АПЕЛЯЦІЙНИЙ     СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
СправаХ»
22ц-1472/2007                                     Головуючий
у їй інстанції-Заііімської II.В.
-26                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22   травня   2007   року   Колегія
суддів   судової   палати
у   цивільних   справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів -
Григорченка Е.І,  Максюта Ж.І.

при секретарі - Білоконь Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну
справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1
на рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 08
грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора,  про встановлення факту прийняття
спадщини,  визнання права власності на
частину домоволодіння в порядку спадкування за законом,  -

ВСТАНОВИЛА:

В травні
2006 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3
звернулися з позовом про встановлення факту прийняття спадщини,  визнання права власності на частину
домоволодіння АДРЕСА_1,  в порядку спадкування за законом.

В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
і ОСОБА_3 посилались на те,  що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати
ОСОБА_4.

Після її
смерті відкрилась спадщина на зазначене домоволодіння АДРЕСА_1,  яке належало спадкодавцю на підставі
свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.01. 1989 року.

Спадкоємцями
після смерті ОСОБА_4. були її діти,  вони
- ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та їх сестра ОСОБА_5. У передбачений
законом строк вони не звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття
спадщини,  однак вважають,  що прийняли спадщину фактично,  оскільки вступили в управління та володіння
спадковим майном,  розпорядились речами
спадкодавця. Частка кожного з них у спадковому майні складає по 1/3 частині кожному.

ОСОБА_5,  яка прийняла також спадщину,  оскільки проживала та була зареєстрована
разом з спадкодавцем,  померла ІНФОРМАЦІЯ_2.При житті вона
не встигла оформити правовстановлюючі документи на її спадкову частку у
домоволодінні. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3

2

частини
спірного домоволодіння. Відповідач,  який
є її сином,  фактично прийняв
спадщину,  оскільки проживав та був
зареєстрований у спірному домоволодінні зі спадкодавцем.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Дніпропетровська
від 08.12.2006 року позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задоволені,  встановлений факт прийняття спадщини ОСОБА_2
і ОСОБА_3 після смертіОСОБА_4,  померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1,  та визнано за кожним право
власності по 1/3 частині домоволодіння АДРЕСА_1в порядку спадкування за законом
після смерті матеріОСОБА_4.

ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м.  Дніпропетровська від 08.12.2006 року,  де ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового,  відмовивши у
позовних вимогах,  посилаючись на
те,  що зазначене рішення ухвалено,  з порушенням норм матеріального та
процесуального права,  оскільки не є
обґрунтованим,  недоведені
обставини,  що мають значення для
справи,  які суд вважає встановленим.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарі..
та заявлених вимог,  колегія суддів
вважає,  що скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення суду скасуванню з
постановлениям нового
рішення по справі,  згідно п.3,  4
ч. 1  ст.  309
ЦПК України,  з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина на
домоволодіння АДРЕСА_1,  яка належала
спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.01.1989 року,  посвідченого Другою Дніпропетровською
державною нотаріальною конторою у реєстрі за № 1-3699. Спадкоємцями після
смерті ОСОБА_4. були її діти,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та їх сестра ОСОБА_5. Вони,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  у передбачений законом
строк,  не звернулись до нотаріальної
контори з заявою про прийняття спадщини,
однак суд першої інстанції вважає,
що вони прийняли спадщину фактично,
оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном,  розпорядились речами спадкодавця.
ОСОБА_5.,  також прийняла спадщину,  оскільки проживала та була зареєстрована
разом з ОСОБА_4. Частка кожного з них у спадковому майні складає по 1/3 частині кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
ОСОБА_5.,  яка не встигла оформити
правовстановлюючі документи на належну їй частку спадкового домоволодіння.
Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини спірного
домоволодіння,  спадкоємцем після смерті
ОСОБА_5. є її син ОСОБА_1,  який прийняв
фактично спадщину,  оскільки проживав та
був зареєстрований у спірному домоволодінні зі спадкодавцем. .

За таких
обставин,  суд першої інстанції,  керуючись
ст.   ст.  529,
549 ЦК України (1963р.),  прийшов
до висновку,  що позовні вимоги
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки позивачі фактично прийняли спадщину,  так як вступили в управління та володіння
спадковим майном,  розпорядилися речами
спадкодавця.

З такими
висновками суду 1-ї інстанції
погодитись не можна,  оскільки вони
зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як,  вбачається з матеріалів справи,  зокрема з довідки Другої Дніпропетровської
державної нотаріальною контори від 10.06.2006р.,  що після смерті ОСОБА_4.,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.,
з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався,  свідоцтво про право спадщини не видавалося
/а.с.  21/.

Згідно  п.   5
Прикінцевих та
перехідних  положень  Цивільного
кодексу

3

України,  (введеного в дію з 01.01.2004 року),  правила книги шостої Цивільного кодексу
України застосовуються також до спадщини,
яка відкрилася,  але не була
прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом,  тобто правовідносини,  які виникли між сторонами,  повинні регулюватися положеннями зазначеного
Цивільного кодексу України введеного в дію з 01.01.2004 року.

Відповідно
до норм чинного ЦК України(2004р.),  до компетенції суду не входить вирішення
питання щодо встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності
на спадщину за спадкоємцем,  але дані вимоги
закону суд 1-ї інстанції
не прийняв до уваги,  ухвалюючи рішення про
встановлення факту прийняття спадщини та визнання за позивачами право власності
на спірний будинок.

За
позовом спадкоємця,  який пропустив строк
для прийняття спадщини з поважних причин,
суд може,  згідно до  ст.  1272 ЦК України
(2004р.),  визначити йому додатковий
строк,  достатній для подання ним заяви
про прийняття спадщини,  однак з таким
позовом ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 не зверталися і на цей час не позбавлені можливості звернутися з таким
позовом до суду.

З
урахуванням наведеного,  колегія суддів
приходить до висновку,  що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню,
а рішення суду - скасуванню,  з постановлениям
нового рішення,  яким відмовити
ОСОБА_2. і ОСОБА_3. в позовних вимогах про встановлення факту прийняття
спадщини,  визнання права власності на
частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Керуючись  ст.
ст.  218,
303,  307,  309 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 08
грудня 2006 року
скасувати.

Відмовити
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у позові про встановлення факту прийняття спадщини,  визнання права власності на частину
домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Рішення
суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржено в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.