Справа № 22- 7539/07                                             Головуючий
у 1 інстанції - П'ятничук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 вересня 2007
року                                                                                                            м.
Київ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого:
Амеліна В.І..,

суддів: Коротуна
В.М., Немировської О.В.,

при секретарі Аксютенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва
від 25 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, треті особи: Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Святошинського РУТУ МВС України в м. Києві, Святошинська районна
у м. Києві державна адміністрація - про визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-і особи: Святошинська районна у м. Києві державна
адміністрація, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства -про
визнання права користування жилим приміщенням та вселення, -

встановила :

ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_4. звернулися до суду із
позовом до ОСОБА_1. про визнання особи такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач вибув зі спірної квартири на
постійне місце проживання в інше жиле приміщення і тривалий час в спірній
квартирі не проживає. ОСОБА_1. звернувся до позивачів із зустрічним позовом про
визнання права користування жилим приміщенням та вселення, посилаючись на те,
що вибув зі спірної квартири з поважних причин і наразі не втратив право
користування жилим приміщенням.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2007 року
позов ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_4. задоволено та ухвалено:

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування кв.
АДРЕСА_1

Зобов'язати Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Святошинського РУТУ МВС України в м. Києві зняти ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку в кв. АДРЕСА_1

В задоволенні
зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на те, що рішення
ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а викладені в рішенні висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні позову та задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що беруть
участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття
наймача та ч.1енів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного
пункту або в інше жиле приміщення в тому ж

населеному
пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а ч.1ен сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вибув зі спірного приміщення
на постійне місце проживання в інше жиле приміщення у 1988 році. Ця обставина
фактично не заперечується і самим відповідачем, з пояснень якого вбачається, що
після розірвання шлюбу з позивачкою він добровільно пішов зі спірної квартири
та проживав в піднайнятих ним жилих приміщеннях.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу ОСОБА_1. після вибуття зі
спірної квартири 16.12.1989 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 та проживав з нею
окремою сім'єю (а.с.132).

З показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_6. вбачається, що відповідач з
2000 року постійно проживав з нею в її квартирі в м. Києві, а з 2003 року вони
проживають в її квартирі в с.м.т. Буча (а.с. 139-142).

Доводи апеляційної скарги про вимушене вибуття відповідача з квартири та
створення позивачами перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням не
відповідають обставинам справи. ОСОБА_1. не надав суду докази на підтвердження
своїх вимог в цій частині. Крім інших доказів у справі зазначені доводи
відповідача спростовуються викладеними в зустрічній позовній заяві твердженнями
самого ОСОБА_1. про добровільне з власної ініціативи вибуття зі спірної
квартири після розірвання шлюбу з позивачкою (а.с. 100-102).

Суд першої інстанції в межах заявлених позивачами вимог-
повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним
доказам та обгрунтовано дійшов висновку про втрату відповідачем права користування
спірним жиЯим приміщенням у зв'язку з вибуттям на постійне місце проживання в
інше жиле приміщення.

Судова колегія
погоджується з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків
суду обставинам справи не грунтуються на матеріалах справи.

Необгрунтованими є і доводи апеляційної скарги щодо
пропуску позивачами строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч.3 СТ.267 ЦК
України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що до винесення судом рішення заява про
застосування строку позовної давності сторонами не подавалася, що унеможливлює
розгляд цього питання на стадії апеляційного розгляду справи.

Крім того, згідно п.1 ч.1 ст. 268 ЦК
України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення
особистих немайнових прав.

Інші доводи
апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, судова колегія відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.
303,307,308,313, 314,315 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення і може
бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.