УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 червня 2007 року                                                                                        м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А. суддів       -
Ступакова О.А. -- Варикаші
О.Д. при секретарі - Переверзевій
Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справуза позовною
заявою ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод у користуванні правом власності
та виселення та позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1та ОСОБА_2про визнання  угоди недійсною,   стягнення матеріальних збитків та
компенсації за заподіяну моральну шкоду,
усунення перешкод у користуванні правом власності та виселення,  за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення
Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 липня 2006 року, -

встановила:

ОСОБА_1звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2. про усунення перешкод у користуванні житловим
будинком та виселення. У даній позовній заяві вона просила суд зобов'язати
відповідачку - ОСОБА_2не
перешкоджати їй у здійсненні її права власності на житловий будинокАДРЕСА_1 та
виселити ОСОБА_2з усіма членами її сімї з вищевказаного будинку.

В
судовому засіданні,  в обгрунтування
заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1та її представник ОСОБА_4 послалися
на слідуюче:

їй - ОСОБА_1на праві
приватної власності належить житловий будинокНОМЕР_1 з господарськими будівлями
та спорудами,  готовністю 84 %,
розташований на земельній ділянці площею 0, 0930га,  поАДРЕСА_1

У 2004 році вона
вирішила продати належний їй на праві приватної власності,  вищевказаний житловий будинок,  у зв'язку з чим 27.09.2004 року,  у Красносільській сільській раді
Комінтернівського району Одеської області нею було отримано дозвіл на продаж
даного будинку.

20.03.2004 року
відповідачка ОСОБА_2. у рахунок купівлі житлового будинку НОМЕР_1 з господарськими
будівлями та спорудами,  розташованого на
земельній ділянці площею 0, 0930га по АДРЕСА_1передала їй аванс у сумі
90895грн.,  що

Головуючий
у першій інстанції - Іфванчук
В.І.        Справа № 22ц-2006/2007 р.

Доповідач
- Станкевич В.А..                                         Категорія
ЦП 30

на той час було
еквівалентно 17150 доларів США,
про що між ними була укладена розписка,  згідно якої ОСОБА_1взяла у ОСОБА_2. аванс у
розмірі 17150 доларів США за житловий
будинок НОМЕР_1,  розташований поАДРЕСА_1,  який вона - ОСОБА_1продає відповідачці ОСОБА_2. за 24500 доларів США.

29.09.2004 року ОСОБА_2.
дала їй - ОСОБА_1розписку,  згідно якої вона -ОСОБА_2.
зобов'язується в строк до 11.11.2004
року провести угоду,  тобто
посвідчити її нотаріально,  з виплатою їй
- ОСОБА_1залишкової
суми у розмірі 7350 доларів США. У разі невиконання
даного зобов'язання даний договір купівлі-продажу житлового будинкуАДРЕСА_1 - розривається,  з поверненням ОСОБА_2. її авансу у розмірі 17150 доларів США.

ОСОБА_2.
бажаючи придбати вищевказаний житловий будинок попросила її - ОСОБА_1до
нотаріального посвідчення угоди у нотаріальній конторі впустити її та її сім'ю
проживати в даному будинку,  на що вона - ОСОБА_1дала свою
згоду та виїхала зі своєю сім'єю з вищевказаного будинку на квартиру,  яку вона та її сім'я знімали за свої власні
кошти.

Однак в
строк до 11.11.2004 року
відповідачка ОСОБА_2. взяті на неї зобов'язання по нотаріальному посвідченню
угоди купівлі-продажу будинку не виконала,
та також ухиляється від нотаріального посвідчення вищевказаної угоди,  та передачі їй залишкової суми грошей у
розмірі 7350 доларів США,
у зв'язку з чим вона була вимушена звернутися до суду з
даною позовною заявою.

