Справа №2-1388/2007р
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007
року Сніжнянський міський суд Донецької області в складі:

головуючого
- судді                                                 Кучми
В.В.

при
секретарі -                                                         Дурової
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сніжне справу за позовом ОСОБА_1до Державного підприємства
„Сніжнеантрацит" про спонукання до виконання обов'язків з забезпечення
побутовим вугіллям задовольнити та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з справжнім позовом, посилаючись на те, він працював на ВП
„Шахта „Зоря" ДП „Сніжнеантрацит" майстром-підривником з 24.01.1983 року, на
підставі наказу №464к від 29.11.2001
р звільнений у зв"язку з переходом на пенсію, загальний підземний стаж
складає 28 років.
Відповідно до ст. 43 Гірничого
закону України, умов галузевої угоди, колективного договору як колишній
працівник вугільної промисловості має право на безоплатне отримання вугілля на
побутові потреби у кількості 5,9
тонн на рік. Але в порушення діючого законодавства підприємство не виконує
ці обов"язки, у зв"язку з чим заборгованість за побутове вугілля за
період 2002 - 2004 роки
склало усього 11,8 тонн.
Окрім того, оскільки у зв"язку з незабезпеченням його побутовим вугіллям
він змушений був закуповувати вугілля на зимовий період за власні кошти на
втрату родині та постійно звертатись до адміністрації відповідача про
забезпечення його побутовим вугіллям і від цього страждав, то просить стягнути
також на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

У
судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов у повному обсязі, на
обґрунтування позовних вимог надав пояснення аналогічні викладеним у позовній
заяві. На обгрунтування моральної шкоди додав, що мешкає разом з дружиною і
двома неповнолітніми дітьми, отримує невелику пенсію 700 грн, дружина працює на
сезонних роботах у сільськогосподарському підприємстві і як зарплатню отримує
овочеві культури, на момент 2004 року його два сини були неповнолітні,
навчались у школі, для опалення будинку у зимовий період 2004-2005 років був
змушений придбати машину вугілля у приватних продавців, для чого позичив у борг
1000 грн, які потім віддавав протягом півроку, а за цей час він і його родина
перебували іще у більш скрутному становищі, відмовляли у задоволенні основних
потреб, це його пригнічувало і він ніс моральні страждання, також пояснив що
майже кожного дня на протязі останніх трьох років звертався до адміністрації
відповідача з питання забезпечення його вугіллям на пільгових умовах і задля
цього значно витратився на квитки.

Від
представника відповідача начальника юридичного відділу ДП „Сніжнеантрацит"
Бикодорова Ю.В надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутністю,
позовні вимоги позивача про забезпечення вугіллям визнає частково у межах
позовної давності, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не визнає як
не доведені.

2

Заслухав
пояснення позивача, дослідивши письмові заперечення представника відповідача,
матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Вимоги позивача
випливають з трудових правовідносин, згідно запису у трудовій книжці позивач
працював на шахті „Зоря" з 1983
року, згідно наказу №464к від 29.11.2001
р звільнений у зв"язку з переходом на пенсію і таким чином є
пенсіонером, який пропрацював на підприємстві з виробки вугілля понад 10 років.

Відповідно до ч.
7 ст. 43 Гірничого закону
України пенсіонери, які пропрацювали на підприємстві з видобутку вугілля не
менше ніж 10 років,
мають право на отримання від цих підприємств безоплатно вугілля на побутові
потреби у розмірі, що визначається колективним договором. Довідкою
підприємства-боржника підтверджується, що заборгованість з забезпечення його
побутовим вугіллям за періоди 1
і II півріччя 2002
року, II півріччя 2003
року та II півріччя 2004
року включно складає 11,8
тонн. Державне підприємство „Сніжнеантрацит" визнало за собою
забов"язання за несвоєчасне забезпечення побутовим вугіллям позивача за
вказані періоди, таким чином право позивача як пенсіонера і колишнього
працівника підприємства вугільної промисловості зі стажем понад десять років на
забезпечення його вугіллям для побутових потреб є порушеним і таким, що
підлягає захисту.

