УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня
2007 року                                                                                       м.  Чернівці

Колегія   суддів
судової  палати  у
цивільних  справах  Апеляційного
суду Чернівецької області у складі:

головуючого:
Половінкіної Н.Ю.

суддів: Заводян
К.І.,  Підгорної С. П.

при секретарі:
Скуляк І.В. за участю відповідача ОСОБА_4,
представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом: ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6з участю третіх
осіб ОСОБА_7,  ОСОБА_8  Садгірського районного відділу управління МВС
України у Чернівецькій області про усунення перешкод у користуванні і
розпорядженні власністю за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Садгірського
районного суду м. Чернівці від 26 березня 2007 року,

встановила:

ОСОБА_2.
та ОСОБА_3 у червні 2006 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4.,  ОСОБА_6,
ОСОБА_5  з участю третьої особи
ОСОБА_7.,  ОСОБА_8.,  Садгірського районного відділу УМВС України у
Чернівецькій області про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні
власністю шляхом виселення з приміщення по вул. АДРЕСА_1 та зобов"язання
Садгірського районного відділу УМВС України у Чернівецькій області зняти з
реєстрації.

Вказували,  що є власниками 93/100 часток будинку
АДРЕСА_1,  ОСОБА_7. належить 5/100
часток,  що складаються з приміщення
магазину літ.Б площею 145, 2 кв.м,  ОСОБА_8. -2/100
часток,  що складаються з приміщення 1-1
площею 78, 0 кв.м.

Відповідачі
користуються спірним приміщенням без оплати,
чинять перешкоди у користуванні і розпорядженні майном.

Рішенням
Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2006 року у позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
відмовлено.

ОСОБА_3
в апеляційній скарзі просить рішення Садгірського районного суду м. Чернівці
від 26 березня 2007 року скасувати,
ухвалити нове рішення,  яким позовні
вимоги задовольнити,  посилаючись на
порушення норм матеріального і процесуального права.

Справа №22ц-545
2007 р.        Головуючий у 1 інстанції
Плаван В.В.

Категорія: 2/5                                     Суддя-доповідач
Половінкіна Н.Ю.

Колегія
суддів вважає,  що апеляційна скарга
ОСОБА_3. підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_2. та
ОСОБА_3. у позові,  суд першої інстанції
керувався ч.7  ст. 41 Конституції
України,  відповідно якої використання
власності не може завдати шкоди правам,
свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства,  та
положеннями,  що містяться в ч.5  ст. 319 ЦК
України,  згідно яких власник,  здійснюючи свої права,  зобов'язаний не порушувати права і
охоронювані законом інтереси громадян,
юридичних осіб і держави.

При
цьому суд першої інстанції виходив з того,
що 93/100 часток будівлі АДРЕСА_1,
що належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.,  є гуртожитком.

Встановивши,  що відповідачі вселилися до гуртожитку,  розташованого по вул. АДРЕСА_1 на підставі ордерів,  виданих за спільним рішенням адміністрації та
профкому Чернівецького цукрового заводу та користуються ним на умовах,  які тотожні договору найму,  суд першої інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для виселення відповідачів з займаних ними житлових
приміщень та зняття з реєстрації,
передбачених  ст. 825 ЦК України
та  ст.
ст. 125, 132 ЖК України.

Висновки суду
першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

Статтями
127,  128 ЖК передбачено,  що під гуртожитки надаються спеціально споруджені
або переобладнані для цієї мети житлові будинки. Житлова площа в гуртожитку
надається за спільним рішенням адміністрації підприємства,  установи,
організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та
відповідного профспілкового комітету.

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції дав належну
оцінку тим обставинам,  що рішенням
виконавчого комітету Чернівецької міської Ради депутатів трудящих від 10 грудня
1974 р. №603/29 Чернівецькому цукровому заводу було надано дозвіл на будівництво
гуртожитку по вул. АДРЕСА_1 згідно з генпланом земельної ділянки.

