Справа №
22- 946 - 2007 p.                         Головуючий у
суді І інстанції Карпенко
- 40                                                   Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
травня 2007 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Кіровоградської області в складі:

головуючого -
судді -Кіселик С А.

суддів - Франко В.А..,  Суржик М. М.

розглянула
у  відкритому  судовому
засіданні  в  м.
Кіровограді  цивільну  справу
за апеляційною  скаргою  ВАТ
«Кіровоградобленерго»     на
рішення     Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області і від 16 березня 2007 року.

ВСТАНОВИЛА:

В січні
2007 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ВАТ
«Кіровоградобленерго»,  третя особа
ОСОБА_2 про поновлення на роботі,  оплаті
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої
моральної шкоди.

Зазначила,  що перебувала із відповідачем у трудових
відносинах і 14 грудня 2006 року подала заяву про звільнення на підставі
п.1  ст.
36 КЗпП України з 18 грудня 2006 року. Однак 18 грудня 2006 року,  у зв'язку із хворобою,  вона пішла на лікарняний і через
співробітника Новоукраїнського району електромереж (далі по тексту РЕМ) ОСОБА_3
передали в усній формі начальнику РЕМ,
що вона відкликає раніше подану заяву і бажає продовжити трудовий
договір. Перебуваючи на лікуванні,  05
січня 2007 року,  вона отримала листа від
відповідача з якого дізналася,  що була
звільнена за згодою сторін з 27 грудня 2007 року.

Вважає
своє звільнення незаконним і просить суд поновити її на роботі,  на попередній посаді та стягнути із
відповідача на її користь 70 грн. заробітку за час вимушеного прогулу та
компенсацію за завдану їй моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В
судовому засіданні позивач збільшила позовні вимоги в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу і просила стягнути 2224 грн. 80
коп.

Рішенням
Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2007
року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера
Новоукраїнського РЕМ ВАТ
«Кіровоградобленерго». Стягнуто з ВАТ «Кіровоградобленерго» на користь
ОСОБА_1 1812 грн. 80 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500
грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ВАТ
«Кіровоградобленерго» в доход держави 66 грн. 31 коп. судового збору та в доход
ТУДСАУ в Кіровоградській області 30 грн. витрат на інформаційно - технічне
забезпечення.

Не
погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач просить його
скасувати  а позовні вимоги ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Апелянт
вважає,  що рішення суду постановлено із
порушенням норм матеріального і процесуального права.

Так
суд,  без належної правової
підстави,  дійшов висновку,  що ОСОБА_1 було звільнено з роботи з
ініціативи підприємства. Позивач звільнена по п.1  ст. 36 КЗпП в той час як звільнення з
ініціативи власника або уповноваженого ним органу відбувається за підстав
перелічених у  ст. . ст.  40-41 КЗпП України.

Суд
дійшов невірного висновку,  що резолюція
начальника Новоукраїнського РЕМ
не має правового значення,  так як
заява про припинення трудового договору була адресована голові правління.

Суд
помилково прийшов до висновку,  що
позивач підтвердила бажання продовжити трудові відносини з відповідачем та
доведеності обставин на які посилається позивачка,  як на підставу відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши
доповідача,  сторони та дослідивши
матеріали справи колегія суддів дійшла висновку,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
із наступних підстав.

Вирішуючи
спір,  суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо правовідносин,
що виникли між сторонами та правильно застосував норми матеріального
права,  що регулює дані правовідносини.

Відповідно
до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9
« Про практику розгляду судами трудових спорів»,  судам необхідно мати на увазі,  що при домовленості між працівником і
власником підприємства,  установи,  організації або уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п.1
ст.  36 КЗпП України ( за згодою
сторін) договір припиняється в строк,
визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише
при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Відповідно
до п. 1  ст.  36 КЗпП України угода сторін є самостійною
підставою для розірвання трудового договору,
яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи
працівника і з ініціативи адміністрації тим,
що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін,  спрямоване на припинення трудових відносин в
обумовлений строк і саме з цих підстав. Характерно і те,  що волевиявлення з боку адміністрації може
виходити лише від тих осіб,  які
безпосередньо наділені повноваженням приймати на роботу та звільняти.

