Справа № 22ц-
інстанції Кирилюк В.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

16
жовтня 2007 року                                                                         місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Расевича С.І.

суддів Киці
С.І., Свистун О.В.

при
секретарі Гордійчук І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за заявою закритого акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з
ОСОБА_1 за апеляційною скаргою заявника закритого акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Рожищенського районного суду від 9
серпня 2007 року.

Особи, які
беруть участь у справі: заявник - Закрите акціонерне товариство комерційний
банк (далі - ЗАТ КБ) «ПриватБанк»,
представник заявника - Янсон Євген Валерійович. боржник - ОСОБА_1.

Колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Заявник
подав апеляційну скаргу на ухвалу Рожищенського районного суду від 9 серпня
2007 року, якою відмовлено ЗАТ КБ
«ПриватБанк» в прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення
заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_1.

В
поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі апелянт, покликаючись на порушення
норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та передати
питання на новий судовий розгляд. Вказує, що з наданих суду матеріалів про
видачу судового наказу на підставі правочину, вчиненому у письмовій формі, не
вбачається спору про право.

Апеляційну
скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно
до вимог статті 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено
вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі.

Разом з
тим, як це передбачає стаття 100 цього Кодексу, суддя відмовляє у прийнятті
заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається
спір про право.

Із
матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1. 26 червня 2006 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до
умов якого банк зобов'язувався надати ОСОБА_1. кредитний ліміт в розмірі 2000
грн. на кредитну картку №910252 із сплатою 4% відсотків на місяць з
розрахунку 360 днів в році.

Заявник
зазначає, що ОСОБА_1. прострочила повернення суми кредитного ліміту та сплати
відсотків, станом на 26 липня 2007 року заборгованість по кредиту

становить 1415
грн. 89 коп., по несплачених відсотках - 190 грн. 45 коп., а всього на загальну
суму 1606 грн. 34 коп.

Як
передбачено п.5.5.1 розділу II «Правила користування кредитною карткою» кредитного
договору - за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування
Простроченим кредитом і Овердрафтом)
оплачує проценти за завищеною
процентною ставкою або за додатковою комісією, розміри яких встановлюються
Тарифами.

Пунктом
8.5. розділу І «Умови і правила надання банківських послуг» кредитного договору
встановлено, що усі суперечки й розбіжності, які випливають із даного договору
або виникли у зв'язку з ним, в тому числі ті, що стосуються його виконання,
порушення, припинення або визнання недійсним підлягають розгляду в суді, що
вказаний в Заяві.

Таким
чином, спір між сторонами кредитного договору повинен вирішуватись в
передбаченому законом порядку, оскільки не врегульований шляхом переговорів.
Неповернута сума кредиту, розмір нарахованих відсотків за користування
кредитом, які просить стягнути заявник з боржника, є спірною.

Колегія
суддів прийшла до висновку, що між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_1. виник спір про право, а тому суд підставно
відмовив у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Доводи
апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали, яка постановлена з
додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
відхилити, а ухвалу Рожищенського районного суду від 9 серпня 2007 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ухвалою законної сили.