Справа № 22ц-2807 Категорія -      Головуючий в 1 інстанції: Нестеренко Н.В.
Доповідач - Коротенко Є.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 серпня 2007
року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого:
судді Коротенка Є.В.

суддів:
Дмитрієвої Л.Д., Карайван Т.Д.

при секретарі - Стєхіній Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в в
М.Луганську справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Кіровську Луганської області на рішення Кіровського
міського суду Луганської області від 21.05.2007 року за позовом ОСОБА_1до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Кіровську
Луганської області про стягнення недонарахованих щомісячних страхових виплат, -

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Кіровську Луганської області про стягнення
недонарахованих щомісячних страхових виплат, при цьому посилаючись на наступне.

Відповідачем, починаючи з 1 березня 2002 року, кожний рік при вирішення
питання про перерахунок страхових виплат, які йому сплачуються у зв'язку з
пошкодженням здоров'я на виробництві, у порушення вимог Закону, який регулює ці
перерахунки, неправильно застосовувався коефіцієнт зростання середньомісячної
реальної заробітної плати, замість коефіцієнту зростання середньої заробітної
плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої
влади з питань статистики, як це передбачено законодавством України, що
призвело до зменшення розміру належних йому страхових виплат та недоплаті за
вказаний період у загальній сумі 618 грн. 96 коп. Добровільно відповідач не
бажає провести належний перерахунок та доплатити йому вказану суму, а також
визначити нову суму щомісячних платежів з 1 березня 2007 року, яка повинна
складати 144 грн. 76 коп. Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану
суму одноразово та зобов'язати сплачувати йому щомісячно до наступного
перерахунку по 144 грн. 76 коп.

Рішенням Кіровського міського суду Луганської області від 21 травня 2007
року позовні вимоги позивача були задоволені.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся
до апеляційного суду Луганської області з відповідною апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати вказане рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам
закону, просить його скасувати і постановити нове, яким у задоволенні позовних
вимог позивачеві відмовити.

Представник
апелянта в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином.

Позивач в судовому
засіданні проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої
інстанції просить залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Заслухавши доповідача, позивача, дослідивши надані
докази, перевіривши обґрунтованість та законність рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України
були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка
доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно
визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом встановлено, що позивач у зв'язку з втратою
працездатності одержує щомісячні страхові платежі згідно Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", які йому виплачує відповідач.

У відповідності до ст.29 цього Закону перерахування сум
щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання в попередньому
календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки
за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке
перерахування провадиться з 1 березня наступного року.

Судом також встановлено, що відповідачем, починаючи з 1 березня 2002 року,
провадилися перерахунки страхових виплат кожного року, але при цьому відповідач
виходив з встановлених Правлінням Фонду ССНВ України коефіцієнтів зростання
середньомісячної реальної заробітної плати, що вказаним Законом не передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення
прав позивача при перерахуванні страхових виплат, при цьому суд навів на
підтвердження своїх висновків докази, які є у справі, та які належним чином
досліджені, послався на Закон, який регулює виниклі правовідносини, та привів
відповідні розрахунки, заперечень проти яких відповідачем не надано.

Посилання відповідача про те, що вони не могли брати для перерахунку інші
коефіцієнти, ніж ті, які встановлені Правлінням Фонду ССНВ України, тому що
вони є відділенням Фонду і тому повинні виконувати постанови його Правління, на
увагу не заслуговують, оскільки ця обставина не звільняє відповідача від
виконання закону у тому вигляді, в якому він викладений.

Крім того, чинною постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14 червня 2005 року положення постанов Правління Фонду
ССНВ України, які приймалися з приводу спірних коефіцієнтів, починаючи з 1
березня 2002 року, та на які посилається відповідач, визнані недійсними.

Не заслуговують
на увагу і доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом строків
позовної давності, бо відповідач не посилався на це в ході розгляду справи

судом першої
інстанції, а згідно вимогам ст. 267 ЦК
України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення ним рішення, такої заяви відповідачем в судовому
засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції зроблено не було. Що ж
стосується строків позовної давності в частині позовних вимог за 2002 - 2003
роки, то остаточно про порушення свого права на належні виплати позивач через
свою юридичну необізнаність дізнався тільки після прийняття Київським
апеляційним господарським судом постанови від 14.06.2005р. А згідно ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Такі ж
положення містилися і в ст. 76 ЦК
України в редакції 1963 року. Крім того, апеляційний суд бере до уваги
положення ч.7 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань,
які спричинили втрату працездатності", згідно якої якщо потерпілому або
особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду
соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не
виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом
будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на
споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України
"Про оплату праці". В даному ж випадку позивачу суми страхових виплат
в належному розмірі своєчасно не були визначені та виплачені саме з вини
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та профзахворювань України в м.Кіровську Луганської
області, бо відповідні відділення повинні робити належні перерахунки без
додаткового звернення до них з таким проханням осіб, які отримують дані
виплати.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування
рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Луганської області,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у м.Кіровську Луганської області на рішення Кіровського міського суду
Луганської області від 21.05.2007 року відхилити.

Рішення Кіровського міського суду Луганської області від 21.05.2007 року за
позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
м.Кіровську Луганської області про стягнення недонарахованих щомісячних
страхових виплат залишити без зміни.

Ухвала
апеляційного суду Луганської області набирає чинності негайно, та може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців після її проголошення.