УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

30
травня 2007р.                                                                                                    м.
Одеса

Колегія
судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у
складі:

Головуючого:                    Градовського Ю.М.

суддів:                                Артеменко І. А.

Суворова В.О.

при
секретарі:                    Лабунській
Т.Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_1на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2006р.
про відмову у витребуванні доказів,
рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2006р. по
справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  відділу паспортної та міграційної реєстрації
фізичних осіб Комінтернівського РВ УМВС України в Одеській області про визнання
права власності на житловий будинок,
виселення,  про визнання правочину
дійсним,  та за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3,  ОСОБА_8,  ОСОБА_1,
Одеської універсальної товарної біржі «Вітязь» про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,  відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2002р.ОСОБА_1. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2.,  ОСОБА_3. про визнання права власності на
житловий будинок та виселення з будинку. В процесі розгляду він уточнив свої
позовні вимоги,  залучив до участі у
справі паспортний відділ Комінтернівського РВ УМВС України в Одеській області
та просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними спорудами в АДРЕСА_1,
укладений між ним і ОСОБА_3.,
визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними
спорудами,  зобов'язати паспортний відділ
зняти з рестраційного обліку будинок АДРЕСА_1
ОСОБА_4. ,  ОСОБА_5. ,  ОСОБА_7, ОСОБА_6.,  зобов'язати не перешкоджати йому у володінні
та користуванні належним йому домоволодінням за вказаною адресою,  виселити їх з вказаної житлової площі.
Посилаючись на ці обставини просив вимоги задовольнити.

ОСОБА_4.  звернувся в суд із позовом до ОСОБА_8.,  ОСОБА_3,
про визнання угоди купівлі-продажу недійсною. У подальшому ОСОБА_4.  уточнив свої

Справа
№22ц-1085/2007                                                             Категорія:
ЦП -12

Головуючий у 1 інстанції: Ярош
С. В. Доповідач: Градовський Ю.М.

позовні
вимоги в частині позовних вимог до ОСОБА_1та третьої особи - Одеської
універасальної товарної біржі «Вітязь» про визнання угод купівлі-продажу
житлового будинку недійсними та відновлення права власності на житловий
будинок. Свої вимоги він обгрунтував тим,
що 13 лютого 2003р. ним було пред'явлено позов доОСОБА_8 та ОСОБА_3. про
визнання недійсним договору купівлі-продажу №98-896 від 14 грудня 1998р. на
Одеській товарній біржі «Вітязь»,  за
якимОСОБА_8 продала,  а ОСОБА_3,  купив належний ОСОБА_4,  житловий будинок з надвірними спорудами
АДРЕСА_1. Посилаючись на ці обставини просив вимоги задовольнити.

В
судовому засіданні 14 лютого
2006р. ОСОБА_1,  заявляв клопотання про
витребування доказів,  однак ухвалою суду
у задоволенні клопотання було відмовлено.

Рішенням
Приморського районного суду м. Одеси від 16
лютого 2006р. відновлено ОСОБА_4,
строк для звернення до суду з позовом до ОСОБА_3.,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_1.,  Одеської
універсальної товарної біржі «Вітязь» про визнання договору купівлі-продажу
недійсним,  відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. ПозовОСОБА_4.  до
ОСОБА_3.,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_1.,
Одеської універсальної біржі «Вітязь» про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,  відшкодування
матеріальної та моральної шкоди - задоволений частково. Визнано недійсним
договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,  зареєстрований 14 грудня 2002р. ОСОБА_8.,  яка діяла від іменіОСОБА_4.  з ОСОБА_3. на Одеській універсальній товарній
біржі «Вітязь» в «Журналі реєстрації договорів по об'єктах нерухомості» під
реєстраційним номером 98-896. Визнано недійсною угоду від 25 листопада 2002р.
за якою ОСОБА_3. продав ОСОБА_1житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1

У задоволенні
позову ОСОБА_1до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
відділу паспортної та міграційної реєстрації фізичних осіб
Комінтернівського РВ УМВС України в Одеській області про визнання права
власності на житловий будинок,  виселення,  про визнання правочину дійсним - відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення та ухвалу суду скасувати,  прийняти по справі нове рішення про
задоволення вимог,  посилаючись на
порушення норм права.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши доповідь
судді доповідача,  доводи апеляційної
скарги,  пояснення на неї,  перевіривши законність та обгрутованність
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  колегія судців дійшла до висновку про
відхилення скарги,  залишення рішення без
змін.

Задовольняючи
позовні вимогиОСОБА_4.  суд першої
інстанції виходив з того,  що відповідно
до свідоцтва про право власності від 7
липня 1988р. (т.2 а.с. 8) спірний будинок належав позивачу. За договором
купівлі-продажу від 14 грудня
1998р. (т.2а.с. 3, 4),  укладений на
Одеській універсальній біржі „Витязь" ОСОБА_8.,  яка діяла на підставі довіреності від
іменіОСОБА_4.  (т.2 а.с. 16) продала
будинок,  а ОСОБА_3. придбав спірний
будинок,  сплативши гроші у розмірі
25000грн. В подальшому ОСОБА_1відповідно до розписки від 25 листопада 2002р.
придбав будинокАДРЕСА_1у ОСОБА_3.,  про
що останній надав розписку. Враховуючи,
що волевиявлення власника будинкуОСОБА_4,  на продаж будинку не було,  договір купівлі-продажу укладений на товарній
біржі,  в порушення  ст. 227ЦК України (в редакції 1963р.)
нотаріально не посвідчений,  суд першої
інстанції дійшов до висновку,  що вказана
угода є недійсною.

