Справа №22-1860 2007р.                                                       Головуючий
у І ін ст. Грищук В.О.
Категорія   26                                                                           Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

6 серпня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

Головуючого:
Юхименка А.Г. Суддів : Бермеса І.В.,  Мікуш Ю.Р. При секретарі: Щербатій І.М.  З участю: апелянта,  позивача,
адвоката ОСОБА_1  розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 3 квітня
2007 року;

встановила:

28
грудня 2005 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до своєї сестри та брата ОСОБА_4
і ОСОБА_5 з участю третіх осіб ОСОБА_6 та Другої державної нотаріальної контори
про визнання недійсною відмови від спадщини на користь відповідачки та визнання
за нею права власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті
батьків.

В заяві
покликалась на те,  що вказаний будинок
належав батькам сторін та третьої особи ОСОБА_6. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,  тому вона з чоловіком переїхала жити до
матері,  яка була інвалідом та
потребувала догляду. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати,  тому вона фактично прийняла спадщину після
смерті обох батьків,  т.я. більше ніхто
зі спадкоємців в будинку не проживав,  а
в нотконтору за оформленням спадщини не звернувся. Сестри та брат умовили її в
липні 2005 року відмовитись через нотаріальну контору від спадщини на користь
відповідача ОСОБА_4,  обіцяючи в
подальшому переоформити будинок лише на неї,
Відмову вважала незаконною,  бо її
ввели в оману,  до того ж вона вже
фактично прийняла спадщину.

В
подальшому ОСОБА_3 збільшувала та уточнювала позовні вимоги та просила визнати
недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом видані відповідачам
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та анулювати записи в реєстрі про право власності кожного з
них по 12 на будинок,  визнати недійсним
договір дарування від 19 серпня 2005 року,
яким брат і сестра подарували будинок ОСОБА_2,  анулювати запис в реєстрі про право власності
на будинок за ОСОБА_2 та визнати за позивачем праве власності на весь будинок в
порядку спадкування після смерті обох батьків (а.с. 96-97).

У
зв"язку з цим в коло відповідачів було включено ОСОБА_2 та Другу державну
нотаріальну контору,  а третьою
особою,  крім вказаної вище ОСОБА_6,  стало Львівське КП „Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки".

Оскаржуваним
рішенням позов задоволено частково.

Визнано
частково недійсними: свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.05
року на ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та анульовано відповідні записи про реєстрацію права
власності на будинок за ними по 12 частині; договір дарування будинку від
19.08.05 року в користь ОСОБА_2 з відповідним анулюванням запису про реєстрацію
права власності ОСОБА_2 на цей будинок.

Визнано
за позивачем ОСОБА_3 право власності на 14 ідеальних долей спірного будинку.

В решті позовних
вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове про
відмову в позові,  оскільки рішення є
незаконним,  не враховано ,  що ОСОБА_3 подала письмову заяву,  в якій зазначає,  що пропустила строк на прийняття спадщини та
не буде ставити питання про його продовження,
а тому у суду не було підстав вважати,
що вона прийняла спадщину.

Вислухавши
доповідача та осіб,  що приймають участь
по справі,  перевіривши матеріали справи
і доводи скарги,  колегія суддів
вважає,  що її слід задовольнити
частково,  виходячи з наступного.

Задовольняючи
частково позов,  суд зробив
висновок,  що позивач ОСОБА_3,  відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та третя особа
ОСОБА_6 є спадкоємцями першої черги в рівних частинах після смерті батька та
матері,  бо фактично прийняли спадщину.

З
вказаного вбачається,  що суд вирішив
питання про право на спадщину за третьою особою по справі ОСОБА_6.

Згідно  ст. 3О ЦПК України сторонами в процесі є
позивач і відповідач. ОСОБА_6 стороною по справі не була,  однак суд фактично вирішив,  що вона має право власності на 14 частину
будинку ,  хоч вона про це не просила та
подала заяву ,  що не претендує на
оформлення спадщини,  тобто вирішив питання
про її права та обов"язки,  не
притягнувши її до участі в справі в якості сторони.

Позивач
просила визнати недійсною її відмову від спадщини,  оскільки така вчинена нею внаслідок омани. На
думку суду така відмова є недійсною та не породжує правових наслідків,  бо подана після шести місяців після відкриття
спадщини,  але в цих позовних вимогах
відмовляє. При цьому не дано ніякої оцінки покликанню позивача у вказаній заяві
на те,  що вона не просто відмовляється
від спадщини,  а взагалі не претендує на
оформлення спадкових прав та не притягнуто стороною по даних позовних вимогах
ОСОБА_6,  яка також підписала вказану
заяву та вважала її дійсною.

У зв"язку з
наведеним рішення відповідно до ч. 1  ст.
311 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до
суду першої інстанції. Керуючись
ст.  ст. 307,  311 ЦПК України,  колегія суддів;

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Залізничного районного суду м. Львова від 3 квітня 2007 року скасувати,  а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.