РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007
року січня місяця 18 дня у м.  Полтаві
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого   -
МАРТЄВА   С. Ю.

суддів   -
ЧІЧІЛЯВ.А.,  ТИМЧУК Л.А.

при
секретарі - СУЛИМКА С. В. розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 14 серпня 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
майна,  що є об'єктом спільної сумісної
власності.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь судді -
доповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2005 рокуОСОБА_2. звернулася до суду із позовом,  у якому зазначила,  що до 1.03.05 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі,  від якого мають
спільну доньку ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження.

Під час
шлюбу сторонами набуто право власності на легковий автомобіль ВАЗ 21093,  ДНЗ І 1027 IX 1995
року випуску,  за спільні кошти
відремонтовано квАДРЕСА_1,  яка належить
матері відповідача,  придбані меблі та
інше рухоме майно у зазначену квартиру.

Просила
визнати за нею право власності на легковий автомобіль ВАЗ 21093,  ДНЗ І
1027 IX  1995 року випуску і стягнути із

Справа № 22ц -
108 2007 року

Головуючий у
першій інстанції: ДЕМ1ДЕНКО 1.О.

Суддя -
доповідач: МАРТЄВ С. Ю.

відповідача    22 618
грн.    грошової компенсації   її
частки   у   спільній власності подружжя.

У квітні
2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом,  у якому зазначив,  що позивачка не указала у своєму позові і до
розгляду справи вивезла із квартири,  де
вони разом проживали,  дитячу стінку
вартістю 2000 грн.,  диван вартістю 1600
грн. і іншого рухомого майна на загальну суму 13 630 грн.

Просив
стягнути із ОСОБА_4. 6 883
грн. компенсації 1/2 частини спільного майна подружжя,  яке вивезла позивачка.

У лютому
та серпні 2006 рокуОСОБА_2. остаточно уточнила свої позовні вимоги,  зазначивши що на ремонт квАДРЕСА_1,  що належала матері відповідача,  витрачено 35 820 грн. сімейних коштів.

На цей
час квартира подарована ОСОБА_1 і у нього залишилося рухомого спільного майна
подружжя на 8 367 грн.,  нею вивезено
рухомого спільного майна подружжя на 6 486 грн.

З
урахуванням інтересів неповнолітньої дитини просила стягнути із відповідача
компенсацію 2/3 частин спільного майна подружжя,  зокрема 23 880 грн. за ремонт квартири,  1 254 грн. компенсації за рухоме майно,  що залишається відповідачеві,  а усього 25 134 грн. і судові витрати (а.с.
70, 121.).

Рішенням
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 14 серпня 2006 року позовОСОБА_2. до
ОСОБА_1 про розподіл майна,  що є
об'єктом спільної сумісної власності задоволено частково.

Стягнуто
із ОСОБА_1 на користьОСОБА_2. грошову компенсацію за 1/2 частку майна,  що перебуває у спільній власності подружжя у
розмірі 18 850, 5 грн. і судові витрати.

У решті позову
відмовлено.

У
зустрічному позові ОСОБА_1 доОСОБА_2. про розподіл майна,  що є об'єктом спільної сумісної власності
відмовлено.

У
апеляційній скарзі порушене питання про скасування рішення з підстав
неправильного застосування норм матеріального права і невідповідності висновків
суду обставинам справи.

Колегія
суддів,  перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів
апеляційної скарги,  вважає,  що остання підлягає задоволенню частково.

Виходячи
з п.п.3, 4 ч.1  ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне
застосування норм матеріального права.

Відповідно
до  ст. 60 СК України,  майно,
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності
незалежно від того,  що один з них не мав
з поважної причини (навчання,  ведення
домашнього господарства,  догляд за  дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається,  що кожна річ,
набута за час шлюбу,  крім речей
індивідуального користування,  є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно
ч.1  ст. 69 СК України,  дружина і чоловік мають право на поділ
майна,  що належить їм на праві спільної
сумісної власності,  незалежно від
розірвання шлюбу.

За
змістом  ст. 70 СК України,  у разі поділу майна,  що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя,  частки майна дружини
та чоловіка є рівними,  якщо інше не
визначено домовленістю між ними
або   шлюбним договором.

Судом
першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини утворення правовідносин
між сторонами,  а висновок суду
відповідає вимогам  ст.  ст. 60, 69, 70 СК України.

Проте,  задовольняючи частково вимогиОСОБА_2. про
розподіл майна,  що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя,  суд першій
інстанції стягнув із відповідача 1/2 частину вартості ремонтних робіт у
квартирі,  що належала матері ОСОБА_1

Між
тим,  з таким висновком місцевого суду
погодитися не можна,  оскільки він не
відповідає обставинам справи і суд дійшов його унаслідок неправильного
застосування норм матеріального права.

На
підставі п.2 ч.1  ст. 57 СК України,  майно,
набуте чоловіком або дружиною за час шлюбу,  але на підставі договору дарування або в
порядку спадкування є його або її особистою приватною власністю.

Факт проведення
сторонами ремонту квартири,  що належала
ОСОБА_5. та набуття на на неї права власності відповідачем лише після
закінчення ремонту сторонами не оспорюється і підтверджується матеріалами
справи (а.с. 65-67).

Будь                                                      яких
належних   чином   оформлених
угод

або
інших документів про надання не безоплатної допомоги рідній матері і свекрові у
ремонті квартири подружжям,  які б давали
право вимагати відшкодування витрат на ремонт сторонами не подано.

З
урахуванням викладеного вартість будівельних матеріалів і ремонтних робіт
квартири ЯЦЕНКО Г.В. не є об'єктом спільної сумісної власності сторін,  а вимоги ЯЦЕНКО СО. про стягнення із
відповідача відповідної компенсації є безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Інші
доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне
застосування норм матеріального або процесуального права,  яке спричинило або могло спричинити невірне
вирішення справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких
обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково,  рішення суду першої інстанції підлягає зміні
у частині задоволення позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст. 57, 60, 69-70 СК України,
ст.  ст.  303,
309,  316 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково,
рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 14 серпня 2006 року частково
скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна,  що є об'єктом спільної
сумісної власності задовольнити частково.

Стягнути
із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 940, 5 грн. компенсації вартості майна,  що перебувало об'єктом спільної сумісної
власності подружжя і фактично поділено сторонами та 94, 25 грн. судових витрат.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним чинності.