Справа № 22-ц -3600 /2007 року                   Головуючий 1 інстанції - Лазарев О.В.
із                        Доповідач -
застосуванням Закону України «Про
захист прав споживачів»
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13
серпня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді
- Кіся П.В.,

Суддів - Кіпенко
І.С., Кругової С.С., при секретарі - Бирченко Г.Б., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21.05.2007 р. по
цивільній справі за позовом     ОСОБА_1
до приватної фірми станції технічного обслуговування «Корал», суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист прав споживача і
відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1.
просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від
21.05.2007р. та ухвалити нове.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Харкова від 21.05.2007р. у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу, позивач посилається на незаконність та необґрунтованість
рішення, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає,
що суд не встановив правові відносини сторін, що призвело до того, що суд не
застосував відповідні норми законів України та нормативні документи, які
підлягали застосуванню.

Зазначає,
що суд не зробив висновків за результатами встановлених обставин про
причаєність ОСОБА_3. до
ремонту автомобіля та не надав оцінку протиправним діям відповідачів в особі ПФ
«Корал» та СПД ОСОБА_2

Апелянт
вказує, що суд приводить неіснуючі пояснення свідка ОСОБА_4, приймаючи їх за
докази.

Не
погоджується з рішенням, оскільки вважає, що судом не надана оцінка письмовим
доказам, не надана оцінка встановленим та маючим правове значення обставинам
для справи.

Суд
провів виїзне засідання де в протоколі зафіксовано, що двигун автомобіля
позивача розібрано, головка блоку відсутня. Проте суд не оцінив та не врахував
при ухваленні рішення , встановлені ним самим обставини. Неповнота полягає у
тому, що суд не встановив ким був розібраний автомобіль, переданий на СТО ПФ
«Корал» для виявлення поломки, хто зобов'язаний надати інформацію про причини
поломки та можливості її усунення.

Судова
колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона
задоволенню не підлягає.

Відповідно
до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Постановлюючи
рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того,
що в ході судового розгляду позивачем не було доведено факту неякісного ремонту
автомобіля відповідачами.

З таким
висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Позивач
уточнивши свої позовні вимоги в травні 2007 року просив стягнути майнову шкоду
в розмірі 138 077 грн. 48 коп., моральну шкоду 5 000 грн. з відповідачів СПД ФО
ОСОБА_2 відповідно 20 % і СТО „Корал" (приватне підприємство) - 80 %
(а.с.212).

Свої
позовні вимоги, ОСОБА_1.
обґрунтовував тим, що діями відповідачів завдано йому майнову і моральну
шкоду в результаті порушення прав споживача у зв'язку з неякісним і понад
встановлені строки ремонтом автомобіля Мазда 929, що мав місце у 2002-2003
роках.

Позивач
вважає, що йому завдано збитки, пов'язані: з ремонтом автомобіля і придбанням
запасних частин; -з ремонтом понад встановлені строки; -зі зменшенням доходів
із-за неможливості використання особистого транспорту за місцем роботи;-з
простоєм автомобіля; -зі сплатою податків і проходженням технічного огляду; -з
амортізацією і старінням автомобіля; з перевищенням строків виконання робіт і
також йому завдано моральну шкоду.

Відповідно
до ст.440 ЦК України
(1963 року) шкода, завдана особі або майну особи, підлягає відшкодуванню
особою, яка її завдала в повному обсязі.

Підставами
відповідальності за завдану шкоду є : наявність шкоди, протиправна поведінка,
причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, а також вина
заподіювача шкоди.

Шкода,
як підстава відповідальності, -це збитки, завдані майну фізичної особи
внаслідок його пошкодження, знищення або псування.

Протиправна
поведінка може полягати в порушенні вимог щодо якості робіт (послуг), тобто
внаслідок конструктивних, технологічних та інших недоліків робіт (послуг).

За
зальним правилом, обов'язок довести наявність недоліку, зокрема , з наданням
висновку експертизи, покладається на потерпілого.

Згідно
ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Необхідною
підставою відшкодування шкоди, завданої недоліками робіт (послуг), є
встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою.

Тобто
позивачу слід було довести, що шкода є результатом прояву конструктивного,
технологічного, та іншого недоліку, пов'язаного з проведенням неналежної якості
підрядних робіт (послуг) тощо.

Матеріали
справи свідчать, що судом першої інстанції ухвалою від 20 січня 2004 року було
призначено автотоварознавчу і металевознавчу експертизу (том-1, а.с. 112).

На
протязі трьох років суд першої інстанції неодноразово направляв справу для
проведення зазначених вище експертиз, але по ряду причин вони проведені не
були.

Серед
існуючих причин були такі, як необхідність надання об'єкту дослідження, технічного
паспорту на автомобіль, ключів від автомобіля та інші, які залежали від волі
позивача, але останній не сприяв їх усуненню. Тривалий час не сплачував за
проведення експертизи (том-1, а.с.119,129,138,141,143,150,199,205,210,215,
221,230,246; том-2 а.с. 82,87,90).

Позивач
в своїй позовній заяві і в судах на різних рівнях обґрунтовував і доводив
наявність самої шкоди, яку було завдано його майну, але при цьому факт
неякісного ремонту саме відповідачами автомобіля і взагалі факту протиправної
поведінки позивач суду не довів. Також суду не було надано доказів причинного
зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідачів.

Що
стосується відповідальності за перевищення строків виконання робіт, то
відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХП
від 12.05.91 року виконавець сплачує пеню, якщо перевищує строк виконання робіт
(надання послуг) відповідно до договору.

Судовим
розглядом встановлено , що договір між сторонами не укладався і строк виконання
робіт не встановлювався і не обговорювався.

Судова
колегія вважає, що споживач в данному
випадку також повинен був приділити належну увагу до свого майна під час
передачі виконавцю.

Тому судова
колегія вважає, що підстав для стягнення пені - не вбачається.

Закон
України «Про захист прав споживачів» в редакції від 01 грудня 2005 року на який
посилається позивач має застосовуватися лише до тих правовідносин, що виникли
після 01 грудня 2005 року.

Законним
і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказів, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення є
повним, якщо в ньому вирішенні усі позовні вимоги та усі інші питання пов'язані
з розглядом справи.

Відповідно
до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити
встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини,
мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими
обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази,
застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

При розгляді
даної справи місцевий суд належним чином з'ясував та перевірив доводи кожної
сторони, обгрунтував висновки викладені в рішенні.

Суд
першої інстанції правильно дослідив і оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази і дійшов висновку про відмову в задоволенні позову .

Колегія суддів
вважає, що рішення суду узгоджується з доказами наявними у справі і відповідає
вимогам норм матеріального і процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянт будь
яких доказів, які б спростовували висновки суду - не надав.

Що
стосується посилання позивача на ч,2 ст.311 ЦПК України, то судова колегія
вважає, що суд першої інстанції після скасування попереднього рішення суду, в
межах норм цивільного процесуального права сприяв сторонам щодо створення
рівних умов для всебічного і повного дослідження обставин по справі і
здійсненню їх прав у випадках, передбачених цим кодексом.

При
цьому, згідно ч.3 ст.27 ЦПК України особи , які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно
до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.
303, 304, 307, 308,    313, п.1 ч.1  314, 315, 317, 319 ЦПК України , колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1   - відхилити. Рішення Ленінського районного
суду м. Харкова від 21.05.2007 р. - залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна
скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.