Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12
грудня 2007 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:       головуючої судді:
Петешенковій М.Ю.

при  секретарі:                             Загорній Ю.І.

за участю позивача:                               ОСОБА_1

за участю представника
позивача:        ОСОБА_3

за участю відповідача:                           ОСОБА_4

за участю представника
відповідача:   ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1доОСОБА_2про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

16
серпня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м.
Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

В обґрунтування
позовних вимог вона посилається на слідуючи обставини.

28
грудня 2005 року приблизно о 21 год. вона прямувала по проїжджій частині поряд
з  тротуаром по вул. Ілларіонівській в м.
Дніпропетровську. Ніяких автомобілів вона не бачила і навіть не чула шуму
автомобілів. Вона зазначає, що опам”яталася в автомобілі марки „Жигулі”, в
якому знаходився відповідач та ще одна незнайома людина, від яких дізналася про
те, що вона потрапила в дорожньо-транспортну пригоду. В Шостій міській
клінічній лікарні вона отримала першу медичну допомогу після чого її помістили
в стаціонар. У неї було встановлено політравма, відкрита черепно-мозкова
травма, струс головного мозку, рана потиличної області, закритий перелом
нижньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, багаточисельні
садна та гематоми всіх частин тіла. Була зроблена витяжка та 17 січня 2006 року
- операція.

Після
операції вона неодноразово перебувала на стаціонарному та амбулаторному
лікуванні. За весь період часу лікування було витрачено 2 704 грн. 73 коп., але
в добровільному порядку відповідачем було сплачено лише 600 грн.

Вона
зазначає, що речі та взуття, які були на неї пошкодженні, використовувати їх
неможливо, а саме: шуба з хутра козла з коміром з хутра песця, вартістю 850
грн.; чоботи шкіряні на тонкому підборі, вартістю 400 грн; колготи, вартістю 38
грн; спідниця джинсова чорного кольору, вартістю 100 грн; светр в”язаний,
вартістю 85 грн., на загальну суму 1 473 грн.

Також в неї була
замшева сумка, вартістю 250 грн., на якій відірвалися ручки та золоті сережки,
вартістю 400 грн., одна з яких зникла в момент дорожньо-транспортної пригоди.
Загальна сума спричиненої шкоди її майну складає 1 923 грн.

Позивач
зазначає, що дана сума повинна бути стягнута з урахуванням рівня інфляції за
період з 1 січня 2006 року по 31 липня 2007 року в розмірі 311 грн. 53
коп.  та 3% річних  за період з 1 січня 2006 року по 31 серпня
2007 року в розмірі 96 грн. 50 коп.

Крім того, при
поступленні на стаціонарне лікування, нею було сплачено безповоротна фінансова
допомога в сумі 10 грн., але всього внесено 30 грн.

Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди позивачеві була спричинена моральна шкода,
порушився її звичний спосіб життя та її звичайні життєві зв”язки, оскіьки на
протязі року вона вимушена була постійно лікуватися.

