Справа №22-437/2007                                           Головуючий
у 1 інстанції Папаценко П.І.
Категорія 40                                                            Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

22 травня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого
Песоцької Л.І.

Дяченка В.М.,
Козлова О.М.

при секретарі Лепеха А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Елін Лімітед" про визнання незаконним наказу про
звільнення, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою представника відповідача на рішення
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 березня 2007
року,

встановила:

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 20 березня 2007 року визнаний недійсним наказ № 6 від 17
травня 2005 року про звільнення ОСОБА_1., останній поновлений на роботі на
посаді комерційного директора ТОВ „Елін Лімітед". Стягнуто з ТОВ „Елін
Лімітед" на користь ОСОБА_1. заборгованість по заробітній платі з 1
листопада 2004 року по 16 травня 2005 року в сумі 3807 грн. 12 коп., середній
заробіток за вимушений прогул за період з 17 травня 2005 року по 20 березня
2007 року в сумі 21541 грн.78 коп., відшкодування моральної шкоді в розмірі
2000 грн. Рішення в частині поновлення на роботі і стягнення заробітку в
розмірі 1000 грн. надане негайному виконанню. Стягнуто з відповідача судовий
збір в сумі 261 грн. 99 коп. на користь держави і витрати на інформаційно-технічне
забезпечення в розмірі 30 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ТОВ „Елін Лімітед"
ставить питання про скасування рішення суду і відмову у позовах, посилається на
невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального
права.

Заслухавши судцю доповідача, пояснення представника відповідача
Безуєвського Ю.М. про задоволення скарги, позивача і його представника ОСОБА_2
про залишення скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено
і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1. працював з 1
жовтня 1997 року в ТОВ „Елін Лімітед" на посаді комерційного директора.
Наказом № 6 від 17 травня 2005 року за прогули з 12 по 16 травня 2005 року він
був звільнений з роботи з 16 травня 2005 року за п.4 ст.40 КЗпП України.

Задовольняючи позов про визнання незаконним наказу про звільнення, суд
вказав на те, що позивач не вчиняв в зазначені відповідачем дні прогули без
поважних причин. Даний висновок суду підтверджується матеріалами справи.

Так, з пояснень позивача вбачається, що 12 і 13 травня 2005 року він
викликався на допит у військову прокуратуру в місто Донецьк, користувався
громадським транспортом і повернувся в Маріуполь після закінчення робочого дня,
про виїзд в Донецьк повідомляв відповідача. З даних повісток слідчого військової
прокуратури Донецького гарнізону (а.с.93), листа військового прокурора
Донецького гарнізону (а.с.124 т.1), матеріалів справи вбачається, що 12 і 13
травня 2005 року ОСОБА_1. знаходився у Військовій прокуратурі Донецького
гарнізону в місті Донецьку з 9 до 12 годин на допиті в якості свідка по
кримінальній справі порушеній по факту нестачі паливно-мастильних матеріалів у
військовій частині, яка мала відносини з ТОВ „Елін Лімітед".

З пояснень позивача, даних наказу відповідача № 1/1 від 5 січня 2005 року (а.с.156
т.1), підписаного, згідно висновків судово-почеркознавської експертизи
(а.с.249-252 т.1), директором ТОВ „Елін Лімітед", з яким позивач
ознайомлений під розписку, вбачається, що вихідними днями позивача були субота,
неділя і понеділок. 16 травня 2005 року, понеділок, тобто, вихідний день у
позивача.

З урахуванням встановленого не можна не погодитись з висновками суду про
безпідставність звільнення позивача за прогули. Не погоджуючись з зазначеними
висновками, відповідач не надав дані, які б їх спростовували.

Згідно зі ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав,
передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи,
організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може
бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового
представника) первинної профспілкової організації, ч.1еном якої він є.

З пояснень позивача і довідки голови міської організації профспілки,
ОСОБА_1. є ч.1еном профспілки Маріупольської міської організації Всеукраїнської
профспілки працівників і підприємців торгівлі (а.с.146). Питання про отримання
згоди виборного органу профспілкової організації на звільнення позивача не
вирішувалось.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 97 КЗпП України форми і системи
оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових
окладів, умови запровадження та розмірі надбавок, доплат, премій, винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з
дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві,
установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний
погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а
у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим
колективом органом. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не
мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці,
що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними
договорами.

Згідно зі ст.
103 КЗпП України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік
погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не
пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

З пояснень позивача, представника відповідача, даних протоколу загальних зборів
засновників ТОВ „Елін Лімітед" від 1 серпня 2002 року (а.с.140 т.1),
наказів про внесення змін у штатні розклади (а.с.54-64 т.1), довідок про
заробітну плату (а.с.9-10, 33,141-142, 215, 218 т.1), наказів про встановлення
окладів та доплат з 1 листопада 2004 року (а.с.65-72 т.1) вбачається, що
рішенням загальних зборів товариства від 1 серпня 2002 року оклад комерційного
директора був встановлений в розмірі 1000 грн., за наказами директора
товариства позивачеві, який займав зазначену посаду, у листопаді 2004 року була
виплачена заробітна плата в сумі 600 грн., у грудні - 800 грн., у 2005 році: у
січні - 350 грн., у лютому - 300 грн., у березні-300 грн.

З даних листа директора ТОВ „Елін Лімітед" на ім'я ОСОБА_1. (а.с. 143
т.1) вбачається, що розмір заробітної плати працівникам товариства не
зменшувався, заробітна плата нараховувалась згідно зі штатним розкладом,
затвердженим рішенням загальних зборів від 1 серпня 2002 року, у зв'язку з
фінансовими труднощами підприємство виплачувало заробітну плату частково і до 1
липня 2005 року заборгованість по заробітній платі буде виплачена (а.с.143).

За висновками судово-почеркознавської експертизи
зазначений лист підписаний директором товариства Папаценком B.C.

З урахуванням встановленого суд обгрунтовано дійшов висновку
про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній
платі за період з 1 листопада 2004 року по 16 травня 2005 року в сумі 3807 грн.
12 коп. і не прийняв до уваги заперечення представника відповідача.

Доводи відповідача про неправильність рішення в
зазначеній частині спростовуються вказаними доказами, положеннями статуту
товариства, колективного договору і не відповідають закону.

Сума середньої заробітної плати за вимушений прогул визначена судом на
підставі ст.235 КЗпП України і Порядку обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995
року.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначено з
урахуванням конкретних обставин справи, характеру неправомірних дій відповідача
і завданої ними позивачеві моральної шкоди.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 10,60, 213-215 ЦПК
України, положенням СТ.СТ. 40, 97, 103, 233, 235, 237-1 КЗпП України. Підстав
для його скасування не встановлено.

Керуючись
ст.ст.303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну
скаргу ТОВ „Елін Лімітед" відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 березня 2007
року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання
законної сили безпосередньо до Верховного Суду України.