Справа № 22-ц-500 2007 р.                                Головуючий
у 1-й інстанції - Бондар CO.
Категорія -   40                                                        Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем    України

17 квітня 2007 року колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -  Рибалки В.Г.

суддів                    -   Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та осіб,
які беруть участь у справі - позивачки ОСОБА_1,
її представника

ОСОБА_2,
представника відповідача Гоч В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання
ім.М.В.Фрунзе» на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 23 лютого 2007
року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім.М.В.Фрунзе», третя особа -
ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 23 лютого
2007 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Поновлено ОСОБА_1
на роботі на посаді контролера матеріалів, металів, напівфабрикатів та
виробів четвертого розряду центральної лабораторії ВАТ «СМНВО ім.М.В.Фрунзе».
Стягнуто з ВАТ «СМНВО ім.М.В.Фрунзе» на її користь 2453 грн. 04 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, 200 грн. моральної шкоди, а всього 2653
грн. 04 коп. В задоволенні
інших вимог відмовлено за необґрунтованістю. Стягнуто з відповідача на користь
держави 59 грн. 50 коп. судового збору.

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 13 березня
2007 року виправлено арифметичну помилку в зазначеному рішенні суду - вказано
стягнути з ВАТ «СМНВО ім.М.В.Фрунзе» на її користь 1158 грн. 85 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, 200 грн. моральної шкоди, а всього 1358
грн. 85 коп.

В апеляційній скарзі ВАТ «СМНВО ім.М.В.Фрунзе»,
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду встановленим обставинам, просить дане рішення
скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позову. При цьому
вказує, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що на момент звільнення
позивачки їй не пропонувалась інша робота.

Перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши суддю-доповідача, доводи
та заперечення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню
не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 30 травня 1995
року працювала у ВАТ «СМНВО ім.М.В.Фрунзе» на різних посадах (а.с.35 т.1).
Наказом від 5 жовтня 2005 року №6186/ок вона була переведена контролером
матеріалів, металів, напівфабрикатів та виробів центральної лабораторії з 4
жовтня 2005 року (а.с.39 т.1).

На підставі наказу від 5 червня 2006 року №156 про
проведення реструктуризації центральної лабораторії ВАТ «СМНВО ім.М.В.Фрунзе» ОСОБА_1 22 червня 2006
року була попереджена про наступне вивільнення, про що свідчить її підпис у
відповідному списку (а.с.42, 58-61 т.1).

2

Після попередження про звільнення у                       зв'язку    із
зміною    в    організації

виробництва і праці їй було запропоновано роботу
комірника цеху №51, маркувальника цеху №62, розмітника цеху №4 і видано записки
на співбесіду з керівниками цих цехів, з приводу чого був складений комісійний
акт (а.с.72 т.1).

На співбесіді керівники вказаних структурних підрозділів
позивачці повідомили про відсутність вакантних посад, зазначивши про це в
записках (а.с.4 т.1).

5 жовтня 2006 року ОСОБА_1
повторно отримала записку на співбесіду в цех №51 для можливого переведення
на посаду комірника, однак від цієї пропозиції відмовилась і в цей же день
потрапила в лікарню, де перебувала на лікуванні до 10 жовтня 2006 року (а.с.2,
3, 5, 73 т.1).

11 жовтня 2006 року вона знову отримала від свого
керівника письмовий дозвіл на відвідування цеху №51 в цей же день з 16-ї до
17-ї години для працевлаштування і навіть підписала заяву про переведення на
посаду комірника цеху №51 (а.с.174,176 т.1).

Цього ж дня, о 16 год.
10 хв. позивачці була запропонована ще й робота сторожем СКБ ТКМ, від якої,
як вбачається з її пояснення на відповідному акті, вона не відмовлялась, але
просила на неї не тиснути, щоб вона мала можливість ознайомитись з умовами тієї
роботи з урахуванням стану її здоров'я (а.с.74 т.1).

Без урахування думки позивачки перейти на іншу роботу,
перед закінченням того ж робочого дня їй вручили копію наказу від 11 жовтня
2006 року №6206/ок, відповідно до якого ОСОБА_1 була
звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням штату працівників (а.с.41 т.1).

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що позивачка з незалежних від неї причин була позбавлена
можливості реалізувати своє право на переведення на іншу роботу, враховуючи, що
скорочення її посади дійсно було, але відповідач не дотримався порядку її
звільнення.

Оскільки мало місце порушення трудових прав ОСОБА_1, то місцевий суд
обґрунтовано поновив її на раніше займаній посаді, а також стягнув на її
користь середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду.

Таке
рішення відповідає вимогам чинного законодавства.

Висновки суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 належним чином
мотивовані і підтверджуються дослідженими доказами, яким дано належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка сама
відмовилась від запропонованих їй вакантних посад, були предметом дослідження
суду першої інстанції і обґрунтовано спростовані з наведенням переконливих
мотивів, так як матеріалами справи доведено, що від переведення на іншу роботу
вона не відмовлялась.

Що стосується посилання на недотримання правил
підсудності, то ця обставина не є підставою для скасування правильного по суті
і справедливого рішення.

Інші доводи апелянта висновків суду також не
спростовують, враховуючи, що відповідач не був позбавлений можливості доводити
свої заперечення.

Отже, як законне і обґрунтоване рішення суду необхідно
залишити без зміни, а апеляційну скаргу - відхилити.

Керуючись
ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім.М.В.Фрунзе» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 23 лютого
2007 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути
оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня її проголошення до
Верховного Суду України.