Справа № 22ц-3005                                                       Головуючий
в 1 інстанції-Тюрін М. М.
Категорія-   21                                                                  Доповідач-
РІШЕННЯ

іменем       України

15 червня  2007 року
Апеляційний суд Донецької області в складі: головуючого- судді  Пономарьової О.М.  суддів- Бабенка
П.М. ,  Бондаренко Л.І. при секретарі
- Таранець В.О., Ставріновій Ю.М.
за   участю:    позивача
ОСОБА_1,    його   представника       ОСОБА_2,
представників відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 розглянувши   у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку   цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства „Шахта „Нова" (далі -
шахта),  відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м. Держинську Донецької області ( далі
-відділення Фонду) про перерахунок відшкодування шкоди та відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні
2005 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів про
перерахунок одноразової допомоги та щомісячних ви плат на відшкодування
шкоди,  спричиненої його здоров'ю
професійним захворюванням та стягнення недоплачених йому сум,  відшкодування моральної шкоди.

Зазначив,  що він перебував в трудових відносинах з
шахтою ,  під час яких отримав професійні
захворювання.

Висновком
МСЕК від 24 квітня 1995 року та 11 травня 1995 року йому встановлено втрату
професійної працездатності в розмірі 60% , його визнано інвалідом 3 групи .

Наказом
від 05 грудня 1997 року № 519/о по шахті йому визначено відшкодування шкоди з
його середнього заробітку в сумі 571, 40 грн.,
який обчислено з його заробітку за січень,  лютий та жовтень 2004 року,  сума відшкодування з грудня 1997 року щомісячно
складала 342, 84 грн. з чим він не згодний.

Вважає,  що його середній заробіток повинен бути
визначений з його заробітку за січень,
лютий та вересень 1994 року,  який
складав 13 268 534 крб..

Крім
того,  зазначив,  що шахта при перерахунку відшкодування
неправильно застосувала коефіцієнти підвищення тарифних ставок та окладів на
підприємстві,  які не відповідали
фактичному зростанню тарифних ставок. На його думку шахта повинна була при
перерахунку відшкодування застосовувати коефіцієнти зростання тарифних ставок
шляхом ділення тарифної ставки забійника підземного 1 164 000 крб. станом на
1.12.1997 року на тарифну ставку 102 600 крб. станом на 1.10.1994 року ,  що склало 11, 34 рази.

Вважає ,
що на момент передачі регресної справи до відділення Фонду шахта недоплатила
йому з 1.12.1997 року по 1.06.2001 року 23 516, 22 грн. щомісячних виплат,  одноразову допомогу в сумі 31 925, 77
грн.,  чим йому спричинено моральну
шкоду.

Просив
стягнути вказані суми на його користь з ішіхти,
встановити йому з 01.06.01 року базову зарплату в сумі 1 504, 65 грн. та
страхові виплати в сумі 902, 79 грн. та стягнути з шахти на його користь 20 000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

В
додатковому позові позивач свої вимоги змінив і доповнив. Просив стягнути з
шахти на його користь недоплачену суму щомісячних платежів з компенсацією
втраченої частини виплат у зв'язку із зростанням споживчих цін - 37 628 ,
01грн.,  недоплачену одноразову

допомогу - 87 507 грн.,  встановити з
01.06.01 року розмір щомісячних страхових виплат в сумі 1217, 91 грн. та
стягнути на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.,  зазначаючи,
що моральна шкода йому спричинена діями відповідача -шахти, оскільки
йому неправильно визначені і неповно сплачені суми на відшкодування шкоди,  спричиненої його здоров'ю.

Просив
стягнути з відділення Фонду на його користь недоплаченої суми страхових виплат
з компенсацією в сумі 27 425, 20 грн. та встановити з 01.07.2006 року розмір
страхових виплат в сумі 2973, 44 грн. (а.с. 179).

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Останнім
рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 27 грудня 2006 року
позов задоволено . Стягнуто на користь позивача і шахти 37 628, 01 грн.
недоплачених щомісячних виплат,
одноразової допомоги в сумі 87 507 грн.,
на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

З
відділення Фонду стягнуто на користь позивача 89 869, 16 грн. недоплачених
щомісячних виплат та одноразової допомоги в сумі 27 425 грн. Встановлено з 012
червня 2001 року розмір страхових виплат в сумі 1217, 91 грн.,  з 01 липня 2006 року - 2973, 44 грн.