03.11.2005       року до Комінтернівського районного
суду Одеської області

надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1та ОСОБА_2. про визнання угоди

від 30.12.2003 року,  укладеної між ОСОБА_1та ОСОБА_2.,  про купівлю-продаж

житлового будинкуНОМЕР_1,
розташованого по АДРЕСА_1

- частково недійсною,
визнати за ним

право приватної власності на 1/2
частину житлового будинкуНОМЕР_1,

розташованого по АДРЕСА_1,  при
продажуОСОБА_1частки у праві приватної спільної

часткової власності перевести на нього права та обов'язки покупця,  вселити його в

будинокНОМЕР_1,  розташований по
АДРЕСА_1 ,  виселитиОСОБА_5, ОСОБА_2та її
неповнолітніх дітей:

ОСОБА_6.,ОСОБА_7. з житлового будинкуНОМЕР_1,  розташованого по АДРЕСА_1

Ухвалою
судді від 03.11.2005 року
цивільна справа за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1та ОСОБА_2про визнання угоди
недійсною,  стягнення матеріальних
збитків та компенсації за заподіяну моральну шкоду,  усунення перешкод у користуванні правом
власності та виселення була об'єднана в одне провадження з цивільною справою за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод у користуванні правом власності
та виселення.

17.04.2006       року позивач ОСОБА_3 надав суду
уточнення своїх позовних вимог

та просив суд визнати угоду від 30.12.2003року,  укладену між ОСОБА_1та ОСОБА_8

.,  про купівлю-продаж житлового
будинку НОМЕР_1,  розташованого по АДРЕСА_1

недійсною,  стягнення матеріальних
збитків та компенсації за заподіяну моральну

шкоду,  усунення перешкод у
користуванні правом власності та виселення.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_3 в обгрунтування заявлених позовних вимог
послався на слідуюче:

04 жовтня 1995 року він вступив
в шлюб з ОСОБА_15 березня 2003 року вони
спільно купили будинокАДРЕСА_1.

Цей
будинок вони цілком капітально перебудували,
збільшивши загальну площу будинку. Біля будинку вони побудували
гараж,  курятник,  кам'яний забір і всі необхідні комунікації до
будинку.

Його
дружина - ОСОБА_1,  на яку був оформлений даний будинок на праві
приватної власності вступила в усну домовленість із ОСОБА_2. про продаж даного
будинку за 24500 доларів США,
що еквівалентно 122500
гривень без його письмової згоди,
про що між ними було складено письмову розписку,  у якій його дружина - ОСОБА_1від свого
імені взяла за продаваємий будинок у якості авансу 17150 доларів США,
що на той час було еквівалентно 85750 гривень,  ОСОБА_2. узяла на себе зобов'язання оформити
угоду купівлі-продажу через нотаріальну контору та виплатити залишок суми в
розмірі 7350 доларів США,
що еквівалентно 36750
гривень у термін до 11.11.2004
року.

ОСОБА_1грубо
порушила вимоги  ст.  65 п. 2 Сімейного кодексу України відповідно
чого при укладенні договорів одним із подружжя вважається,  що він діє за згодою іншого з подружжя.
Дружина,  чоловік має право на звернення
до суду з позовом про визнання договору недійсним,  як такого,
що укладений іншим із подружжя без її згоди,  якщо цей договір виходить за межі дрібного
побутового.

Такої
згоди від нього ОСОБА_1не отримувала,  не
поставивши його у відомість,  щоб він як
співвласник 1/2 частини
будинку разом з нею повинні давати письмову розписку ОСОБА_2. про одержання від
неї грошей у якості авансу за продаваємий житловий будинок,  тобто ОСОБА_1порушила його права
власника,  передбачені  ст.
ст.  16,
48 Закону "Про власність",  вирішивши продати його частину будинку без
його письмової згоди.

У
зв'язку із тим,  що сім'я ОСОБА_2.
проживає у будинку,  який є власністю
сім'ї Заник,  та не бажає добровільно
виселятися,  він та його дружина не
можуть користуватися своїм майном -
житловим будинком,  уклали угоду
оренди житла,  яке розташовано за
адресою: АДРЕСА_2,  за що сплачують значні грошові кошти.

Зазнані
матеріальні збитки,  пов'язані з оплатою договору
оренди житла за період з 4
березня 2005 року по
час виселення ОСОБА_2.,  та вселення
сім'ї Заник у будинок,  викликані
неправомірними діями ОСОБА_2. (відмова у виселені),  він просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2.

Він
також просив суд виселити ОСОБА_2 та всіх членів її сім'ї з належного йому та
його дружині будинку,  так як эони у відповідності до
вимог  ст.  48
Закону України „Про власність",
порушують їх права на вільне розпорядження своїм майном - вищевказаним
будинком.

