Справа № 2-38/07/04
РІШЕННЯ

Іменем       України

24 квітня 2007
р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого:
судді                        Донець О. В.

при
секретарі:                                Муленко
К.І.,

за
участю адвоката                       ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-їх осіб відділу приватизації державного житлового фонду,
Харківської товарної біржі, Харківської товарної біржі "Слобода", КП
«Харківське міське БТІ», про визнання договору купівлі-продажу недійсним,
визнання приватизації недійсною, анулювання реєстрації договорів і витребування
майна з чужого незаконного володіння, зустрічному позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа Опікунська рада Київського РВК м. Харкова, про виселення тимчасових
жильців,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння.
В наступному уточнила позовні вимоги, пред'явивши їх до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-іх
осіб: Управляння комунального майна та приватизації Харківської міської ради,
Харківська товарна біржа, ХТБ „Слобода", КП Харківське МБТІ, про визнання
недійсною приватизації, договорів купівлі-продажу квартири та витребування
майна з чужого незаконного володіння. При цьому посилається на наступне.

її батько - ОСОБА_5 мешкав
в кв.АДРЕСА_1 з дня
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 до
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. Він
хворів, був інвалідом 1 гр.,
страждав на тяжку форму туберкульозу, зловживав спиртними напоями. За станом
здоров'я батько потребував допомоги. Оскільки він та її мати розірвали шлюб, то
таку допомогу надавала вона, жила з батьком, а у 1998 р. він прописав її в квартирі. Після смерті батька, 28
листопада 2003 р. до неї з'явився раніш не знайомий ОСОБА_4, який вимагав звільнити
квартиру, оскільки начебто є її власником згідно договору купівлі-продажу від
31.07.1996 р. З моменту купівлі ОСОБА_4 ніколи в квартирі не з'являвся,
претензій на неї не пред'являв, не зареєструвався в ній, комунальні послуги не
сплачував. Батько за часи життя ніколи не згадував про приватизацію квартири,
не мав наміру її продати. Він постійно жив у квартирі, періодично і вона жила з
ним, оскільки у її матері склалася нова сім'я, де народилося троє дітей, були
дуже скрутні умови для життя. З 1997
р. вона стала жити з батьком постійно. Він ніколи не казав, що мав намір
продати квартиру та здійснив його, отримавши гроші. Батько жив вкрай бідно,
часто не мав коштів на життєво необхідні ліки. До них жодного разу не
зверталися якісь інші власники квартири. Ніяких договорів піднайму ні вона, ні
батько ніколи не укладали. За для її реєстрації в квартирі батько ні в кого
дозволу не брав, оскільки крім нього в квартирі ніхто прописаний не був. Вважає
приватизацію квартири недійсною, оскільки батько її не приватизував. Також
просить визнати недійсними договори купівлі-продажу квартири між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, а в наступному між останнім та ОСОБА_4, укладені на біржах, оскільки
зазначені договори не відповідають вимогам закону, не посвідчені нотаріально,
зареєстровані в порушення існуючого законодавства. Просить про витребування
майна з чужого незаконного володіння, оскільки вона з дитиною - дочкою ОСОБА_6, 2005 р. народження,
постійно мешкає в квартирі та не має іншого місця помешкання.

ОСОБА_3, позов не визнав, пояснив, що у листопаді 1994 р. в його зятя
виникли проблеми з фішми та останній переконав продати належну йому, ОСОБА_3, однокімнатну
квартиру, пообіцявши на протязі року повернути гроші. Через рік зять
зателефонував та запропонував повернути квартиру. Вони поїхали на біржу, де
він, ОСОБА_3, купив квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_5. Гроші за
квартиру ОСОБА_5 він не
віддавав, це повинен був зробити його зять. ОСОБА_5 був присутнім на біржі, підписував документи, все
розумів. До купівлі він особисто квартиру не бачив. Безпосередньо після
укладення договору купівлі зять знову умовив його позичити гроші і він був
змушений через дуже короткий термін часу продати придбану у ОСОБА_5. квартиру
ОСОБА_4 через іншу біржу. Вважає угоди купівлі-продажу дійсними.