Стягнуто
з шахти на користь держави судовий збір в сумі 1251, 35 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення справи в сумі 30 грн

Не
погодившись з вказаним рішенням відповідач-відділення Фонду принесло апеляційну
скаргу ,  в якій просить це рішення
скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким відмовити позивачеві в задоволенні позову,  посилаючись на порушення норм матеріального
та процесуального права.

Апелянт
зазначив,  що суд неправильно визначив
базовий середній заробіток позивача при перерахуванні відшкодування за
січень,  лютий,  вересень 1994 року,  порушивши при цьому вимоги    законодавства.

Також
суд необгрунтовано перерахував відшкодування з урахуванням коефіцієнтів
зростання тарифних ставок і окладів 3, 17 та 2, 38 ,  але в є врахував,  що при застосуванні цих коефіцієнтів
фактичного зростання заробітної плати на підприємстві не відбулось. Визначення
загального коефіцієнту підвищення тарифних ставок та окладів шляхом ділення
останньої тарифної ставки на попередню законом не передбачено.

Ці
помилки потягли за собою неправильне обчислення сум на відшкодування
шкоди,  яке сплачує відділення Фонду.
Також суд безпідставно стягнув суму одноразової допомоги.

Крім
того,  суд не врахував вимог
законодавства та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992
року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" про те , що вимоги про перерахунок сум щомісячних
платежів,  раніше визначених судом або
роботодавцем,  підлягають задоволенню за
час,  що не перевищує трьох років.

Також
суд безпідставно стягнув з підприємства 10 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Відповідач-шахта
в своїй апеляційній скарзі також просить рішення суду скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким відмовити позивачеві в задоволенні
позову , з тих же підстав,  на які вказав
відповідач -відділення Фонду.

В судовому
засіданні представники відповідачів доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач
та його представник просили апеляційну скаргу відхилити,  рішення суду залишити без змін , посилаючись
на те що це рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального
права.

Вислухавши
доповідь судді ,  пояснення осіб,  які з'явилися в судове засідання,  , дослідивши матеріали справи,  перевіривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає за необхідним
апеляційні скарги задовольнити рішення суду скасувати з ухваленням нового
рішення , з таких підстав :

Згідно
із п. п. 22, 23, 24, 25, 28 «Правил відшкодування власником підприємства,  організації та установи або уповноваженого
ним органом шкоди,  заподіяної
працівникові ушкодженням  здоров'я,   пов'язаного
з  виконанням     трудових
обов'язків»,   затверджених

Постановою кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 з
відповідними змінами та доповненнями , які були чинними на час виниклих
правовідносин,  середньомісячний
заробіток для нарахування сум відшкодування шкоди визначається за бажанням
потерпілого за 12 або за 3 повних місяці,
які передували каліцтву.

Заробіток
у вказаний період підлягає коригуванню з урахуванням підвищення тарифних ставок
, посадових окладів працівників підприємства або індексації у відповідності з
діючим законодавством.

Види
оплати праці,  що враховуються при
обчисленні середньомісячного заробітку,
визначаються відповідно до чинного законодавства про пенсійне
забезпечення.

У разі
повторного ушкодження здоров'я середньомісячний заробіток , за бажанням
потерпілого обчислюється за відповідні періоди , що передували першому або
повторному ушкодженню здоров'я. Розмір відшкодування шкоди в цьому разі
визначається ступенем ( у відсотках) витрати професійної працездатності , що
встановлюється МСЕК за сукупністю випадків ушкодження здоров'я.

Перерахований
або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків
втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного
заробітку відповідного працівника ( після підвищення тарифних ставок) за умови
його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний
календарний місяць роботи.

Відповідно
до роз'яснення Міністерства праці України від 22 березня 1995 року № 06-104
,  якщо працівник за час роботи на
підприємстві не має трьох повних календарних місяців роботи,  то середньомісячний заробіток для обчислення
розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку ( або відповідної його
частини) береться за 3 останні календарні місяці роботи,  що передували нещасному випадку або
встановленню стійкої втрати працездатності.

Заробітна
плата за цей період ділиться на кількість відпрацьованих днів і одержана сума
множиться на кількість робочих днів за місяць,
обчислену в середньому за рік.

Відповідно
до п.10  ст. 34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" середньомісячний заробіток
для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим
заробітком ( або відповідної його частини) визначається згідно з порядком
обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхування,  що
затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно
із п.3.3.2 ,  3.3.3 Постанови Правління
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 31.01.2002 року № 7 „ Про затвердження
Порядку призначення та здійснення страхових виплат потерпілим ( членам їх сімей
) У разі,  коли при подальших обстеженнях
МСЕК потерпілому встановлено інший,
вищий ступінь стійкої втрати професійної працездатності,  з урахуванням іншої професійної хвороби або
іншого каліцтва,  пов'язаного з
виконанням трудових обов'язків,  йому
провадиться одноразова виплата ,  сума
якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за
кожний відсоток збільшення ступеня втрати професійної працездатності відносно
попереднього обстеження МСЕК. При цьому розмір одноразової допомоги не може
перевищувати чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати ( доходу)
,  з якої справляються внески до Фонду на
дату настання права потерпілого на призначення одноразової допомоги.