Позивач просила задовольнити позов в повному обсязі,
стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4 465 грн. 41
коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., стягнути судові
витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги
уточнила розмір спричиненої матеріальної шкоди та просила стягнути з
відповідача матеріальну шкоду з урахуванням рівня інфляції та 35 річних  в розмірі 4 416 грн. 99 коп.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги уточнила та пояснила, що позивач після дорожньо-транспортної пригоди
була госпіталізована до Шостої міської клінічної лікарні, де перебувала на
лікуванні протягом року. У відношенні відповідача було порушено кримінальну справу
за ч. 1 ст. 286 КК України, яка 20 липня 2007 року на підставі Закону України
„Про амністію” від 19 квітня 2007 року Самарським районним судом м.
Дніпропетровська закрито. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу
завдано матеріальна та моральна шкода, які відобразилися в наступному. На
лікування позивачем було витрачено  2 704
грн. 73 коп. грн.49коп. Вартість пошкоджених речей, з урахуванням висновку
спеціаліста складає 1883 грн.; інфляційна сума складає: 1883 грн. х
116,2%-1883=305 грн. 05 коп.; 3% річних складає: 1883 грн. х 3% :12 х 20=94
грн. 15 коп., а всього розмір матеріальної шкоди складає 4 416 грн. 99 коп. За
надання юридичної допомоги позивачем були оплачені послуги у розмірі 500 грн.
Крім того діями ОСОБА_4 позивачеві була спричинена моральна шкода, а саме: те,
що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач провела у лікарні цілий рік,
перенесла великий стрес, у зв”язку з чим порушився її звичайний спосіб життя.
Просила позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
визнав частково та  пояснив, що 28 грудня
2005 року відбулася дорожньо-транспортна пригода з його вини та за його згодою
кримінальна справа, порушена відносно нього за ч. 1 ст. 286 КК України була
закрита на підставі Закону України „Про амністію”. Вважав, що розмір  матеріальних затрат, які понесла позивач, у
зв”язку з лікуванням недоведений, при цьому зазначив, що при поступленні
позивача на стаціонарне лікування він придбав першочергові медикаменти в
розмірі 10 грн. Крім того він не погоджувався з тим, що всі речі, які були на
позивачеві пришли у непридатність. Вважав, що розмір спричиненої позивачеві
матеріальної та моральної шкоди завищений. Просив позовні вимоги задовольнити
частково.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що відповідач згоден
виплачувати матеріальну та моральну шкоду, але відсутні конкретні довідки з
медичних установ, які підтверджують кількість придбаних медикаментів та на яку
суму. Крім того, вважав, що відсутній причинний зв”язок між фактом скоєння
дорожньо-транспортної пригоди та необхідністю сплати відповідачем суми за одяг
та взуття, які були одягнути на потерплій. Вважав, що  вимоги щодо сплати суми з урахування індексу
інфляції, а також 3% річних
необґрунтованими та не передбаченими при розгляді справ даної категорії.
Що стосується спричиненої моральної шкоди, вважав, що вимога сплати 50 000 грн.
занадто завищена та не відповідає рівню перенесених переживань позивачем.
Просив частково задовольнити  позовні
вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, зменшивши
розмір моральної шкоди та врахувати перебування на утримання відповідача двох
неповнолітніх дітей.

Вислухавши пояснення сторін, представників сторін,
свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана
неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної
особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка
її завдала, за наявності її вини і якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я
фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 2005 року
відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.3 Правила дорожнього руху
України, чим самим завдав позивачу ОСОБА_1 тілесні пошкодження у вигляді:
відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, рана потиличної
області, закритий перелом нижньої третини обох кісток лівої гомілки зі
зміщенням уламків, багаточисленні садна та гематоми всіх частин тіла. Ці
тілесні ушкодження належать до середнього ступеня тяжкості.

В момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди на позивачеві були
слідуючі речі: шуба з хутра козла з коміром з хутра песця, вартістю 850 грн.;
чоботи шкіряні на тонкому підборі, вартістю 360 грн; колготи, вартістю 38 грн;
спідниця джинсова чорного кольору, вартістю 100 грн; светр в”язаний, вартістю
85 грн., на загальну суму 1 433 грн.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відносно відповідача ОСОБА_4 була порушена кримінальна
справа за ч.1 ст.286 КК України. Постановою Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 липня 2007 року кримінальна справа за обвинуваченням
ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України була провадженням закрита на підставі п. „б”, ст. 1
Закону України „Про амністію” від 19 квітня 2007 року (а.с. 12).

Як
вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному
лікуванні в травматологічному відділенні Шостої міської клінічної лікарні с 28
грудня 2005 року по 1 лютого 2006 року. До 6 березня 2006 року вона перебувала
на амбулаторному лікуванні, а з 7 березня 2006 року по 22 березня 2006 року на
стаціонарному лікуванні. Після перебувала на амбулаторному лікуванні до 9
червня 2006 року. З 15 листопада 2006 року по 3 грудня 2006 року вона знову
перебувала на стаціонарному лікуванні, а з 6 грудня 2006 року по 20 грудня 2006
року на амбулаторному лікуванні (а.с.а.с. 4, 5, 6, 7, 8, 62, 63).

За цей
період часу на лікування позивачем було витрачено 2 704 грн. 73 коп., цей факт
підтверджується довідкою Шостою міською клінічною лікарнею м.
Дніпропетровська  від 14 листопада 2007
року та квитанціями на придбання медикаментів (а.с. а.с. 13-20, 62).