ОСОБА_4 позов не визнав, пред'явив зустрічні позовні
вимоги про виселення ОСОБА_7 з дитиною з належної йому квартири як тимчасових
мешканців. Посилається на наступне. У 1996
р. його мати, яка мешкає в іншому місті, вирішила переселитися в м.Харків.
Для цього він за 4000 долларів
США купив у
ОСОБА_3, квартиру АДРЕСА_1. В
договорі купівлі-продажу від 31.07.96
p., укладеному
на ХТБ "Слобода", було зазначено, що продавець - ОСОБА_8 зберігає
за собою право користування квартирою до 05.08.96
р. та зобов'язується виписати з неї всіх мешканців до 06.08.96 р. Коли
зазначений термін сплив, він, ОСОБА_4 не зміг зайти в квартиру,

2

оскільки вона була зачинена. Він не одноразово приходив до належної йому
квартири, але нікого там не заставав, квартира була зачинена. Одного разу він
зустрів там ОСОБА_5., який заявив, що йому нікуди йти, що квартиру він не продавав та виразив
намір скаржитися з цього приводу. Окрім того, він, ОСОБА_4, звертався до
колишньої дружини ОСОБА_5,
яка сказала, що він квартиру не отримає, там буде жити її
дочка. Для отримання квартири він був згоден купити ОСОБА_5 інше житло, але не отримав на це згоди. На той час його сімейні обставини
вже не вимагали переїзду його матері, тому він надав усну згоду на тимчасове
проживання ОСОБА_5 в квартирі, не вимагаючи ані сплати за проживання, ані його виселення.
Доказів укладення договору на тимчасове проживання ОСОБА_5. в квартирі він не має та надати суду їх не може. Для реєстрації договору
купівлі-продажу квартири він неодноразово у 1996-1997 p.p. звертався до КЖЕП,
однак не зареєстрував його, оскільки йому було відмовлено. Надати докази своїх
звернень також не може. Він намагався знайти ОСОБА_3, але не зміг це зробити. До правоохоронних органів та в суд не звертався
жодного разу, хоча розумів, що продаж квартири відбувся не зовсім на законних
підставах. Тільки після смерті ОСОБА_5. у листопаді 2003 р. він знову звернувся
до КЖЕП для реєстрації та довідався, що в належній йому квартирі мешкає дочка
померлого - ОСОБА_7, яка у 2005 р. народила дитину та зареєструвала її за своїм
місцем помешкання. Письмово до КЖЕП з вимогою зареєструвати його у квартирі як
власника звернувся лише у 2007 р. Вважає ОСОБА_7 з дитиною тимчасовими
мешканцями в його власності та вимагає їх виселення без надання іншого місця
помешкання.

ОСОБА_7 не визнала зустрічний позов, посилаючись на викладені в її позові
обставини та на відсутність доказів на укладення будь-якого договору найму з
ОСОБА_4 як з боку батька ОСОБА_5 так і з її боку. У 1998 р. вона без якихось перешкод була зареєстрована в
квартирі за місцем проживання батька, всі роки сплачує комунальні послуги,
проживаючи в квартирі, після народження доньки зареєструвала її за своїм місцем
помешкання і не вважає себе та дитину тимчасовими мешканцями в квартирі ОСОБА_4

Представники Управляння комунального майна та
приватизації Харківської міської ради, Харківської товарної біржі, ХТБ
„Слобода", КП Харківське МЕТІ в судове засідання не з'явилися, про день та
час слухання справи сповіщені належним чином.

Представник Опікунської ради Київського РВК м.Харкова
позов не визнав, вважає його необфунтованим на законі та безпідставним.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
дослідивши матеріали справи, частково задовольняє позовні
вимоги ОСОБА_7, відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Судом встановлено, що спірною є однокімнатна ізольована
квартира АДРЕСА_1, в якій з 1960
р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. мешкав ОСОБА_5 З 05.08.1998
р. в квартирі зареєстровані дочка померлого ОСОБА_2, яка до цього часу жила з батьком періодично без реєстрації/а.с.7,15/.

11.07.96
р. ОСОБА_5 подана заява на приватизацію зазначеної
квартири, а 19.07.1996
р. видано свідоцтво про право власності на квартиру № 193, яке в той же день зареєстроване у БТІ.

Згідно висновків почеркознавчої експертизи №9702 від 10.01.2006
р. ХНДІІСЕ ім.Бокаріуса, підпис від імені ОСОБА_5 в заяві про приватизацію виконаний ОСОБА_5 / а.с. 115-117/.,
а не іншою особою, як стверджувала ОСОБА_7 Таким чином, суд знаходить не доведеними позовні вимоги ОСОБА_7 в частині
визнання недійсною приватизацію спірної квартирі на ім'я її батька ОСОБА_5. Доказів недійсності зазначеного свідоцтва суду не надано.

25.07.1996
р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, на ХТБ укладений договір № Н7-179 купівли-продажу спірної квартири за 350.000.000 карбованців через брокерську контору № 301 „ООО Бріз".

31.07.1996
р. ОСОБА_3, зареєстрував в міськБТІ квартиру на себе та в
той же день уклав на Харківській товарній біржі договір № 27-6269 купівлі-продажу зазначеної квартири з ОСОБА_4 за 838.000.000 крб. /
а.с.85 - 92/.

