Справа №2-176
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2007 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючого судді Марчука В.Т.

при секретарі Ботнар Т.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтертрансавто» про стягнення заборгованості за договором
зворотної фінансової допомоги від 23 вересня 2005 року в сумі 300000 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ „Інтертрансавто” про стягнення
боргу за договором зворотної фінансової допомоги у сумі 300000 грн.

Посилався на те, що між ним та відповідачем 23 вересня 2005 року було
укладено договір зворотної фінансової допомоги на суму 300000 грн. строком на
10 місяців.

Однак, відповідач у встановлений у договорі строк кошти не повернув, а
неодноразові звернення позивача про повернення боргу ігнорує.

Просив стягнути з відповідача на його користь 300000 грн. в рахунок боргу
за договором зворотної фінансової допомоги.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов
підтримали і підтвердили обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача Лютікова Н.О., Костін В.В. та ОСОБА_3 у судовому
засіданні позов не визнали і кожен із них суду пояснив, що ТОВ «Інтертрансавто»
грошей від позивача не отримувало, по касі їх не оприбутковувало, підписи на
касовому ордері зроблені невідомими особами, а договір було складено на
викраденому бланку підприємства. Крім того, представники відповідача пояснили,
що на підприємстві встановлено іншу форму касового ордеру, ніж та, яка надана
позивачем в якості доказу отримання коштів. Представники відповідача
заперечували факт перебування позивача 23 вересня 2005 року на підприємстві і
стверджували, що позивач був на роботі 26 вересня 2005 року. Просили через
безгрошовість відмовити в задоволенні позову.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні не
заперечував того, що  протягом п'яти
років дійсно знайомий з позивачем, так як ОСОБА_1 був регіональним менеджером,
який здійснював контроль та нагляд за виконанням дистриб'юторських угод,
укладених підприємствами, де засновниками є він (ОСОБА_3) та його близькі
родичі і знайомі. Це підприємства «Гермес-1» та «Гала-Трейд». Проте,
заперечував факт укладення договору та факт отримання підприємством зворотної
фінансової допомоги у розмірі 300000 грн., посилаючись на те, що на його думку,
поява договору позики була викликана
бажанням ОСОБА_1 помститися через його (ОСОБА_3) відмову дати хабаря за
затвердження інвестиційної програми. Також стверджував, що починаючи з серпня
2006 року не спілкувався з ОСОБА_1. Про договір позики дізнався після отримання
судового наказу. Також пояснив, що на ТОВ «Інтертрансавто» існують правила
діловодства, відповідно до яких договори не друкуються на фірмових бланках.
Вважає, що ОСОБА_1 поцупив фірмовий бланк або сканував його. Просив відмовити в
задоволенні позову за безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши та
проаналізувавши письмові докази по справі, відмовні матеріали УБОЗ УМВС України
в Чернівецькій області №36 за жовтень 2006 року, вважає, що позов ОСОБА_1 до
ТОВ „Інтертрансавто” про стягнення боргу за договором зворотної фінансової
допомоги підлягає задоволенню в повному об'ємі, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що 23.09.2005 року між позивачем та відповідачем
було укладено письмовий договір зворотної фінансової допомоги на безоплатній
основі, згідно якого позивач надав відповідачу безпроцентну позику в сумі
300000 грн. на термін до 24.07.2006 року, а відповідач в свою чергу вказану
суму грошових коштів в рахунок зворотної фінансової допомоги прийняв та
зобов'язався повернути їх в повному обсязі через 10 місяців, тобто 24.07.2006
року.

Наведені обставини підтверджуються оригіналом договору зворотної фінансової
допомоги та квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с.23,24).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

В порушення зазначених вище вимог закону відповідач як у вказаний в
договорі строк, так і по даний час позику в сумі 300000 грн. позивачу не
повернув.

При таких обставинах, позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими і підлягають
задоволенню.

Оспорювання представниками відповідача в судовому засіданні договору
зворотної фінансової допомоги від 23.09.2005 року на суму 300000 грн. та
відповідно невизнання ними позову суд оцінює критично і їх заперечення на позов
вважає такими, що суперечать дослідженим судом доказам.

Так, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного
договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або
інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової
суми.

Позивачем на підтвердження укладеного договору зворотної фінансової
допомоги, а відповідно і заявлених позовних вимог, надано оригінал договору за
його підписом та підписом директора ТОВ «Інтертрансавто» ОСОБА_4 і квитанцію до
прибуткового касового ордеру. Вказані документи посвідчені печаткою ТОВ
«Інтертрансавто» і суд вважає їх, у відповідності до ст.58 ЦПК України, належними
доказами по справі.

