УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 вересня 2007 року                                                           м. Вінниця

Колегія-суддів судової палати з  цивільних
справ Апеляційного-суду

Вінницької
області у складі:

головуючого: Пащенко Л.В., суддів:
Нагорняка В.А., Мартьянової Л.І.,

розглянувши у
попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду
Житомирської області від 20 грудня 2004 року,

встановила:

Рішенням
Бердичівського міськрайонного суду від 17 вересня 2004 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково. Розділено домоволодіння АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_1
у вказаному будинку приміщення, згідно висновку технічної експертизи і
поетажного плану, загальною вартістю 15177 грн., які становлять 42/100
ідеальних часток та визнано право власності.

ОСОБА_2 виділено у
власність решту приміщень в будинковолодінні, загальною вартістю 20933 грн.,
які становлять 58/100 ідеальних часток.

Для рівності
долей ОСОБА_1 зобов'язано
сплатити ОСОБА_2 23837
грн.

Зобов'язано
сторони провести кожному відповідні переобладнання в будинку та обладнати свої
квартири окремими системами електрозабезпечення, газопостачання та опалення.

Рішенням
Апеляційного суду Житомирської області від 20 грудня 2004 року рішення
Бердичівського міськрайонного суду від 17 вересня 2004 року скасовано, в позові
ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1 просить
рішення Апеляційного суду скасувати та направити справу на новий судовий
розгляд, посилаючись на невідповідність висновків суду матеріалам справи,
порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 подав
заперечення на касаційну скаргу, зазначаючи в них те, що постановлене
апеляційним судом рішення є справедливим і законним.

Справа № 33ц-422 кс/07            Категорія:
19           Головуючий у суді першої інстанції: Заїка Г.М.

Доповідач: Пащенко Л.В.

2

Колегія суддів
дійшла висновку, що підстави для перегляду рішення апеляційного суду відсутні,
виходячи з наступного.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові,
апеляційний суд виходив з того, що немає підстав "вважати, що вартість
спірного жилого будинку, який являвся власністю відповідача ОСОБА_2 ще до одруження
22.02.1969 року з позивачкою ОСОБА_1, істотно збільшилась за час перебування
сторін в шлюбі і тому визнавати його спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки вартість домоволодіння під час шлюбу сторін збільшилась лише на 9395
грн. (до одруження була 26715 грн., а на день розгляду справи становила 36110
грн.) внаслідок спільних трудових і грошових затрат в основному пов'язаних з
проведенням газифікації будинку, спорудження сараю, гаража, облаштування

огорожі"таг поточногоп
ремонту  будинку, що підтверджується
висновком

експерта №2745 від 22.06.2004 року
(а.с. 267-293). І що в такому випадку позивачка вправі порушити питання про
відшкодування витрат, які вона понесла на спорудження домоволодіння.

Відповідно до
ч.2 ст.324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно ч.1
ст.335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального
права, а також відсутні передбачені ч.1 ст.338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок апеляційного суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.
332, 336 ЦПК України, підпунктом 2 пункту 3 розділу VII Прикінцевих
та перехідних положень Закону України «Про судоустрій України», колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Апеляційного суду Житомирської області від 20 грудня 2004 року залишити без
зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.