Справа № 6105                                                                      Головуючий
в їй інстанції - Забродіна О.А.
- 18                                                                                Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19   липня
2007   року   колегія
суддів   судової   палати
з   цивільних   справ
апеляційного   суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого                                         Рудь
В.В.

суддів                                                    Гокова
П.В.,  Котушенко СП.

при
секретарі                                        Чергенець
CO.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в М. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2007 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с. 81) до ОСОБА_1 про стягнення
боргу,  мотивуючи це тим,  що 30 серпня 1998 року вона позичила
відповідачу 3000 доларів СІЛА,  про що
останній написав розписку та зобов'язався повернути цю суму до 30 вересня 1998
року. Посилаючись на те,  що відповідач
повернув їй тільки 1380 доларів,  а від
повернення остатку боргу
ухиляється,  позивачка просила стягнути з
нього 8181 гр.,  що еквівалентно 1620
доларам США. Рішенням
П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2007 року
позов задоволено.

В
апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення,  як незаконного та про

закриття
провадження по справі.

-            Перевіривши  матеріали
справи,   законність  і
обгрунтованість  рішення  суду
в  межах  доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Згідно  ст. 374 ЦК
України (в редакції 1963 року) за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в
оперативне управління) гроші або речі,
визначені родовими ознаками,  а позичальник
зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість
речей того ж роду і якості.

З
матеріалів справи вбачається,  що 30
серпня 1998 року між сторонами був укладений договір позики,  згідно якому відповідач отримав від позивачки
3000 доларів США і
зобов'язався повернути цю суму до 30 вересня 1998 року,  що підтверджується його розпискою (а.с. 18).
В період з 2000 по 2006 рік відповідач повернув позивачці частину боргу в сумі
1380 доларів,  а від повернення остатку боргу ухиляється,  тому суд дійшов до правильного висновку про
стягнення з нього остатку
боргу в сумі 8181 гр.,  що
еквівалентно 1620 доларам США.

Розглядаючи
виниклий спір,  суд першої інстанції в
досить повному обсязі встановив права та обов'язки сторін,  обставини справи,  перевірив доводи і заперечення сторін,  дав належну оцінку доказам в їх сукупності.
Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимоги закону.

Посилання
відповідача в апеляційній скарзі на пропуск позивачкою строку позовної
давності,  не є підставою для скасування
рішення,  оскільки відповідно до  ст. 71 ЦК України загальний строк для захисту
права за позовом особи,  право якої
порушено (позовна давність),
встановлюється в три роки,  а
відповідно до ч.ч.2 та 3  ст. 79 того ж
Кодексу перебіг строку позовної давності за спорами,  в яких однією або обома сторонами є
громадянин,  переривається вчиненням
зобов'язаною особою дій,  що свідчать про
визнання боргу. Після перериву перебіг строку позовної давності починається
спочатку; час,  що минув до
перериву,  до нового строку не
зараховується.

З
матеріалів справи вбачається,  що
відповідач,  починаючи з липня 2000 року
передавав позивачці в рахунок повернення боргу певні суми,  про що в розписці зроблені відмітки. Останній
раз ним були виконані дії,  що свідчать
про визнання боргу в 2006 році,  тому з
цього часу перебіг строку позовної давності почався спочатку.

Інші
доводи апеляційної скарги не мають правового значення для вирішення спору,  а зводяться до переоцінки доказів та незгоди
з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307,  308,
313,  315 ЦПК України,  колегія суддів, -

УХВАЛИЛА;

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.