Справа
№33ц-82 кс/07       Головуючий у 1 -й інстанції Яковлев О.В.
22                         Суддя-доповідач Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

Буренкової
К.О.,  Козаченка В.І.,  Кутової Т.З.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні у м.
Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про витребування майна із чужого
незаконного володіння,  усунення перешкод
по здійсненню права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним    за касаційного скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 28
травня 2004 р. та
ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2004 року,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2003 р.
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про
витребування майна із чужого незаконного володіння,  усунення перешкод по здійсненню права
власності на спадкове майно.

В січні 2004 р. ОСОБА_2 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_1,  третя
особа - ОСОБА_3,  про визнання свідоцтва про право на спадщину
недійсним.

Рішенням
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 28 травня 2004 p.,  залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 16 вересня 2004 р.,
в задоволені первісних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов
ОСОБА_2 задоволено
частково.

Постановлено
визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 2 вересня 2002 р. щодо права
власності неповнолітніх ОСОБА_4
і ОСОБА_5

Визнано
за неповнолітніми ОСОБА_4 і ОСОБА_5 право власності
на 1/3 частину
спадкового майна,  яке складається із
житлового будинку,  розташованого в с Григорівна
Новоукраїнського району Кіроворгадської області.

Визнано
за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності на зазначене спадкове майно в розмірі 1/3 його частини за кожним із них.

Не
погодившись з такими рішеннями судових інстанцій,  ОСОБА_2
звернувся з касаційною скаргою,  в
обгрунтування якої посилається на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права. В зв'язку з чим
просить змінити рішення суду першої інстанції,
визнавши оскаржуване свідоцтво про право власності на спадкове майно
недійсним в повному обсязі.

Колегія
суддів,  дослідивши матеріали
справи,  обговоривши доводи касаційної
скарги,  дійшла висновку,  що підстави для перегляду судових рішень
відсутні,  виходячи із наступного.

Судами
встановлено,  що ОСОБА_6 12 жовтня 1999 р. склала
заповіт на користь свої дітей ОСОБА_7,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  яким
заповіла в рівних частинах належний їй на праві власності житловий
будинок,  що знаходиться в АДРЕСА_1. 25 квітня 2001 р. ОСОБА_6 померла,  а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер і
спадкоємець ОСОБА_7 За життя
ОСОБА_7 у
встановленому законом порядку був визнаний недієздатним,  а опікуном над ним було призначено ОСОБА_2 Згідно довідки
Григорівської сільської ради від 6
липня 2002 р.
ОСОБА_7 на день смерті матері ОСОБА_6 проживав у спірному спадковому будинку,  що свідчить про фактичне прийняття ним
спадщини. 2 вересня 2002 р. на ім'я
спадкоємців останнього,  якими є
неповнолітні ОСОБА_4 та
ОСОБА_5,  було видано
свідоцтво про право власності на зазначене спадкове майно.

Рішенням
Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2003 р. за ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 встановлено факт прийняття спадщини,
яка відкрилася після смерті їх матері ОСОБА_6 Рішення вступило в законну силу.

Задовольняючи
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2,  суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин
справи,  наданих сторонами доказів,  прийшов до вірного висновку,  що за ОСОБА_7,  ОСОБА_2 і ОСОБА_3 слід визнати право
власності в порядку спадкування на зазначений жилий будинок в розмірі 1/3 його частини за
кожним.  В зв'язку з чим правильно визнав
оскаржуване свідоцтво про право на спадщину частково недійсним.

З такими
висновками суду обгрунтовано погодився і суд апеляційної інстанції

Відповідно
до ч.2  ст.  324
ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.  335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини,  що не були встановлені в рішенні
суду,  чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу,  про перевагу одних
доказів над іншими.

Водночас
встановлено,  і це вбачається із
матеріалів справи,  що оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням судовими інстанціями норм матеріального та
процесуального права і також відсутні передбачені ч.1  ст.  338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені
у касаційній скарзі доводи таких висновків судових інстанцій не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,
335,  336 ЦПК України та
Законом України «Про судоустрій України» (із змінами від 22 лютого 2007 p.),
колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити,  а рішення Ленінського районного суду м.  Кіроворгада від 28 травня 2004 р. і ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2004 р. - залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.