Згідно висновків почеркознавчої експертизи №9702 від 10.01.2006
р. ХНДІІСЕ ім.Бокаріуса, підпис від імені ОСОБА_5. в замовленні на видачу довідки міськБТІ від 23.07.96 р. для продажу квартири в рядку .підпис" виконаний не ОСОБА_5, а іншою
особою /
а.с. 115-117/.

Не зважаючи на відсутність висновків почеркознавчої
експертизи №9702
від 10.01.2006 р. ХНДІІСЕ ім.Бокаріуса
стосовно належності ОСОБА_5 підпису під договором купівлі-продажу від 25.07.96 р., суд визнає його недійсним з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 тяжко хворів, був інвалідом 1 гр., страждав на
фіброзно-кавернозний туберкульоз легень, від якого помер у віці 43 років. З пояснень допитаних свідків вбачається, що він не мав жодного
наміру продавати належну йому квартиру, в якій мешкав з народження. Іншого
місця помешкання в нього не було, жив в нестатках, не маючи коштів для вкрай
необхідних ліків. Незадовго до дати укладення зазначеного договору, він був
викрадений невідомими з туберкульозного диспансеру, вивезений за межі міста.
Його утримували у далекому селі, знущалися, вимагаючи щось підписати. Невідомим
чином він зміг надати відомості про себе тітці ОСОБА_10, просив про допомогу.
Свідки ОСОБА_10,   ОСОБА_13 їздили по нього в село та

3

забрали в Харків. Прибувши з ним до дому, знайшли належні ОСОБА_5 речі спакованими,
підготовленими для вивезення з квартири, що засвідчив дільничий Київського РВ
ХГУ УМВСУ у Харківській області та свідок ОСОБА_14 Співробітники РВ запевнили
ОСОБА_5., що без його згоди ніхто з квартири його не виселить, що турбуватися
нема чого, в зв'язку з чим вже після приходу ОСОБА_4, який нібито став новим
власником квартири, ОСОБА_5 так нічого не зробив, лише зареєстрував в квартирі
дочку ОСОБА_7

З пояснень відповідача ОСОБА_3, вбачається, що гроші за квартиру
у сумі 350.000.000 крб. як покупець ОСОБА_5 він особисто не віддавав, оскільки
нібито це зробив його зять.

Договір купівлі-продажу є відоплатним та двостороннім. З
урахуванням наведених обставин при укладанні угоди між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були порушені вимоги ст. 224 Цивільного кодексу
України у редакції 1963
р. Квартиру, буцімто придбану у ОСОБА_5., ОСОБА_3, ніхто не передавав, в ній постійно мешкав ОСОБА_5 Таким чином, при відсутності доказів про сплату коштів за квартиру, та з
урахуванням того, що ОСОБА_5 не мав наміру продавати квартиру, не замовляв в міськБТІ довідку для її
продажу, з квартири не виселявся, з реєстрації знятий не був, покупцю ОСОБА_3 її не передав, угода виконана не була, квартира ОСОБА_3, фактично не
належала ані після її придбання, ані на момент укладання угоди по її продажу з
ОСОБА_4

Окрім того, зазначені угоди купівлі-продажу квартир були
укладені з порушеннями вимог закону. Після укладання обох договорів на біржах
вони не були нотаріально посвідчені, як вимагала ст. 227 Цивільного кодексу України у редакції 1963 p.,
діючого на момент укладення договорів. Договір
купівлі-продажу квартири повинен набути нотаріального посвідчення, якщо хоча б
однією стороною по угоді є громадянин.

Відповідно до ст.47 ЦК України
недотримання цих вимог тягне за собою недійсність договору. Згідно до Закону
України „Про товарну біржу", діяльність товарної біржі здійснюється
відповідно до зазначеного закону та чинного законодавства України, статуту
біржі, правил біржової торгівлі. Біржові операції дозволяється здійснювати лише
членам біржі або брокерам, обов'язки яких полягають у виконанні доручень членів
біржі, яких вони представляють. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 не надали суду
доказів того факту, що на момент укладення оскаржених договорів вони були
членами бірж, що квартира виставлялася двічі на біржові торги. Сторони по угоді
були не членами біржі, а їх клієнтами і біржові торги взагалі не проводилися,
що підтвердили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Останні не пред'являли позовів за для
визнання укладених угод купівлі-продажу спірної квартири дійсними як після їх
укладення, так і під час розгляду цієї справи.