У січні 2006 року відповідачем
було частково сплачено позивачеві на лікування 600 грн.  Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

З пояснень відповідача та його представника
вбачається, що по суті вони визнають суму витрачену позивачем на лікування в
розмірі 2 704 грн. 73 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що
відповідач ОСОБА_2 насправді завдав позивачеві ОСОБА_1 матеріальну шкоду, а
тому повинен нести цивільну відповідальність та
відшкодувати на користь позивача витрачену на лікування суму з
урахуванням сплаченої в добровільному порядку суми в 600 грн.,  в розмірі 2 104 грн. 73 коп.

Доводи відповідача ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_5 про те, що речі позивача придатні до використання та
розмір матеріальної шкоди не обґрунтований, то вони не знайшли підтвердження у
судовому засіданні та спростовуються поясненнями самого позивача та показами
свідків ОСОБА_6 таОСОБА_7, допитаних в судовому засіданні, які підтвердили факт
непридатності речей та взуття.

Суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_8, оскільки
зазначений свідок перебуває в родинних відносинах з відповідачем та лише
намагається полегшити його відповідальність в даній справі.

Що стосується заявленої вимоги позивача щодо
відшкодування вартості пошкодженої замшевої сумки, вартістю 250 грн., на якій
відірвалися ручки та золоті сережки, вартістю 400 грн., одна з яких зникла в
момент дорожньо-транспортної пригоди, дана вимога задоволенню не підлягає,
оскільки суду не було надано належних доказів, підтверджуючих вартість цього
майна.

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо відшкодування з відповідача матеріальної шкоди
за пошкоджене майно, підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 433 грн.

Оскільки позивачем за весь час лікування була сплачена
безповоротна фінансова допомога в розмірі 30 грн., дана сума також підлягає
стягненню з відповідача.

Суд вважає надуманими
посилання позивача та його представника на необхідність відшкодування загальної суми спричиненої
шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та
3% річних від простроченої суми, оскільки вони не передбачені діючими нормами цивільного законодавства при розгляду справ даної категорії.

Факт завдання матеріальної шкоди та вина відповідача встановлена судом,
тому суд доходить висновку про те, що позивачу насправді було завдано й
моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
позивач провела у лікарні цілий рік, перенесла великий стрес, у зв”язку з чим
порушився її звичайний спосіб життя,
порушився її життєвий уклад, вона не могла працювати і навчатися.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування зазначеної
шкоди суд повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких
зазнав позивач, характеру немайнових втрат, і з урахуванням інших обставин; при
цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості.

Приймаючи до уваги положення наведеної
вище норми та співвідношуючи її з встановленими фактами, суд вважає, що сума
компенсації за завдану моральну шкоду належить стягненню на користь позивача у
розмірі 3 000 грн.

Судом роз”яснювались позивачу
положення ст.ст. 10,11,57-60 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають
значення по справі.

Витрати позивача, які пов”язані з оплатою правової допомоги адвоката,
який приймав участь у справі в сумі 500 грн., що підтверджується відповідною
довідкою відповідно до ст.. ст. 79, 84 ЦПК України, підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що позивач в силу ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито»
та п. 3 ч. 3 ст. 81 ЦПК України звільнена від сплати державного мита і витрат
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, то в силу ст. 88 ЦПК
України, судові витрати у розмірі 59 грн. 50 коп. (з урахуванням двох позовних
вимог) і 1 грн. 50 коп. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
необхідно стягнути з відповідача.

Керуючись, ст. ст. 23, 1166, ч. 1,2 ст.
1167 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня
1995 № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди”, ст.
4 Декрету КМУ «Про державне
мито», ст.ст.
3, 4, 8, 10, 11, 57-64, 79, 81, 84, 88, 209, 213-215 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовну
заяву ОСОБА_1доОСОБА_2про відшкодування матеріальної та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженця Полтавської області на користь ОСОБА_1матеріальну шкоду в
розмірі 3 567 грн. 73 коп., моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. та витрати на
правову допомогу адвоката в розмірі 500 грн., витрати, пов”язані з отриманням
висновку спеціаліста в розмірір 150 грн. 24 коп., а всього 7 217 грн. 97
коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженця Полтавської області на користь держави судовий збір у
розмірі 59 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи на користь Державного підприємства „Судовий інформаційний
центр”  у розмірі 1 грн. 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий суддя:
М.Ю. Петешенкова