Справа
№ 22ц-4147
від             2007р.      Головуючий у І Інстанції: Городника В С.
Категорія     41                                               Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року липень
«19» дня колегія суддів Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого:
Калиновського А. Б.

Суддів:                                 Кузнецова В.О.,  Кіктенко ЯМ.

При секретарі:
Сидоренко АС.  Розглянула у відкритому
судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.  Дніпропетровська від 22 березня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод електротехнічного обладнання» про поновлення на
роботі,  стягнення заробітної плати та
моральної шкоди.

встановила:

У грудні 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Дніпропетровський завод
електротехнічного обладнання» і посилався на те,  що з квітня 1992 року підприємство ВАТ ДЗЕО
працює по скороченому чотирьохденному робочому тижню. Неробочими днями є
п'ятниця,  субота та неділя. В разі
роботи в п'ятницю за окремим списком робота оплачувалась в одинарному
розмірі,  хоча місячна норма часу складає
128 годин. Різниця між оплатою праці по повній тарифній ставці і оплатою за
фактично відпрацьований час складає 20%. Окрім того,  відповідачем невірно нараховувалась
відпустка. Так як він є інвалідом другої групи,
йому належить нараховувати відпустку 30 календарних днів,  а нараховувалось лише 24 дні. Просив стягнути
з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за період з 1992 року
по 12.03.2003 року у розмірі 12000 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Пізніше ОСОБА_1
уточнивши позовні вимоги,  просив
стягнути з відповідача на його користь недоотриману відпустку 605, 89 грн.,  за недопрацьовані години - 5408, 46
грн.,  за відпустку без утримання 3532,
28 грн.,  компенсацію за несвоєчасно
виплачену заробітну плату - 4434, 47 грн.,
а всього - 13981, 10 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 50000
грн. Крім того,  позивач просив поновити
його на роботі з виплатою компенсації та індексації на момент поновлення.

Рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 березня 2007 року в задоволені позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового у
зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши
матеріали справи,  обговоривши доводи
апеляційної скарги,  колегія суддів
вважає за необхідне скаргу відхилити,  а
рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 працював у
відповідача з 19 серпня 1964 року до 12 березня 2003 року і був звільнений у
зв'язку зі скороченням штатів за п. 1
ст. 40 КЗпП України за згодою профсоюзного
комітету (а.с. 5,  215, 221,  293). Позивач є інвалідом другої групи.

Всі належні
платежі були виплачені позивачеві в день звільнення (а.с. 52,  57-176,
211,  214). Згідно довідки
відповідача заборгованість по заробітній платі підприємства перед ОСОБА_1
відсутня. Доказів наявності заборгованості підприємства перед ним позивач суду
не надав.

Як видно з
матеріалів справи,  позивач був
звільнений з роботи згідно наказу № 10 від 12.03.2003 року і в день звільнення
йому було вручено трудову книжку. З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся тільки у
грудні 2005 року,  порушивши
встановлений  ст. 233 КЗпП України строк
для захисту своїх прав.

Доказів
поважності причин пропуску строку звернення до суду не надав. За таких обставин
суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_1
у задоволені позову.

Доводи
апеляційної скарги позивача про те,  що
працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати
без обмеження будь - яким строком - не можуть бути прийняті до уваги,  оскільки ч.2
ст. 233 КЗпП України набрала чинності у травні 2003 року і на
правовідносини,  які виникли до її
прийняття не розповсюджуються. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду. Керуючись
ст.  ст.  303,
307,  309,  314 ЦПК України,  колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може. бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.