Рішенням
виконкому цієї ж Ради від 29 вересня 1978 р. №586/19 затверджено акт прийняття
державною комісією в експлуатацію 5-ти поверхового гуртожитку на 220 місць по
вул.  АДРЕСА_1

Також рішенням
виконавчого комітету Чернівецької міської Ради депутатів трудящих від 21 червня
1978 р. №164/6 закріплено кімнати на другому,
третьому та четвертому поверхах будинку АДРЕСА_1 „Д" як гуртожиток
для проживання малих сімей.

Крім
того до матеріалів справи приєднано паспорт збудованого згідно типового проекту
гуртожитку коридорного типу на 44 кімнати житловою площею 1254 кв.м.  та на 220 місць.

Разом з
тим посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3. на те,  що будинокАДРЕСА_1 не набув статусу
гуртожитку,  оскільки не був
зареєстрований у виконавчому комітеті Чернівецької міської ради відповідно до
ч.2  ст. 127 Житлового Кодексу
України,  є безпідставними.

Оскільки
встановлено,  що зазначений гуртожиток
був побудований,  зданий в експлуатацію
та заселений до введення в дію Основ житлового

законодавства
СРСР з 1 січня 1982 року та Житлового кодексу Української РСР з 1 січня 1984
року,  а чинним на той час цивільним
законодавством,  яким регулювались
житлові правовідносини,  не передбачалась
обов'язкова реєстрація будівлі як гуртожитку у виконавчому комітеті відповідної
Ради.

Звертаючись
до суду, ОСОБА_2. та ОСОБА_3 посилалися на те,
що будинок АДРЕСА_1 є нежилим.

Проте
згідно договору між Чернівецьким цукровим заводом і товариством з обмеженою
відповідальністю "Мірт" купівлі-продажу від 11 червня 2004 року
відчужено було 93/100 часток будівлі гуртожитку літ.А по вул. АДРЕСА_1.

Належних
доказів того,  що спірна будівля була
нежитловою або у встановленому законом порядку переведена у статус нежитлової
позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3. не надано.

Доводи,  на які є посилання в апеляційній скарзі,  про те,
що статус зазначеної будівлі як нежитлової визначений рішенням
Жовтневого районного суду М. Запоріжжя від 20 жовтня 2004 року,  а тому відповідно до вимог ч.3  ст. 61 ЦПК України ця обставина не потребує
доказування,  не заслуговують на
увагу,  оскільки з приєднаного до
матеріалів справи примірника наведеного судового рішення видно,  що відповідачі участі у даній справі не
приймали.

Отже,  встановивши,
що спірна будівля є гуртожитком,
суд першої інстанції обгрунтовано застосував до даних правовідносин
положення норм житлового та цивільного законодавства,  що регулюють договір найму.

Так,  порядок проживання та користування
гуртожитками визначений гл.4
ЖК України та Примірним положенням про гуртожитки,  затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР
від 3 червня 1989 року №208,  яким
передбачено виключний порядок виселення з гуртожитків.

З
підстав ч.2  ст. 781 ЦК України договори
найму з відповідачами не припинились,  адже
відчуження будівлі грутожитку було здійснено до ліквіда ції відкритого
акціонерного товариства "Чернівецький цукровий завод".

Виходячи
із положень статей 770,  814 ЦК України зі
зміною власника будівлі гуртожитку до позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3. як нових власників перейшли права і обов'язки
наймодавця.

Не можна
погодитися і з посиланням ОСОБА_3. в апеляційній скарзі на те,  що рішення судом першої інстанції було
ухвалено за її відсутності,  належним
чином про дату та час розгляду справи повідомлена не була.

Як
вбачається з матеріалів справи,  судом
надсилались телеграми про виклик позивачів ОСОБА_3. та ОСОБА_2 у судове
засідання,  які за змістом статей 74, 75
ЦПК України за наявності в них необхідних реквізитів повістки можуть вважатись
належним оповіщенням про час і місце судового розгляду.

Відповідно до
вимог ч.1  ст. 77 ЦПК України
телеграми,  які були надіслані ОСОБА_3.
та ОСОБА_2. на
останню відому судові адресу,  вважаються
доставленими,  навіть за наявності
повідомлення про те,  що особа за цією
адресою не проживає.

Одночасно
інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне
вирішення справи.

Підстав для
скасування судового рішення немає.

Керуючись п.1
ч.1  ст. 307,   ст. 308 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 березня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.