У разі повторного
ушкодження здоров'я,  яке сталося з вини
одного й того ж роботодавця середньомісячний заробіток ,  за бажанням потерпілого,  обчислюється за відповідні періоди,  що передували першому або повторному
ушкодженню здоров'я.

Судом
першої інстанції встановлено,  що позивач
перебував з шахтою у трудових відносинах,
працюючи підземним вибійником.
Згідно висновку МСЕК від 24 квітня 1995 року та 11 травня 1995 року
позивачеві встановлено 60% втрати професійної працездатності через
профзахворювання

Наказом відповідача
№ 5190 від 05
грудня 1997 року позивачу з його особистого заробітку за січень,  лютий та жовтень 1994 року в розмірі 571, 40
грн. були призначені щомісячні виплати в сумі 341, 84 грн.

Ухвалюючи
рішення,  суд виходив з того , що
позивачеві слід було визначити його середній заробіток з його особистого
заробітку за січень,  лютий та вересень
1994 року,  що передували встановленню
стійкої втрати працездатності,  який
склав 44, 60 грн. та корегувати його на підвищення тарифних ставок і окладі на
підприємстві з 01.07.1994 року на коефіцієнт 2 та з 01.10.1994 року на
коефіцієнт 2 ,  середній заробіток складе
178, 04 грн. а розмір щомісячних виплат складе 107, 40 грн.,  які слід було коригувати і надалі на
коефіцієнт підвищення тарифних ставок і окладів,  який на думку суду склав 11, 34 з розрахунку
ділення тарифної ставки забійника в сумі 1164000 станом на квітень 1996 року на
тарифну ставку забійника в сумі 1164000 станом на жовтень 1994 року.

За
висновками суду позивачеві через неправильне визначення середнього заробітку та
його коригування були недоплачені вказані суми,
які вимагав позивач.

Проте
висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та суперечать
вимогам матеріального закону.

Як
убачається з матеріалів справи ,  позивач
з 24.09.1984 року працював у відповідача підземним забійником 6 розряду з
повним робочим днем під землею з 5 -денним робочим тижнем і середньою кількістю
робочих днів на місяць - 21, 2.

Наказом
відповідача № 70к від 14.08.1995 року його звільнено за станом здоров'я.

За
висновком МСЕК від 16.04.1991 року позивачеві вперше встановлено 15% втрати
професійної працездатності через профзахворювання- хронічний кохлоневріт. У
подальшому він неодноразово проходив МСЕК і за останнім висновком від
19.01.1995 року за вказаним профзахворюванням позивачеві встановлено 25%
професійної працездатності.

При
переогляді 12.05.1995 року позивачеві ча висновком МСЕК за сукупністю
профзахворювань встановлено 60% втрати професійної працездатності з 24 квітня
1995 року: 25% через хронічний кохлоневріт і 35% через хронічний бронхіт
вперше.

Тобто
року позивач мав право на відшкодування шкоди,
спричиненої його здоров'ю з його особистого заробітку , що передував
встановленню втрати професійної працездатності за ново виявленим профзахворюванням
,  станом на 24 квітня 1995 року.

За
висновками МСЕК від 05.06.1996 року,
18.11.1997 року,  06.12.1999
року,  29.10.01 року йому підтверджено
втрату професійної працездатності в розмірі 60% за вказаними
профзахворюваннями.

За
висновком МСЕК від 17 березня 2004 року позивачеві встановлено 70% втрати
професійної працездатності безстроково за сукупністю : 60% через
профзахворювання,  10% вперше у зв'язку з
каліцтвом на виробництві,  отриманим
позивачем 01 серпня 1977 року.

Згідно з
вимогами п. 22 вказаних вище Правил позивач має право на відшкодування
втраченого заробітку виходячи з його особистого заробітку за 12 або за 3
останні місяці роботи , що передували встановленню першому або повторному
ушкодженню здоров'я.

Як
убачається з довідки відповідача-шахти від 27.03.07 року загальна сума
особистого заробітку позивача за 12 місяців,
що передували встановленню повторного ушкодження здоров'я ,  складала 110219838 крб. : 100000 = 1102, 20
грн.,  а середньомісячна -91, 85 грн.(
1102, 20: 12 міс).

За три
останніх місяці ( січень-березень 1995 року ) працював 20 робочих днів,  його загальна заробітна плата за вказаний
період з урахуванням вислуги років ,
бригадирських , складає 14067375 крб. Середньоденна зарплата за вказаний
період складає 703369, 75 крб. , а середньомісячна заробітна плата складає
1491147, 50 крб. ( 703369, 75 х 21, 2 роб. дня при п'ятиденному робочому
тижні), або 149, 11 грн. (1491147, 50 : 100 000 ).

Таким
чином більш вигіднішим для позивача є середній заробіток в сумі 149, 11 за три
останні повні місяці роботи.

Тоді
щомісячне відшкодування шкоди з дня встановлення повторного ушкодження здоров'я
повинно складати 89, 47 грн. (149, 11 х 60% ).

Проте суд першої інстанції неправильно визначив середньомісячний
заробіток,  взявши для підрахування три
повні місяці роботи за останні 12 місяців,
не врахувавши вимог п. 22 вказаних вище Правил про те,  що середньомісячний заробіток може бути
визначено за 12 або за 3 останні повні місяці , у яких працював позивач перед
встановленням повторної втрати працездатності та вказаних вище роз'яснень
Мінпраці.

З
довідки шахті вбачається,  що після
встановлення у травні 1995 року позивачеві втрати професійної працездатності на
підприємстві були підвищені тарифні ставки та оклади з 01.09.1995 року на
коефіцієнт 1, 5 ,  з 01.04.1996 року - па
1, 22 ,  з 01.07.1998 року на 1, 458
,  з 01.11.1999 року на 1, 281.(а.с.  23, 26).

Таким
чином спростовані доводи позивача та висновки суду про те,  що коефіцієнт зростання тарифної ставки
забійника станом на з жовтня 1994 року на квітень 1996 року склав 11, 34.

Відповідно
позивачеві з 01.09.1995 року слід було сплачувати на відшкодування шкоди по
134, 20 грн. ( 89, 47 х 1, 5),  з
1.04.1996 року по 163, 70 грн. (134, 20 х 1, 22 ),  з 01.07.1998 року по 238, 71 грн. (163, 70 х
1, 458).

З
01.11.1999 року коригування виплати на коефіцієнт підвищення тарифних ставок та
окладів не провадиться,  оскільки
середній заробіток за відповідною професією складав 470, 63 грн.,  а відшкодування у перерахунку на 100% втрати
професійної працездатності ( п.28 Правил) перевищувало середньомісячний
заробіток за професією підземного забійника ( 238, 71 грн . х 1, 281 = 305, 79
: 60% х 100% = 509, 65 грн. дяв. а.с.
16)

Позивачеві
також слід було сплатити одноразову допомогу у зв'язку з виявленим повторним
ушкодженням здоров'я - хронічним бронхітом ,
виходячи з його середньомісячного заробітку в сумі 149, 11 грн.. х 35
(%) в розмірі 5 218,  85 грн. грн. та
сплачувати щомісячні суми відшкодування у вказаних вище розмірах до передачі
справи до відділення Фонду.

Проте,  як убачається з матеріалів справи,  наказом відповідача № 226 від 07.05.1995 року
, на порушення вимог вказаних вище Правил,
було визначено позивачеві його середньомісячний заробіток для
відшкодування шкоди на підставі Угоди по тарифам,  трудовим та соціальним гарантіям між
Держвуглепромом та галузевими профспілками вугільної промисловості України від
12.02.1992 року ,  виходячи з
середньомісячної заробітної плати за професією підземного забійника на
підприємстві в сумі 328, 86 гри.,  що значно
перевищував особистий середній заробіток позивача -149, 11 грн.,  (а.с.
15)

Позивачеві
з вказаного середнього заробітку (визначеного відповідачем) сплачена одноразова
допомога в сумі 13 523 грн. та щомісячні суми відшкодування з урахуванням
середньої заробітної плати за професією на момент виплати . (а.с .15, 23-25,
29).

Таким
чином відповідач-шахта переплатила позивачеві суму одноразової допомоги та
переплачувала суми щомісячних виплат .

Але суд
першої інстанції теж не звернув уваги на вказані обставини і при перерахунку
відшкодування припустився помилки,
погодившись з розрахунком відшкодування,
який надав судові позивач.

При
цьому суд не врахував,  що перерахунок
відшкодування може відбуватись лише у випадках та з підстав,  передбачених законодавством,  а доводи позивача про застосування вказаних
ним коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та окладів та визначення середнього
заробітку не ґрунтуються на законі.

Наказом
адміністрації шахти № 519 від 05.12.1997 року позивачеві перераховано суму
щомісячного відшкодування виходячи з його особистого заробітку за три місяці
роботи позивача : за січень,  лютий та
жовтень 1994 року,  який скпав 571, 40
грн.,  а сума відшкодування склала 342,
84 грн.,  яку надалі,  до передачі справи потерпілого до відділення
Фонду,  сплачувала шахта.(а.с.  18-20,
38 ).

Але цей
відповідач помилково визначив середньомісячний заробіток ,  взявши для підрахування 3 повні місяці роботи
за останні 12 місяців,  не врахувавши
вимог п. 22 вказаних вище Правил про те,
що   середньомісячний заробіток
може бути   визначено   за
12 або за З

останні повні місяці , у яких працював
позивач перед встановленням
повторної втрати працездатності.

З
01.04.01 року відшкодування шкоди позивачеві провадило відділення Фонду
виходячи з базового середнього заробітку позивача,  визначеного шахтою,  в сумі 571, 40 грн,  сплачувало йому з травня 2001 року по 342, 84
грн. з подальшим коригуванням цієї суми відповідно до законодавства згідно
Постанов Правління Фонду з 1 березня кожного року на відповідні коефіцієнти
зростання середньої заробітної плати по галузям.

Постановою
відповідача- відділення Фонду від 26 березня 2004 року позивачеві призначено
одноразову допомогу в сумі 8057, 50 грн. у зв'язку із встановленням йому вперше
10% втрати професійної працездатності через каліцтво на виробництві,  отриманого ним у відповідача Шахта
„Нова" 01.08.1977 року,  та
перераховано щомісячні страхові виплати в сумі у зв'язку з втратою ним 70%
професійної працездатності згідно висновку МСЕК від 17.03.04 року,  сума яких склала 649, 75 грн.

При
цьому відділення Фонду виходило із довідки про середньомісячний заробіток
позивача станом на момент передачі справи до відділення Фонду в сумі 571, 40
грн.,  визначеної з порушенням вимог п.
22 вказаних вище Правил , яку надало Фонду підприємство ,  та надалі відкорегованої цієї суми на
коефіцієнти підвищення середньої заробітної плати по галузям України ,  яка склала 805, 75 грн.

Вказані
виплати відділенням Фонду позивачеві встановлені у відповідності до заяви
позивача від 26.03.04 року ,  де він
просив визначити йому страхові виплати із середнього заробітку перед
встановленням професійного захворювання,
що відповідає вимогам  ст. . 34 вказаного Закону та вказаної
вище Постанови № 7 Правління Фонду,
права позивача при цьому не були порушені.

Заборгованості
перед позивачем по призначеним виплатам відділення Фонду та відповідач -шахта
не мають.

За таких обставин є неспроможними доводи позивача про те,  що йому діями шахти

спричинено моральну шкоду. Суд першої інстанції необгрунтовано стягнув
з  шахти            на

користь позивача
суму на відшкодування моральної шкоди.

З огляду
на вказане апеляційний суд дійшов до висновку ,
що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову
,  рішення суду не відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам матеріального закону , тому слід апеляційні скарги
задовольнити,  рішення суду -
скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

На підставі викладеного,
керуючись  ст. 34 Закону України „Про
загальнообов'язкове

державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного

захворювання,  які спричинили втрату
працездатності"  ст. ст. 22,
23,  24, 25 , 28 «Правил

відшкодування власником підприємства,
організації та установи або уповноваженого ним

органом шкоди,  заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаного з виконанням

трудових обов'язків»,  затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня

1993 року № 472 з відповідними змінами та доповненнями,  п.3.3.2 ,
п. 3.3.3 Постанови

Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та

професійних захворювань України від 31.01.2002 року № 7 „ Про затвердження         Порядку

призначення
та здійснення страхових виплат потерпілим ( членам їх сімей )  ,  ст.
303,    ст. 307 ,   ст. 309 ,
ст. 313-316   ЦПК України,  апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційні
скарги Державного підприємства „Шахта „Нова",  відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.  Дзержинську
Донецької області задовольнити.

Рішення
Дзержинського міського суду Донецької області від 27 грудня 2006 року
скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про перерахування сум відшкодування
шкоди , завданої ушкодженням здоров'я , та відшкодування моральної
шкоди     відмовити. Рішення набирає
законної сили з дня його проголошення,
але може бути оскаржене в

касаційному
порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з дня

набрання
ним  законної сили.