Справа
№22ц-1085/2007                                                             Категорія:
ЦП -12

Головуючий у 1 інстанції: Ярош
С. В. Доповідач: Градовський Ю.М.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1суд першої інстанції виходив з того,  що продаж спірного будникуАДРЕСА_1відбувся з
порушенням цивільного законодавства,  а
також прав і свобод власника будівлі.

Вирішуючи
спір судова колегія вважає,  що суд
першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі,  надані сторонами докази,  правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон,  який їх регулює.

Так,  судом першої інстанції встановлено,  підтверджено матеріалами справи і не
спростовується матеріалами справи,  що
будинокАДРЕСА_1відповідно до свідоцтва про право власності 7 липня 1988р.
(т.2 а.с. 8) належить ОСОБА_4.  2 березня 1998р.
(т.2 а.с. 16) ОСОБА_4.  у забезпечення
договору залогу 15000грн.,  видавОСОБА_8
довіреність на право розпорядження спірним житловим будинком.  Згідно розписки від 13 червня 1998р.
(т.2 а.с. 7) ОСОБА_8. у якості
погашення боргу отримала відОСОБА_4.  2300 доларів США,
що складає 12650грн.,
відОСОБА_6. вона же отримала 1600грн. (т.2 а.с. 7).

Однак не
дивлячись на відсутність волевиявлення власника будинку на його продаж, ОСОБА_8
на Одеській товарній біржі „Витязь" уклала договір продажу спірного
будинку ОСОБА_3. (т.2 а.с. 3, 4),  а
останній на підставі розписки (т.1 а.с. 6) продає 25 листопада 2002р.
будинок ОСОБА_1.

Враховуючи,  що вказані угоди відбулися до набрання
законної сили Цивільного Кодексу України (16
січня 2003р.),  суд першої інстанції
обґрунтовано керувався вимогами Цивільного Кодексу України в редакції 1963р.

За
правилами  ст. 227ЦК України договір
купівлі-продажу жилого буднику повинен бути нотаріально посвідчений,  якщо хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу
жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

Враховуючи,  що угода купівлі-продажу
будинкуАДРЕСА_1відбулась з порушенням цивільного законодавства,  нотаріально не посвідчена,  в органах виконавчого комітету не
зареєстрована,  волевиявлення власника на
продаж будинку не було,  суд першої
інстанції дійшов до висновку про визнання вказаних угод недійсними.

Відповідно
до ч.2  ст. 48 ЦК України (в
редакції 1963р.) по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій
стороні все одержане за угодою,  а при
неможливості повернути одержане в натурі -
відшкодувати його вартість у грошах,
якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Виходячи
із вимог Закону,  та враховуючи що усім
сторонам не можливо повернути майно у натурі,
суд першої інстанції зобов'язав сторони повернути отримані за договорами
гроші,  а власнику будинку повернути
майно.

Згідно  ст. 440-ЩК України (в редакції 1963р.)
моральна (немайнова) шкода,  заподіяна
громадянину або організації діяннями іншої особи,  яка порушила їх законні права,  відшкодовується особою,  яка заподіяла шкоду,  якщо вона не доведе,  що моральна шкода заподіяна не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за
рішенням суду незалежно від відшкодуванням майнової шкоди.

Враховуючи,  що ОСОБА_1порушив право власностіОСОБА_4.
,  суд першої інстанції правомірно поклав
на нього обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1суд першої інстанції вважав,  що підстав для визнання угоди купівлі-продажу
дійсною не має,  оскільки фактично продаж
будинку відбувся поза волею власника,
договір купівлі-продажу нотаріально не був посвідчений.

Справа
№22ц-1085/2007                                                             Категорія:
ЦП -12

Головуючий у 1 інстанції: Ярош
С. В. Доповідач: Градовський Ю.М.

Судова
колегія вважає,  що вказаного висновку
суд першої інстанції дійшов після належної перевірки наданих доказів,  об'єктивного з'ясування усіх обставин по
справі.

Що
стосується законності ухвали Приморського районного суду м.  Одеси від 14 лютого 2006р. якою відмовлено у
витребуванні додаткових доказів,  судова
колегія вважає,  що ухвала суду
обґрунтована,  а тому підстав для
визнання її такою,  що порушує права
ОСОБА_1не має. Суд першої інстанції повно з'ясував усі обставини по
справі,  на підставі яких і дійшов правомірного
висновку.

В
доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм права.
На думку судової колегії,  викладені у
скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи по суті.

При
таких обставинах,  колегія суддів
вважає,  що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні обставини по справі,  рішення та ухвала суду відповідають
вимогам  ст.  ст. 210,
213, 215, ЦПК України,  а
тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст. 308, 315ЦПК України,  колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Ухвалу
Приморського районного суду м. Одеси від 14
лютого 2006р. про відмову у витребуванні доказів залишити без зміни.

Рішення
Приморського районного суду м. Одеси від 16
лютого 2006р. залишити без зміни.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.