Крім
того,  в результаті неправомірних дій
відповідачки ОСОБА_2. йому було заподіяно моральну шкоду,  яку він оцінює в 25000грн. та просив стягнути
її з неї,  так як в результаті її
неправомірних дій: тривалий час безпідставного проживання у будинку,  відмова у виселені з нього,  порушення його права на вільне розпорядження
своїм майном,  він переніс сильний
душевний потряс та глибокі душевні страждання пов'язані з порушенням його права
приватної власності. Крім того тривалий час він вимушений вирішувати питання
пов'язані зі зверненням до суду з метою захисту своїх майнових прав,  що негативно відобразилося на його роботі та
здоров'ї,  в результаті чого був
порушений його нормальний життєвий ритм.

Він,  як особа чиї майнові права були
порушені,  був вимушений звернутися до
суду з даною позовною заявою.

Відповідачка
ОСОБА_2. та її представник ОСОБА_9в
судовому засіданні позови ОСОБА_3 та позов ОСОБА_1не визнали та пояснили,  що у своїй позовній заяві ОСОБА_3 просить
суд: визнати недійсною угоду,  яка була
укладена між ОСОБА_1та ОСОБА_2щодо продажу будинкуНОМЕР_1,  розташованого по АДРЕСА_1від

30.12 2003 p.,
зауважуючи на порушенні вимог п.3  ст.  65 Сімейного
Кодексу України: свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим,  що його згода повинна була оформлена
письмово,  а також,  що ОСОБА_2 самовільно вселилась в даний
будинок,  що суперечить дійсності. Так як
дана угода була укладена по усній домовленості між ОСОБА_2. і ОСОБА_1,  ОСОБА_3,
який не тільки давав згоду,  але
ще приймав участь при передачі коштів за будинок від ОСОБА_2. сім'ї Заник,  та оказував допомогу при переїзді і ремонтних
роботах.

Також
ОСОБА_3 вважає,  що при продажу
ОСОБА_1своєї частки він,  як
співвласник,  має переважне право перед
ОСОБА_2. на її купівлю за ціною оголошеною - для продажу згідно зі  ст.  362 ЦК України.

Вимоги  ст.  362 ЦК України не
розповсюджуються на співвласників спільної приватної власності. Ця власність не
може бути долевою власністю,  вона є спільним майном подружжя. Крім
цього,  згідно із п. 1  ст.  65
Сімейного Кодексу України жінка та чоловік розпоряджаються майном,  що є спільною власністю подружжя за обоюдною
згодою.

Протягом
судових засідань ОСОБА_3 виступаючи,  як
свідок,  довів,  що він був згоден з тим,  що угода була укладена за обоюдною згодою. Ця угода
повинна бути нотаріально оформленою,  але
за виною ОСОБА_1цього не відбулось,  тому
що письмової згоди від її чоловіка -
ОСОБА_3 не було,  у зв'язку з чим
вони просять суд відмовити в задоволенні заявлених ОСОБА_3 та ОСОБА_1позовних
вимог.

Рішенням
Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 липня 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_1- задоволенні,  а
позовні вимоги ОСОБА_3- задоволенні частково.

Визнано
угоду від 30.12.2003року,  укладену між
ОСОБА_1та ОСОБА_2 про купівлю-продаж житлового будинку НОМЕР_1,  розташованого по АДРЕСА_1- недійсною.

Зобов'язано
ОСОБА_2не перешкоджати ОСОБА_3та ОСОБА_1розпоряджатися їх майном - житловим
будинком НОМЕР_1 з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованим по вАДРЕСА_1.

Виселено
ОСОБА_2,  ОСОБА_5,  ОСОБА_7та ОСОБА_6 з житлового будинку
НОМЕР_1,  розташованого поАДРЕСА_1,  без надання їм іншого житлового приміщення.

Стягнуто
з ОСОБА_1на користь ОСОБА_290895грн.,  у
якості повернення авансу.

Стягнуто
з ОСОБА_2на користь ОСОБА_35000грн.,  у
якості компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Стягнуто з
ОСОБА_2судовий збір на користь держави у розмірі 250грн.

