УХВАЛА

іменем    України

27
серпня 2007 року                                                                                    м.
Суми

Колегія суддів
апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого - Маслова В.О., суддів
- Білецького О.М.,

Дубровної В.В.,

Лузан Л.В.,

Шевченка В.А.,

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
відкритого акціонерного товариства "Полтавафарфор" про стягнення
заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди

за касаційною
скаргою ОСОБА_1

на
ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 22 березня 2005 року,

встановила:

У грудні 2002 року ОСОБА_1.
звернулась до ВАТ "Полтавафарфор" з позовом, який у подальшому
уточнила і остаточно просила стягнути з відповідача на її користь 1304 грн. 03
коп. зарплати за час вимушеного прогулу з 1 липня 2002 року по 4 листопада 2002
року, 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, поновити її на роботі з
виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги
тим, що з 8 жовтня 1975 року по 4 листопада 2002 року працювала у відповідача
на різних посадах. У червні 2002 року була відправлена у щорічну відпустку, по
закінченню якої її не було допущено до роботи аж до моменту звільнення за п. 1
ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2004 року,
виправленим ухвалою від 26 січня 2005 року, позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1. на
посаді живописця живописного цеху ВАТ "Полтавафарфор" з 4 листопада
2002 року.

Стягнуто з ВАТ
"Полтавафарфор" на користь ОСОБА_1.
10957 грн. 80 коп.

У частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку в
сумі 301 грн. допущено негайне виконання рішення.

Додатковим рішенням цього ж суду від 26 січня 2005 року
стягнуто з ВАТ "Полтавафарфор" на користь ОСОБА_1. 1304 грн. 03
коп. за час вимушеного прогулу з

Справа №33-ц-539                              Категорія 2

Головуючий у 1-й
інстанції Пікуль В.П. Суддя-доповідач в апеляційній інстанції Чічіль В.А.
Суддя-доповідач Шевченко В.А.

липня 2002 року по 4 листопада 2002 року, 8153 грн. 77 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням з 4
листопада 2002 року по день ухвалення рішення суду, 1500 грн. моральної шкоди.

За апеляційною скаргою відповідача ухвалою колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2005
року рішення суду першої інстанції від 17 вересня 2004 року та ухвала і
додаткове рішення від 26 січня 2005 року скасовані, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі позивача на ухвалу апеляційного суду ставиться питання
про її скасування і залишення в силі рішення місцевого суду у зв'язку з
порушенням судом норм процесуального права.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Скасовуючи всі постановлені у справі рішення і направляючи справу на новий
розгляд, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд розглянув справу за
відсутності відповідача, не повідомленого про час і місце судового засідання.

Проте з таким висновком погодитися неможливо, оскількі він не відповідає
обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що адресовані відповідачеві повістки про
виклик до суду на 17 вересня 2004 року відповідно до ч. 2 ст. 94 ЦПК 1963 року
були вручені відповідним службовим особам ВАТ "Полтавафарфор", які
розписалися про їх одержання на зворотній розписці (а. с. 137,138, 139).

За таких умов ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною і
обгрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст.
ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 22 березня 2005 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.