Справа № 22-817-07                                                    Голов,  в 1 ін ст. -Драновська С. З.
- Ц-32                                                            Доповідач-Василевич
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 липня
2007 року                                                                               м.
Рівне

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в
складі:

Головуючого
судді-Василевича B.C.

Суддів:
Гордійчук CO.,  Мельника Ю.М.

при секретарі
Сеньків Т.Б.

з участю
позивача ОСОБА_1,  представника

Радивилівського
відділення Першої всеукраїнської

кредитної спілки
ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Радивилівського районного суду від 21 травня 2007 року у справі за
позовом Радивилівського відділення Першої всеукраїнської кредитної спілки до
ОСОБА_1 про стягнення 4978 грн.21 коп., -

встановила:

Рішенням
Радивилівського районного суду від 21 травня 2007 року задоволено позов
Радивилівського відділення Першої всеукраїнської кредитної спілки до ОСОБА_1
про стягнення боргу 4978 грн. 21 коп.

В
апеляційній скарзі відповідач доводить про незаконність та необґрунтованість
рішення через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм
процесуального права.

Він
подавав заяву про зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої за
його позовом до Радивилівського відділення Першої всеукраїнської кредитної
спілки про визнання договору неукладеним,
але про результати її розгляду та яке процесуальне рішення по його заяві
прийнято йому невідомо.

Оскаржуване
рішення ухвалено за його відсутності без повідомлення про час та місце розгляду
справи.

Суд не дав
оцінки договору позики.

По
наведених підставах просить про скасування рішення з поверненням справи на
новий розгляд.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення відповідача
та представника позивача,  дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,  колегія суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги.

Як видно
з матеріалів справи та як це встановлено судом першої інстанції,  5 травня 2006 року між сторонами у даній
справі було укладено договір кредиту,  за
яким відповідач отримав 5000 грн. із прийняттям зобов'язання по його погашенню
щомісячно в обумовленому договором розмірі та відсотків по ньому в розмірі 382
грн. 23 коп.

Проте умов
договору відповідач належним чином не виконував,  своєчасно коштів не сплачував,  що стало причиною його дострокового
розірвання на підставі п.
5.З.З. договору.

Відповідно
до  ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до договору та вимог
цього Кодексу,  інших актів цивільного
законодавства.

ст. 625 цього ж Кодексу встановлює
відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Нею передбачено,  що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у
випадку його прострочення на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу
з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,  а також проценти від простроченої суми.

Виходячи
із зазначених вимог закону та умов договору (п.3.5),  суд першої інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про підставність вимог позивача,
привівши в рішенні розрахунок боргу.

Посилання
відповідача в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права не
заслуговують на увагу.

Він
неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи (а.с. 43-45),  але не з'Являвся. В останнє судове засідання
теж не з'Явився,  хоча повістку отримав (
а.с- 46).

Відповідно
до ч.3  ст. 169 ЦПК України якщо суд
немає відомостей про причину неявки відповідача,  повідомленого належним чином,  або причину неявки буде визнано неповажною,  суд вирішує справу на підставі наявних у ній
даних ( постановляє заочне рішення).

За
наведених обставин суд дійшов правильного висновку про можливість розгляду
справи за відсутності відповідача.

Та
обставина,  що суд не зупинив розгляд
даної справи до вирішення іншої,  що
розглядається в порядку цивільного судочинства не може слугувати підставою для
скасування правильного по суті рішення.

Враховуючи,  що рішення суду першої інстанції ухвалено з
дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи

апеляційної
скарги правильності висновків суду першої інстанції   не спростовують підстав для його скасування
немає.

На
підставі наведеного,  керуючись ч.1
п.1  ст. 307,   ст. 308,
ст.  ст.  313-315 ЦПК України,  колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Радивилівського районного суду від 21 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею чинності.