Належність підпису у договорі саме директору ТОВ «Інтертрансавто» ОСОБА_4
не заперечувала в судовому засіданні остання, будучи допитаною в якості свідка,
та свідок ОСОБА_5

Доводи в судовому засіданні представників відповідача про те, що ніби-то
позивачем було викрадено з товариства чистий бланк з підписом директора та
печаткою товариства, на якому в подальшому було надруковано текст договору, є
безпідставними. Вони спростовуються висновком судово-технічної експертизи
документів №1722 від 03.09.2007 року, згідно якого у квитанції до прибуткового
касового ордера ТОВ «Інтертрансавто» від 23.09.2005 року та договорі зворотної
фінансової допомоги на безоплатній основі між ОСОБА_1 і ТОВ «Інтертрансавто»
від 23.09.2005 року ознак виготовлення їх шляхом монтажу немає. Договір
зворотної фінансової допомоги на безоплатній основі від 23.09.2005 року не
піддавався хімічним впливам (а.с.206-209).

Таким чином, суд вважає, що договір між сторонами був укладений, його
істотні умови наперед сторонами були узгоджені. Варіант цього договору було
запропоновано саме ОСОБА_3 і він (договір) відповідає тій формі, яка і раніше
застосовувалась на підприємствах, засновниками яких є ОСОБА_3 та його близькі
родичі.

З цього приводу в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він через
ОСОБА_3 зичив підприємству «Гермес-1» 150000 грн. і з ним укладався договір
аналогічного змісту та аналогічної форми, що і з ОСОБА_1 і ці операції не
проводились по бухгалтерському обліку підприємства.

Заперечення представників відповідача проти факту укладення договору
зворотної фінансової допомоги та факту отримання грошей в сумі 300000 грн. з
посиланням на те, що в договорі позики вказано дві адреси ТОВ «Інтертрансавто»
(вул.Руська,236-а та вул.Руська,234-7) також є безпідставними, оскільки
матеріали справи свідчать про те, що ці приміщення фактично є одними і тими ж.

Переоформлення документів щодо зміни юридичної адреси всіх підприємств, які
належать ОСОБА_3, здійснювалось протягом 2005-2006 років.

Цей факт підтвердив в судовому засіданні і представник відповідача ОСОБА_3

Безпідставними є також посилання в судовому засіданні представників
відповідача на покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_8, як на
докази того, що гроші в сумі 300000 грн. за договором зворотної фінансової
допомоги від 23.09.2005 року відповідачем у позивача не були отримані, оскільки
згідно ч.2 ст.1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може грунтуватись на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші не були одержані позичальником від позикодавця.

У зв'язку із зазначеними вище вимогами закону покази свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд, у відповідності до ст.58 ЦПК України, вважає
неналежними доказами.

Таким чином, представники відповідача не надали суду належних доказів на
підтвердження своїх заперечень на позов.

Суд вважає, що непроведення одержаних у вигляді зворотної фінансової
допомоги 300000 грн. по бухгалтерському обліку підприємства свідчить лише про
зловживання посадових осіб ТОВ «Інтертрансавто» своїми службовими обов'язками з
метою приховування прибутку підприємства та ухилення від сплати відповідних
податків та інших обов'язкових платежів і не є доказом неукладення між
позивачем та відповідачем вказаного договору зворотної фінансової допомоги та
неотримання за цим договором відповідачем у позивача 300000 грн. в рахунок
зворотної фінансової допомоги.

Крім того, представниками відповідача у даній справі не пред'являлось
зустрічного позову про визнання недійсним договору зворотної фінансової
допомоги на безоплатній основі від 23.09.2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та
ТОВ «Інтертрансавто».

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України,
ст.ст.10, 11, 58-60, 64, 79-81, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294  ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтертрансавто» на користь ОСОБА_1  300000 грн. в рахунок боргу за договором
зворотної фінансової допомоги від 23 вересня 2005 року, 1530 грн. судових
витрат, а всього 301530 грн.

Стягнути
з товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтертрансавто» на користь держави недосплачений розмір
судового збору в сумі 200 грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися та отримати його
копію 03 січня 2008 року в приміщенні Першотравневого районного суду
м.Чернівці.

Суддя  Першотравневого

районного суду м.Чернівці                                                                    В.Т.МАРЧУК