ялта справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
(ТОВ) науково-виробничої фірми «ЕСПО» до
Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України «Укрпрофоздоровниця» дочірнього підприємства «Ялта-курорт»,
ОСОБА_1про визнання недійсним свідоцтва на право власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, юридична особа, ТОВ «ЕСПО», звернулося до суду цивільної юрисдикції з зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог
цивільного судочинства і просить суд визнати недійсним та не законним свідоцтво
о праві власності на житло, на квартируАДРЕСА_1, надане на ім′я
ОСОБА_1від 23.06.93 року, № 56 Ялтинським об′єднанням
санаторно-курортних закладів прфспілок.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що зазначене свідоцтво
не видавалось зазначеним відомством, що не існує правових наслідків, які
обумовлюються фактом надання цього свидоцтва. Тому не виникало права на
відчуження цієї квартири відповідачем ОСОБА_1. Право на
звернення з цим позовом підтверджується ухвалою суду наданої позивачем до
справи.

Відповідачі в судове засідання не з′явились, про час та місце
розгляду справи були повідомлені належно, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши
обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку, що позов
є необґрунтованим і задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Способами захисту права власності є пред'явлення
негаторного позову з підстав статті 391 ЦК України і віндійкаційного позову з
підстав статті 387 ЦК України, якими є відповідно матеріально-правові вимоги
власника щодо усунення перешкод у здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном або вимоги власника
щодо витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Представником позивача у суд надана ксерокопія свідоцтва о
праві власності на житло, на квартируАДРЕСА_1, надане
ОСОБА_1 23.06.93 року, за № 56 Ялтинським об′єднанням
санаторно-курортних закладів прфспілок (а.с.26).

Зазначене свідоцтво
про право на житло було зарєестровано відповічем в БТІ
м.Ялта, 24.06.93 року .

Згідно ст. ст.13, 41 Конституції
України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності. Право
приватної власності є непорушним. Аналогічна правова норма щодо права власності
встановлена ст. 321 ЦК України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зважаючи на викладені вимоги закону, позивачем не надано
належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме у юридичної особи
виникло право власності на спірний об'єкт нерухомості, оскільки відсутня
державна реєстрація такого права за позивачем, а отже пред'явлений позов про
оспорювання свідоцтва про право власності на майно не має самого предмету
правового захисту і позивачем, за таких безперечних висновків, може лише
пред'являтися позов про захист охоронюваного законом цивільного інтересу.

З урахуванням викладеного, суд також не має підстав вважати
заявлені позовні вимоги такими, що мають своїм предметом захисту охоронюваний
законом і порушений цивільний інтерес позивача.

Суд
бере до уваги, що позивач зовсім не обґрунтував правові підстави свого  позову,  в судовому
засіданні позивачі також не
посилалися
на правові підстави своїх вимог, а посилання тільки на
ухвалу Апеляційного суду АР Крим,
якою було скасовано рішення і справа була направлена на новий
розгляд по іншому предмету, ні є підставою для задоволення вимог позивача.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із
способів захисту є визнання правочину недійсним. Позивач не зазначив, яке саме
право він намагається захистити у судовому порядку, посилаючись в обґрунтування
цієї позовної вимоги лише на хибні з правової точки зору підстави. Крім того,
суд зауважує, що свідоцтво про право власності є документом, що тільки
посвідчує факт реєстрації і набуття права власності на об'єкт нерухомого майна,
а не встановлює право. Позивач та його представник, попре всіх роз'яснень суду, позовних вимог
щодо оспорювання державної реєстрації права на нерухоме майно не
надав і
відповідних підстав для такої реєстрації, а саме не
оскаржує інші складені правочини - договір купівлі-продажі квартири ОСОБА_2.
від 24.06.93 р., договір-купівлі продажу квартири ОСОБА_3., 14.01.94 року
(а.с.8,9).

Як на
підставу правомірності своїх вимог позивач посилається на ухвалу Апеляційного
суду АР Крим від 26.09.06 року, яка частково задовольнила апеляційну скаргу
представника ТОВ НВФ «ЕСПО» і скасувала ріщення Ялтинського суду від 26.04.06
року і направила на новий розгляд справу за позивом ОСОБА_3 до Ялтинської
міської ради,ТОВ НФВ «ЕСПО» про визнанння недійсним державного акту на право
постійного користування земельною ділянкою, передачу земельних ділянок.
Остаточне рішення суду по цьому питанню позивач суду не надав. З огляду на
таке, суд не може прийняти до уваги, що наданням цього свідоцтва якись чином
було порушено право позивача на його нерухоме майно і що  у ньго виникає право заперечення цього
документу, позивачу  достеменно таке
право не належало,  тому його вимоги
юридично нікчемні і до уваги не беруться. Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може
грунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна викласти ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень, представити докази. За змістом ст. ст.
15, 16, 21, 393 ЦК України судовому захисту від будь-яких порушень підлягає
лише цивільне право, яке виникло та існує. Оскільки право власності за
позивачем як за власником квартири не виникло, предмет судового захисту
відсутній, позов не може бути задоволений. При цьому суд зазначає, що само по
собі порушення порядку набуття права власності на жиле приміщення без встановлених
фактів порушення прав та інтересів  іншої
особи не може бути підставою для судового захисту.

Таким чином, суд встановив, що
позивач не є тією особою, права якої укладенням оспорюваного правочину по
наданню свідоцтва о праві власності на квартиру АДРЕСА_1, були порушені.

Суд також приймаэ до уваги, що
відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється
тривалістю в три роки, а тому вимоги позивача про визнання недійсним та незаконним свідоцтва о праві власності на
житло, на квартируАДРЕСА_1, надане на ім′я ОСОБА_1від
23.06.93 року, № 56 Ялтинським об′єднанням санаторно-курортних закладів
прфспілок, надані з пропуском строку позивальної давністі. Заяви про поновлення строку позивною стороною не
заявлялося

.            За таких обставин суд, розглянувши
справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів осіб, які беруть
участь у справі, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися
як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши надані доказі, дійшов
висновку про необґрунтованість позову.

На підставі викладеного і
керуючись ст. ст. 3, 4, 10,11, 15, 16, 257, 321, 386  Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 10,
11, 15,16, 59, 60, 61, 158 ч. 1, 179, 209, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И
В:

У задоволені позову Товариства з
обмеженою відповідальністю (ТОВ) науково-виробничої фірми «ЕСПО» до Закритого
акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» дочірнього підприємства «Ялта-курорт», ОСОБА_1про визнання
недійсним свідоцтва на право власності - відмовити.

На рішення
може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд  Автономної Республіки Крим в порядку та
строки, передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя