УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„11"
липня 2007 року                                                                            м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої                                                        Пнівчук
О.В.,

суддів:                                                                Беркій
О.Ю.,  Фединяка В.Д.,

секретаря
Логажевської М.Б.,

з
участю: адвоката                                            ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2007 року,  -

встановила:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 травня
2007 року задоволено позов ОСОБА_3.

Зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4,
ОСОБА_3. в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселено
ОСОБА_4,  ОСОБА_3. в зазначену квартиру.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,  третя особа без самостійних вимог орган опіки
і піклування Івано-Франківського міськвиконкому про припинення права на частку
у спільному майні шляхом виділу частки в грошовій компенсації відмовлено. Кошти
внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Івано-Франківській області в сумі 25000
грн. повернуто ОСОБА_2.

В
апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт
зазначила зокрема,  що постановлене
рішення суду порушує її право власності,
так як їй в однокімнатній квартирі належить 3/4 її частини,  а неповнолітній внучці 1/4 частина.

Всупереч
норм житлового законодавства,  суд вселив
в однокімнатну квартиру 2-ох чужих осіб,
які не являються сім'єю.

Поза
увагою суду залишилась та обставина,  що
ОСОБА_3. разом з дочкою з 2001 року проживають в трьохкімнатній квартирі
АДРЕСА_2,  де відповідачка має право
власності на 1/4 частину квартири,  а
тому переселення їх із кращих умов в гірші є необгрунтованим.

Посилаючись
на викладені обставини,  апелянт просила
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,  яким в позові ОСОБА_3. відмовити та
задовольнити її позовні вимоги.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  колегія

Справа
№22-ц-872/2007р.                                   Головуючий
у І інстанції Барашков
В.В.

Категорія
29                                                           Доповідач
Пнівчук О.В.

2

суддів приходить
до висновку,  що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи
рішення про задоволення позову ОСОБА_3. в інтересах неповнолітньої дочки,  суд першої інстанції правильно виходив із
того,  що 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 є
єдиною власністю неповнолітньої ОСОБА_4,
1995 року народження.

Зазначена
частина квартири належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за
законом (обов'язкова доля).

Відповідно
до ст. 391 ЦК України,  ст. 48 п. 5 Закону України „Про
власність" власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні
ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким
чином,  вимоги ОСОБА_3. про усунення
перешкод в користуванні квартирою та вселення є обґрунтованими.

Колегія
суддів вважає,  що доводи ОСОБА_2 щодо
неможливості спільного проживання в однокімнатній квартирі разом із колишньою
невісткою та онукою не заслуговують на увагу.

Згідно
пояснень апелянтки - в квартирі,  де їй
належить 3/4 частини,  а онуці 1/4
частина в даний час проживає вона одна,
а раніше проживала разом із студентом медичної академії,  який винаймав квартиру,  і крім того їй на праві власності належить
інша однокімнатна квартира.

Крім
того,  відповідно до висновку органу
опіки та піклування Івано-Франківської міської ради від 19.12.2006 року ОСОБА_2
зверталася із заявою про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з онукою
ОСОБА_4

А
тому,  вселення неповнолітньої онуки із
матір'ю в квартиру,  де проживає ОСОБА_2
не можна вважати таким,  що унеможливлює
їх спільне проживання.

Посилання
апелянтки на те,  що ОСОБА_3. на праві
власності належить 1/4 частина трьохкімнатної квартири і там є кращі умови для
проживання її онуки не заслуговують на увагу,
оскільки в трьохкімнатній квартирі фактично проживає три сім"ї і
умови для проживання неповнолітньої ОСОБА_4 не є кращі ніж в спірній
квартирі,  що підтвердила в засіданні
апеляційного суду представник органу опіки і піклування.

Суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в позові ОСОБА_2
про припинення права на частку у спільному майні шляхом виділу частки в
грошовій компенсації,  оскільки позбавлення
неповнолітньої ОСОБА_4 права на частку в квартирі може завдати істотної шкоди
її інтересам.

Рішення
суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального
права,  доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків суду,
а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 307,  308,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання законної сили.