Оцінивши
надані сторонами докази,  суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що домовленості між сторонами про дату з якої мав бути розірваний
трудовий договір не існувало.

Суд
першої інстанції дійшов правильного висновку і колегія суддів із ним
погоджується,  що та обставина,  що позивачка знала про зміст резолюції
начальника Новоукраїнського РЕМ
і не заперечувала проти неї не має правового значення так,  як заява про припинення трудового договору
була адресована не начальнику Новоукраїнського РЕМ а голові правління відповідача,  тобто уповноваженій власником підприємства
особі,  однак ним дату звільнення,  з працівником узгоджено не було.

Колегія
суддів встановила,  що хоча в
розпорядженні голови правління ВАТ «Кіровоградобленерго» від 14 грудня 2006
року формально і зазначено,  що позивачку
звільнено по п.1  ст. 36 КЗпП України,  однак фактично порядок звільнення не
відповідає приписам даної норми права.

Умови
розірвання трудового договору без погодження строку,  за ініціативою робітника,  передбачені частиною 1  ст.  38
КЗпП України. Крім того даною нормою права передбачено розірвання трудового
договору,  у випадках зазначених у законі
і у строк зазначений робітником,  що є
обов'язком роботодавця.

Крім
того дана норма права передбачає,  що
якщо працівник після закінчення строку
попередження   про звільнення   не залишив
роботи і не вимагає   розірвання

трудового договору то власник,  або уповноважений ним орган не вправі звільнити
його за поданою раніше заявою.

Як
пояснила в судовому засіданні позивач,  і
цього не заперечують представники відповідача,
заява про припинення трудового договору від 14 грудня 2006 року ОСОБА_1
подана до Новоукраїнського РЕМ
15 грудня 2006 року. Розпорядження голови правління № 1143 про припинення
трудового договору із 27 грудня 2006 року видано 14 грудня 2006 року (
а.с.  10),  тобто ще до звернення позивачки із заявою.

Таким
чином колегія суддів дійшла висновку,  що
позивача ОСОБА_1 звільнено з порушенням встановленого порядку.

За таких
умов,  оскільки ініціювала
звільнення,  що проведено із порушенням
встановленого порядку позивачка,  то вбачається
необхідність виключення із мотивувальної частини рішення висновок,  що за даних умов мало місце звільнення
працівника із  ініціативи підприємства
без належної правової підстави.

Згідно
статті 235 КЗпП України,  на яку послався
суд першої інстанції,  у разі звільнення
без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі
органом,  який розглядає трудовий спір.

Хоч із
змісту статті 36 і випливає,  що
підставами для звільнення є передбачені цією статтею фактичні обставини,  які дають право власникові звільнити
працівника,  все ж в частині першій
статті 235 КЗпП України словам «звільнення без законних підстав» надається
значно ширшого розуміння і передбачається також «порушення порядку звільнення».
Тим паче,  що і стаття 240 - 1 КЗпП
України містить непряме зазначення на те,
що працівник підлягає поновленню на роботі не тільки в разі,  якщо він звільняється без законної підстави,  але й тоді,
коли він звільнений « з порушенням встановленого порядку».

Таким
чином суд першої інстанції правильно поновив позивачку на роботі та стягнув
середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Досліджуючи
питання щодо спричинення позивачу моральної шкоди суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про її наявність та визначив суму,  яка підлягає відшкодуванню з врахуванням
характеру правопорушення,  глибини
душевних страждань та принципів виваженості та справедливості.

Доводи
апеляційної скарги в цій частині,  як і в
розглянутих вище,  не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Згідно статті
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи
вищенаведене та керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  313 - 315 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ВАТ «Кіровоградобленерго» - відхилити. Рішення Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 16 березня 2007 року залишити без змін.