Але
відповідно до положень ст. 257
ЦК України термін позовної давності для звернення до суду про захист
порушеного права складає три роки, представник відповідача у письмовій заяві
просить застосувати до заявлених позивачем вимог термін позовної давності.
Позивач звернувся до суду 04.04.07
р з вимогою до відповідача про забезпечення його побутовим вугіллям на
пільгових умовах за періоди І і II півріччя 2002 року, II
півріччя 2003 року та II
півріччя 2004 року,
пропустив при цьому без поважних причин строк подачі позовної заяви про
стягнення заборгованості до квітня 2003
року, підстав для поновлення пропущеного строку не має, таким чином суд
вважає за можливе задовольнити заявлені позовні вимоги у частині забезпечення
побутовим вугіллям позивача на пільгових умовах у межах позовної давності за
період друге півріччя 2004
року у кількості 2,95
тонни.

У
судовому засіданні встановлено, що відповідачем ДП „Сніжнеантрацит" у 2004 році на період
другого півріччя позивачеві ОСОБА_1 як пенсіонеру і колишньому працівникові ВП
„Шахта „Зоря" ДП „Сніжнеантрацит" на пільгових умовах згідно корінця
талону від 03.11.04 р не
було завезено вугілля для побутових потреб у кількості 2,95 тонни для
опалення будинку, у зв"язку з чим він змушений придбати необхідну
кількість у приватних продавців за кошти, які отримав у борг, що значно
вплинуло на бюджет його родини, яка складається з нього, його дружини і двох
неповнолітніх дітей, він є пенсіонером і має невелику пенсію, дружина працює на
сезонних роботах, тому на протязі шести місяців змушені були економити,
відмовляти у задоволенні основних потреб, докладати додаткові зусилля у
організації свого життя, що тягло для нього пригнічений стан і він ніс моральні
страждання.

Відповідно
до роз"яснень п. З постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р №4, зі змінами,
внесеними постановою від 25
травня 2001 р №5 під моральною
шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі
незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У зв"язку з чим моральна
шкода може полягати у моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням
здоров"я, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість
продовження нормального активного громадського життя, при настанні інших
негативних явищ. Таким чином суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві
моральної шкоди, яка настала з вини відповідача у наслідок не завезення
своєчасно вугілля і порушення таким чином його права на отримання як пенсіонера
підприємства вугільної промисловості зі стажем більше десяти років вугілля

3

на побутові потреби
на пільгових умовах. Втім позивач не довів у судовому засіданні, що він майже
кожного дня на протязі останніх трьох років, що може потягти значні зміни в
організації особистого життя, звертався до адміністрації відповідача з питання забезпечення
його вугіллям на пільгових умовах і задля цього значно витратився на квитки.
Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з
вимог ст. 23 ЦК України, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь вини
відповідача, а також глибини душевних страждань позивача, вимоги розумності і
справедливості, суд вважає справедливою сатисфакцію відшкодування шкоди в сумі
500 гривен.

Відповідно до ч.
3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено
від сплати судового збору, він стягується з відповідача, таким чином з
відповідача ДП „Сніжнеантрацит" на користь держави слід стягнути судовий
збір у розмірі 51 гривня

При подачі
позовної заяви позивачем згідно квитанції було сплачено на користь держави витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 7,50 грн. Відповідно
до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, оскільки
позов підлягає задоволенню, то слід з відповідача на користь позивача стягнути
сплачені ним при подачі позовної заяви вказані судові витрати.

Керуючись
ст. 43 Гірничого
закону України, ст.ст. 1166,
1167 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 60, 212 - 215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1до Державного підприємства „Сніжнеантрацит" про спонукання до
виконання обов'язків з забезпечення побутовим вугіллям та стягнення моральної
шкоди задовольнити частково

Зобов'язати
Державне підприємство «Сніжноеантрацит» забезпечити ОСОБА_1вугіллям для
побутових потреб за період другого півріччя 2004 року у кількості 2,95
тонни.

Стягнути
з Державного підприємства „Сніжнеантрацит" на користь ОСОБА_1моральну
шкоду у сумі 500 (п"ятсот)
гривен.

Стягнути з
Державного підприємства „Сніжнеантрацит" на користь ОСОБА_1витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 7,50 гривен

Стягнути
з Державного підприємства „Сніжнеантрацит" на користь держави судовий збір
у сумі 51 гривня

Рішення
може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть
участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд
вирішив питання про їх права та обов'язки до Апеляційного суду Донецької
області через Сніжнянський міський суд протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.