Визнаючи угоди купівлі-продажу спірної квартири
недійсними, суд також враховує обставини, з'ясовані під час розгляду справи.
ОСОБА_4 стверджував, що купував квартиру для матері, за власні кошти - 4000 долларів США,
які для його родини з 4 осіб, з котрих
працювали лише двоє, є значними коштами. Не зважаючи на досить велику вартість
квартири, та нагальну потребу в ній для матері, відповідач, не отримавши квартири
після спливу часу, необхідного для її звільнення продавцем, не приймав жодних
заходів для захисту свого права власності, або до розірвання угоди, стягнення
належних йому значних коштів. За його твердженням, він надав згоду ОСОБА_5 на його безоплатне, не обмежене яким-небудь терміном проживання в
квартирі. Пояснити свій альтруїзм з урахуванням конкретних обставин життя його
родини, складнощів, які виникли за „невдалої" купівлі квартири, відповідач
не зміг.

ОСОБА_4 не реєстрував угоду купівлі квартири в КЖЕП до 2007 р., не сплачував комунальні платежі з моменту придбання квартири. Посилання на
відмови у реєстрації його договору в житлово-експлуатаційному органі з 1996 р.
є бездоказовим, оскільки ані письмові звернення, ані відмови в письмовому
вигляді в ОСОБА_4 з цього приводу відсутні. Останній не звернувся до будь-якої
інстанції за захистом своєї власності та прав на неї і після того, як
спілкувався у 1996
р. з ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_15, які заперечували факт продажу квартири, заявили, що ОСОБА_5 квартиру звільняти не збирається, оскільки не має іншого місця помешкання.
Ці відомості, про які розповіли зазначені свідки, не спростовував і ОСОБА_4 Він
почав наполегливо претендувати на квартиру лише після смерті ОСОБА_5. більше
чим через 7 років після укладання угоди.

З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги
ОСОБА_7, визнає недійсними оскаржені договори купівлі-продажу спірної квартири.
З урахуванням з'ясованих судом обставин несплати грошів за квартиру ОСОБА_3
ОСОБА_5, суд не знаходить підстав для стягнення на користь ОСОБА_3 350.000.000
крб. за угодою, що складає на теперішній час 3 500 грн. у відповідності до п. 5
Інструкції про порядок перерахування статей балансів банків та обліку операцій
в установах банків у зв'язку з обміном карбованців на гривні із змінами і
доповненнями, внесеними роз'ясненням Національного банку України від 9 вересня
1996 року N 12-111/1245-5287, і повертає тільки ОСОБА_5. в первісний стан, анулюючи
правову реєстраціє квартири за ОСОБА_3, перерееструючи її на ОСОБА_5.

Визнаючи недійсною угоду купівли-продажу квартири між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд також приводить сторони в первісний стан, анулюючи
правову реєстрацію квартири за ОСОБА_4, стягує з ОСОБА_3 на користь останнього
8 380 грн., що становило 838.000.000 крб. на момент

4

укладення
угоди. Твердження ОСОБА_4 про сплату за квартиру суми у 4000 долларів США не знайшли
підтвердження у судовому засіданні і суд вважає можливим стягнути лише суму,
зазначену в письмовій угоді. Водночас ОСОБА_4 не позбавлений права та можливості
доводити факт необхідності сплати коштів за квартиру у більшому, ніж зазначено
в угоді, розмірі в іншім провадженні.

Суд відмовляє ОСОБА_4 у виселенні ОСОБА_7 з дитиною ОСОБА_6, 2005 р.н. як
тимчасових мешканців, оскільки суду не надано жодного доказу укладення між
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 угоди найму спірної квартири. ОСОБА_7 зареєстрована в квартирі з березня 1998 р. у якості члена
родини наймача ОСОБА_5. За
місцем реєстрації матері була зареєстрована її дитина - дочка ОСОБА_6, 2005 р.н. Таким
чином, суд знаходить не доведеними позовні вимоги ОСОБА_4

Суд також відмовляє ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в частині
витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки ОСОБА_2 мешкає в
спірній квартирі, майно ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_3, у
володіння не передавалось.

Відповідно до ст. 88
ЦПК України суд стягує з ОСОБА_3, на
користь держави державне мито в розмірі 83,8
гри.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК
України, ст.ст. 47,57,224,227
Цивільного кодексу України у редакції 1963
р., ст. 98 ЖК України, ст. 15
Закону України «Про товарну біржу», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25.07.1996
р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений Харківською товарною біржею,
недійсним.

Привести сторони
у первісний стан.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 31.07.1996
р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посвідчений Харківською товарною біржею
«Слобода», недійсним.

Привести сторони
у первісний стан.

Зобов'язати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» анулювати
правову реєстрацію квартири АДРЕСА_1 за
ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 8 380 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
держави державне мито в розмірі 83,8
грн.

В задоволенні позовних вимог в частині визнання
приватизації квартири АДРЕСА_1
недійсною і витребуванні майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Опікунська
рада Київського РВК м. Харкова, про виселення тимчасових жильців -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.