В
задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3,
стосовно стягнення з ОСОБА_2на його користь матеріальних збитків,  пов'язаних з оплатою договору оренди житла за
період з 4 березня 2005 року по час
виселення ОСОБА_2,  та вселення сім'ї
Заник у житловий будинок НОМЕР_1,  розташований по АДРЕСА_1- відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду та
направлення справи на новий розгляд.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши
доповідача,  доводи апеляційної
скарги,  перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної
скарги,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено,  що дружина позивача - ОСОБА_1,  на яку було оформлено приватну власність на
житловий будинокНОМЕР_1,  розташований по
вАДРЕСА_1,  який є їх сумісною власністю
подружжя,  вступила в усну домовленість
із ОСОБА_2. про продаж даного будинку за 24500
доларів СІЛА,  що на той час було
еквівалентно 122500 гривень
без письмової згоди позивача ОСОБА_3,
про що між ними було складено письмову розписку,  у якій його дружина - ОСОБА_1від свого
імені взяла за продаваємий будинок у якості авансу 17150 доларів США,
що на той час було еквівалентно 85750 гривень,  ОСОБА_2. узяла на себе зобов'язання
посвідчити дану угоду купівлі-продажу через нотаріальну контору та виплатити
залишок суми в розмірі 7350
доларів США,  що еквівалентно 36750
гривень у строк до 11.11.2004
року.

9.09.2004 року ОСОБА_2.
дала ОСОБА_1розписку,  згідно якої вона -ОСОБА_2.
зобов'язується в строк до 11.11.2004
року провести угоду,  тобто
посвідчити її нотаріально,  з виплатою
ОСОБА_1залишкової суми у розмірі 7350
доларів США. У разі невиконання
даного зобов'язання даний договір купівлі-продажу житлового будинкуАДРЕСА_1 - розривається,  з поверненням ОСОБА_2. її авансу у розмірі 17150 доларів США.

ОСОБА_2.,  бажаючи придбати вищевказаний житловий
будинок,  попросила ОСОБА_1до
нотаріального посвідчення угоди у нотаріальній конторі впустити її та її сім'ю
проживати в даному будинку,  на що
ОСОБА_1дала свою згоду та виїхала зі своєю сім'єю з вищевказаного будинку на
квартиру,  яку вона та її сім'я знімали
за свої власні кошти.

Однак в
строк до 11.11.2004 року
відповідачка ОСОБА_2. взяті на не зобов'язання по нотаріальному посвідченню
угоди купівлі-продажу будинку не виконала,
та також ухиляється від нотаріального посвідчення вищевказаної угоди,  та передачі їй залишкової суми грошей у
розмірі 7350 доларів США,
у зв'язку з чим ОСОБА_1вимушена звернутися до суду з даною
позовною заявою.

Згідно з
п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними" з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються
недійсними тільки угоди,  які відповідно
до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному
посвідченню,  зокрема,  договори довічного утримання; застави,  купівлі-продажу,  (в тому числі при придбанні на біржових
торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини;
дарування іншого майна на суму понад 500
крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Згідно з
ч.1  ст.
220 Цивільного
кодексу України,  у разі недодержання
сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

З
матеріалів справи також вбачається,  що
ОСОБА_1та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 04
жовтня 1995 року. В
період шлюбу 05 березня 2003 року вони
придбали житловий будинокНОМЕР_1,
розташованого поАДРЕСА_1,  який
перебудували,  збільшивши загальну площу
будинку. Біля будинку вони побудували гараж,
курятник,  кам'яний забір і всі
необхідні комунікації до будинку.

Згідно  ст.  60 Сімейного
кодексу України майно,  набуте подружжям
за час шлюбу,  належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно
до  ст.
62 Сімейного
кодексу України,  якщо майно
дружини,  чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або
затрат другого з подружжя,  воно у разі
спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної власності
подружжя.

При таких даних суд першої
інстанції обґрунтовано вважав,  що
житловий будинокАДРЕСА_1 є сумісною власністю подружжя.

Згідно  ст.  65 Сімейного
кодексу України,  дружина,  чоловік розпоряджаються майном,  що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя,  за взаємною згодою.

При
укладенні договорів одним із подружжя вважається,  що він діє за згодою другого з подружжя.
Дружина,  чоловік має право на звернення
до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого,  що укладений другим із подружжя без її,  його згоди,
якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної
реєстрації,  а також договорів стосовно
цінного майна,  згода другого з подружжя
має бути подана письмово.

