Справа № 22 ц-9252007р.                                                 Головуючий  в 1 інстанції
Категорія  15    Доповідач в апеляційній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 липня 2007
року  колегія судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду міста Севастополя у складі:

головуючого                          - Куцеконя І.П.

суддів                                     - Володіної
Л.В., Птіціної В.І.

при
секретарі       - Федоніні Є.О.

за
участю                               -
позивача ОСОБА_2

- представника позивача - ОСОБА_1 представник відповідача
ОСОБА_3-ОСОБА_4 розглянула    у  відкритому
судовому  засіданні  в
місті Севастополі апеляційні скаргиОСОБА_2  на рішення місцевого суду Ленінського району
м. Севастополя  від 20 грудня 2006 року
та на додаткове рішення від 29 травня 2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2  до ОСОБА_1, ОСОБА_3, Фонду комунального
майна Севастопольської міської Ради, РЄП-3 про
визнання недійсними договорів оренди, усуненні перешкод в користуванні
власністю,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2003 року ОСОБА_2звернулася
до суду і, вточнивши свої вимоги, просила
визнати недійсним:

- договір від 27.12.2001 року про передачу нежилих приміщень будинку
АДРЕСА_1в оренду ОСОБА_1та ОСОБА_3,

договори майнового найму від 16.08.2002 року №№ 183-02 і 184-02, укладені
між Управлінням з питань майна комунальної власності Севастопольської міської
державної адміністрації з одного боку і ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з іншого боку,

договори оренди нерухомого майна №№ 27-03 і 28-03 від
06.03.2003 року, №№ 311-05 і 312-05 від 10.08.2005 року, укладені між
Управлінням з питань майна комунальної власності Севастопольської міської
державної адміністрації з одного боку і ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з іншого боку,

договори оренди нерухомого майна №№ 209-06 і 206-06 від 21.07.2006 року,
укладені між Фондом комунального майна Севастопольської міської державної
адміністрації з одного боку і ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з іншого боку,

свідоцтво про право власності на нежиле приміщення будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 7 7,80 кв.м.

Крім того, просить суд зобов'язати відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 відновити
прибудинкову територію, а саме знести козирок над вікном житлової кімнати
квартириАДРЕСА_1, що належить позивачу, а також демонтувати балясини і
ліквідувати окремий вхід в підвальне приміщення будинку АДРЕСА_1 привівши її у
відповідність із станом до початку ведення будівельних робіт, а також визнати
на нею право власності на частину площі в підвалі будинку АДРЕСА_1, відповідної
її частини в майні будинку.

Мотивує вимоги тим, що будучи власником квартири АДРЕСА_1, вона має право
власності на долю допоміжних приміщень -сарай. Крім того, вказує, що при
укладенні

оскаржуваних
договорів оренди підвального приміщення у неї, як одного із співвласників
допоміжних приміщень, не питали згоди, відповідно до діючого законодавства.
Вважає, що Управління з питань майна комунальної власності Севастопольської міської
державної адміністрації не мало право передавати в оренду допоміжні приміщення
зазначеного будинку, оскільки не було власником цього майна.

Пристрій відповідачами козирка, приямка і входу з боку
вул. Суворова перешкоджає позивачу в здійсненні права власності, створює
можливість проникнення в квартиру позивача сторонніх осіб, порушує умови
мешкання позивача, а також веде до зменшення вартості її квартири на ринку
нерухомості.

Рішенням місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від 20 грудня
2006 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів
оренди, усуненні перешкод в користуванні власністю відмовлено.

Додатковим рішенням від 29 травня 2007 року відмовлено ОСОБА_2у задоволенні
вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права
власності на нежиле приміщення.

Не
погодившись з рішеннями суду, позивачка подала апеляційні скарги, просить
рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та
процесуального права, ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, які підтримали апеляційні
скарги, пояснення представника відповідача, яка згодна з рішенням суду,
дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарг, судова колегія вважає,
що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що позивач не
представила суду доказів порушення її прав.

З такими
висновками суду погоджується судова колегія.

Згідно ч.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів
зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах,
пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї
частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (комори, сараї і т.ін.)
передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не
підлягають (офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 в рішенні
Конституційного Суду №4-рп/2004 від 02.03.2004 року).

Згідно ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку", допоміжні приміщення багатоквартирного будинку
- приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового
обслуговування мешканців будинку.

За змістом ст.1 цього Закону, нежиле приміщення -
приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до
житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що на підставі
договорів дарування від 07.08.2000 року та 02.08.2000 року до позивачки
перейшло право власності на долю квартири №9 у буд. № 33 по вул. В. Морська у
м. Севастополі (а.с.26,27).

Доказів, підтверджуючих, що разом з долею квартири до позивачки перейшло
право власності на долю допоміжних приміщень - сарай площею 3,64 кв.м.
розташований в підвальному приміщенні, яке передано у користування відповідачам
по договору оренди, позивач не представила.

Крім      того,       судом встановлено,                                              підтверджується

матеріалами справи, що в підвалі є спеціально пристосоване приміщення під

сарай, площа якого виключена з договору оренди, яким позивач не позбавлена

можливості  користуватися,  оскільки
він  переданий  на
баланс  РЄП-3

(а.с.193,194,198).

Приміщення загальною площею 77,80 кв.м. будинку АДРЕСА_1, які з 2001 року
передані у оренду відповідачам і знаходяться в підвальному приміщенні будинку,
не являються допоміжними приміщеннями, а являються нежилими.

Позивач не представила суду доказів, що вона користувалася вказаними
приміщеннями і, що вони необхідні для забезпечення побутового обслуговування
мешканців, санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації будинку,
зазначений довід спростовується матеріалами справи (а.с.232).

Право власності на нежилі приміщення, загальною площею
77,80 кв.м. будинку АДРЕСА_1 зареєстроване за Севастопольською міською Радою на
підставі розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації №
1801-р від 17.11.2003 року (а.с.168).

Суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивача про визнання
недійсним свідоцтва про право власності Севастопольської міської Ради на нежилі
приміщення і визнання права власності на частку підвального приміщення за
позивачем, оскільки ці вимоги не застосовані на законі, позивач не представив
суду доказів виникнення у неї права власності на вказані приміщення.

Враховуючи те, що майно, яке являється предметом договорів оренди, передано
у користування підприємцям ОСОБА_3 та ОСОБА_1. законним власником, суд прийшов
до обґрунтованого висновку, що у позивача не виникло право на оспорювання цих
договорів оренди і правомірно відмовив у задоволенні в цій частині вимог.

Вимоги позивача про відновлення прибудинкової території, судова колегія,
також вважає не підлягаючими задоволенню, оскільки проект реконструкції входу
до орендованого приміщення узгоджений зі всіма контролюючими органами у
встановленому законом порядку(а.с.188, 200-203, 204,225), позивачем не
представлено суду доказів в підтвердження доводів про порушення її прав
власника.

Доводи скарги про те, що судом не розглянуті вимоги про визнання недійсним
наказу начальника Управління з питань майна комунальної власності, не можуть
бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вказані вимоги не
відносяться до компетенції судів по розгляду цивільних справ (ст.15 ЦПК
України).

Доводи скарги висновків суду не спростовують, рішення ухвалене у
відповідності до норм матеріального та процесуального права і підстав для його
скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись
ст.303-315 ЦПК України , судова колегія,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні  скарги ОСОБА_2   на
рішення місцевого суду Ленінського району м. Севастополя  від

20 грудня 2006 року та на додаткове рішення від 29 травня
2007 року відхилити.

Рішення місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від 20 грудня 2006
року та додаткове рішення від 29 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців із дня
набрання законної сили.