Справа
№ 22-ц-1162 2007р.                                 Головуючий у 1-й інстанції Бойко В.Б.
38                                                           Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
вересня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області у складі:

Головуючого
-Попруги С. В.

суддів -Гагіна
М. В.,  Кононенко О.Ю.

з участю
секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 17 липня 2007 року

у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  треті
особи: опікунська рада Зарічної районної в м.
Суми адміністрації,  Служба у
справах неповнолітніх Сумської міської ради

про позбавлення
батьківських прав , -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
від 17 липня 2007 року Зарічного районного суду м.  Суми у задоволенні позову ОСОБА_1  про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить рішення
суду скасувати у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам
справи,  та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

При
цьому вказується на ті ж підстави,  що і
в позовній заяві,  а також на те,  що після розірвання шлюбу з відповідачем конфліктних
ситуацій з приводу виховання та утримання сина не виникало. В порушення
вимог  ст.  213 ЦПК України судом не взято до уваги
пояснення свідків,  довідка школи № 9 та
висновок служби у справах неповнолітніх Сумської міської ради.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді,  пояснення сторін,  що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги,  вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасовано рішення правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судова
колегія вважає,  що місцевий суд,  розглядаючи спір,  повно і всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі,  надані сторонами докази,  правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон,  який їх регулює.

Судом
встановлено,  підтверджено матеріалами
справи та сторонами не заперечується,  що
з 29 жовтня 1994 року по 24 вересня 1998 року ОСОБА_1  та

2

ОСОБА_2     перебували     у
шлюбі,  розірваному    в
судовому    порядку.    Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. З відповідача стягнуто аліменти на утримання сина
(а.с. 8, 11,  12,  98).

Відмовляючи
у задоволенні позову ОСОБА_1 ,  місцевий
суд виходив з того,  що відповідач бажає
спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні,  а позбавлення батьківських прав є крайнім
заходом впливу на осіб,  які не виконують
батьківських обов'язків.

Посилання
апеляційної скарги на те,  що судом
безпідставно не взято до уваги пояснення свідків,  довідки школи № 9 та висновку служби у
справах неповнолітніх Сумської міської ради,
не можуть бути підставою для скасування правильного по суті та
справедливого рішення,  оскільки
відповідно до  ст.  212 ЦПК України жоден доказ не має для суду
наперед встановленого значення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням,  що грунтується на
повному,  всебічному ,  об'єктивному та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів.

Крім
того,  відповідно до  ст.  19
СК України орган опіки та піклування зобов'язаний надавати суду письмовий
висновок на підставі відомостей,  одержаних
в результаті обстеження умов проживання,
розвитку дитини,  батьків,  інших осіб,
які проживають (спілкуються) з дитиною та беруть участь у її
вихованні,  а також інших
документів,  які стосуються розгляду
справи.

Висновок
від 12 червня 2007 року служби у справах неповнолітніх Сумської міської ради
зазначеним вимогам закону не відповідає,
оскільки ґрунтується лише на поясненнях позивачки та доповіді школи № 9
(а.с. 84,  89).

Таким
чином,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим
судом норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
ст.  304,  п.1 ч.1
ст.  307,  308,  313,
п.1 ч.1  ст.  314,
315,  317,  319 ЦПК України,  судова колегія судової палати,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 17 липня 2007 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.