Згода на
укладення договору,  який потребує
нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації,  має бути нотаріально засвідчена.

Чоловік
ОСОБА_1письмову згоду на продаж житлового будинкуНОМЕР_1,  розташованого поАДРЕСА_1,  який є сумісної власністю подружжя і це не
заперечується відповідачем,  не надавав.

Згідно з
п.16 п.п д) Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними",
відсутність згоди другого (дружини) на відчуження спільного майна може
бути підставою для визнання недійсною угоди в тому випадку,  коли угода потребувала обов'язкового
нотаріального посвідчення.

Згідно
зі  ст.
215 Цивільного
кодексу України,  якщо недійсність
правочину прямо не встановлена законом,
але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його І
дійсність на підставах,  встановлених
законом,  такий правочин може бути визнаний
судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно
зі  ст.
206 Цивільного
кодексу України,  усно можуть вчинятися
правочини,  які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення,  за
винятком правочинів,  які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації,  а також правочинів,  для яких недодержання письмової форми має
наслідком їх недійсність.

Згідно з
ч.1  ст.
216 Цивільного
кодексу України,  у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі
все,  що вона одержала на виконання цього
правочину,  а в разі неможливості такого
повернення,  зокрема тоді,  коли одержане полягає у користуванні
майном,  виконаній роботі,  наданій послузі,  -
відшкодувати вартість того,  що
одержано,  за цінами,  які існують на момент відшкодування.

Згідно  ст. 48 Закону України «Про власність» - власник на свій
розсуд володіє,  користується і
розпоряджається майном,  що належить
йому.

Згідно
ч.2  ст. 48 Закону України «Про
власність» - власник
може вимагати усунення всяких порушень його права,  навіть якщо ці порушення і не були пов'язані
з позбавленням володіння,  і
відшкодування заподіяних цим збитків.

Згідно з
п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",  моральна шкода може полягати,  у порушенні права власності.

Згідно
зі  ст.
23 Цивільного
кодексу України,  особа має право на
відшкодування моральної шкоди,  завданої
внаслідок порушення її прав.

Моральна
шкода може полягати у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї
самої,  членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Згідно з
ч.1  ст.
1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода,  завдана
фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю,  відшкодовується особою,  яка її завдала,  за наявності її вини.

Таким
чином ОСОБА_1та ОСОБА_2.,  грубо
порушуючи вимоги  ст.  65
СК України порушили майнові права ОСОБА_3,
як власника 1/2 частини
вищевказаного житлового будинку.

Заперечення
відповідачки ОСОБА_2.,  стосовно
того,  що дана угода була укладена по
усній домовленості між ОСОБА_2. і ОСОБА_1,
ОСОБА_3,  який не тільки давав
згоду,  але ще приймав участь при
передачі коштів за будинок від ОСОБА_2. сім'ї Заник та оказував допомогу при
переїзді і ремонтних роботах,  не можуть
бути прийняті судом,  так як діючим
законодавством,  а саме  ст.  65
Сімейного кодексу України,  прямо
встановлено,  що для укладення одним із
подружжя договорів,  які потребують
нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації,  а також договорів стосовно цінного
майна,  згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення договору,
який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної
реєстрації,  має бути нотаріально
засвідчена.

Що
стосується стверджень апелянта про те,
що вона та її представник не були присутні в суді та не виступали в
дебатах,  то вони спростовуються
протоколом судового засідання (а.с.  77) де вказано,  що в дебатах представник відповідачаОСОБА_9.
просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи
все вищевикладене судова колегія вважає,
що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права
при вирішенні справи не допустив,  а
наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких
обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись  ст.
ст.  304,
307,  308,  313,  ч. 1 п. 1  ст.  314,
315,  317,  319 ЦПК України,  судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2- відхилити,  рішення Комінтернівського районного суду
Одеської області від 11 липня 2006 року за позовною
заявою ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод у користуванні правом власності
та виселення та позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1та ОСОБА_2про визнання угоди недійсною,  стягнення матеріальних збитків та компенсації
за заподіяну моральну шкоду,  усунення
перешкод у користуванні правом власності та виселення - залишити без
змін.

Стягнути
з ОСОБА_2недоплачену суму державного мита в розмірі 51 грн.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.