УХВАЛА

Іменем    України

12 вересня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,  судді Шестакової Н.В.

Суддів:
М»ясоєдової Т.М.,  Берзіньш B.C.

при
секретарі    Іванові O.K.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,  ОСОБА_1,
третя особа Сімферопольська державна нотаріальна контора,  про визнання договору дарування недійсним,

за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  треті особи ОСОБА_7,  приватний нотаріус Сімферопольського
районного нотаріального округу ОСОБА_10,  приватний нотаріус Сімферопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,  приватний
нотаріус Сімферопольського районного нотаріального округу ОСОБА_9. ,  Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та
технічної інвентаризації,  про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу квартири

за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м.  Сімферополя від 19 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 19 грудня 2006 року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_2,  ОСОБА_1,  третя особа Сімферопольська державна
нотаріальна контора,  про визнання
договору дарування недійсним.  Позовні
вимоги ОСОБА_1задоволені частково. Постановлено визнати недійсними договори
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29.06.2002 року,  укладений між ОСОБА_2та ОСОБА_3; від
28.10.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; від 03.11.2003 року і від 12.11.2003
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6. У задоволенні вимог про покладення на СМБРТІ
обов'язку зареєструвати договір дарування відмовлено. Стягнуто на користь
ОСОБА_49440грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_4ставить питання про скасування рішення в частині
задоволення позову ОСОБА_1. і відмови у задоволенні його позову з ухваленням
нового рішення про відмову у позові ОСОБА_1. і задоволення його позову,  зазначивши,
що ОСОБА_1. не мала правовстановлюючих документів на квартиру після
укладення договору дарування,  не
оплачувала комунальні послуги,  фактично
цю квартиру в дар не приймала,  не
зареєструвала своє право власності

Справа
№22-ц-2048/2007р.                                Головуючий
в 1 інстанції Уржумова Н.В.

Доповідач
Шестакова Н.В.

на квартиру,  відсутній
намір сторін угоди дарування на створення правових наслідків. тому угода
дарування є фіктивною і недійсною,  однак
суд першої інстанції зазначені обставини не прийняв до уваги.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги,
заслухавши доповідача,  представників
апелянта і ОСОБА_1.,  перевіривши
матеріали справи,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи
цивільну справу,  суд першої інстанції
встановив,  що 02.02.1999 року ОСОБА_2. подарувала належну
їй на праві власності АДРЕСА_1 ОСОБА_1. за нотаріально посвідченим
договором,  після чого ОСОБА_1. були
передані оригінал договору дарування,
технічний паспорт на квартиру,
копія дублікату свідоцтва на право власності ОСОБА_2.,  ключ від квартири; ці документи були
досліджені судом за клопотанням представника ОСОБА_1.; у квартирі продовжувала
проживати ОСОБА_2.,  про що була її домовленість з ОСОБА_1.; остання не змогла
своєчасно зареєструвати своє право власності на квартиру за поважними
причинами. Аналізуючи зазначені обставини,
суд першої інстанції дійшов висновку про те,  що ОСОБА_1. є належним власником зазначеної
квартири,  тому у наступному ця квартира
вибула із володіння ОСОБА_1. не з її волі через неправомірні дії ОСОБА_2. і всі
договори купівлі-продажу цієї квартири,
які були укладені на протязі 2002-2003 року,  є недійсними.

Колегія
суддів вважає,  що висновки суду
відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Як
свідчать матеріали справи,  судом першої
інстанції встановлені всі обставини укладення договорів дарування і
купівлі-продажу і зроблена належна правова оцінка зазначених обставин.

Відповідно
до  ст. 243 ЦК України в
редакції 1963 року договір дарування вважається укладеним з моменту передачі
обдаровуваному майна. Якщо майно є нерухомим,
передача цього майна може підтверджуватися,  зокрема,
передачею документів на квартиру,
ключів.

Правове
становище ОСОБА_1. як власника квартири підтверджено договором дарування (а.с.
5, т.1). Доводи апелянта про те,  що
ОСОБА_1. не прийняла квартиру в дар і тому не може вважатися власником
квартири,  спростовуються тим.  що ОСОБА_1. має оригінал договору
дарування,  технічний паспорт,  що підтверджує прийняття нею квартири в
подарунок. Проживання у зазначеній квартирі ОСОБА_2. після укладення договору
дарування за ствердженням ОСОБА_1. було за її згодою,  тобто у межах її повноважень як власника
квартири. Апелянт,  оспорюючи ці
обставини,  не надав суду першої та
апеляційної інстанції доказів про відсутність угоди на проживання ОСОБА_2. у
квартирі між ОСОБА_1. і ОСОБА_2. і наявність оригіналу договору дарування не у
ОСОБА_1.,  а у іншої особи.

Відсутність
правової реєстрації цієї квартири на праві власності за ОСОБА_1. також не може
свідчити про недійсність договору дарування,
оскільки за змістом  ст.  ст. 227, 244 ЦК України в редакції,  яка діяла на момент укладення договору
дарування,  недійсність договору передачі
нерухомості пов'язана тільки із недодержанням форми договору і відсутністю його
нотаріального посвідчення.

Приймаючи до уваги
те,  що зазначена квартира вибула з
володіння ОСОБА_1. не з її волі як власника (а.с. 6, 7, т.1; 72, 73, т.2),  зазначене майно може бути витребувано згідно
із  ст. 145 ЦК України в
редакції 1963 року,  тобто на підставі
правових норм,  які діяли на момент
укладення договорів,  від добросовісних
набувачів у всіх випадках за виключенням випадку,  якщо майно було продано в порядку,  встановленому для виконання судових рішень.

На
підставі наведеного колегія суддів також погоджується із висновками суду про
недійсність договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1від 29.06.2002 року між
ОСОБА_2. та ОСОБА_3.,  від 28.10.2002
року між ОСОБА_3. та ОСОБА_4. ; від 03.11.2003 року і від 12.11.2003 року між
ОСОБА_4та ОСОБА_6

Резолютивна
частина рішення підлягає уточненню в частині стягнення вартості квартири із
зазначенням,  що сума 9440грн. на користь
ОСОБА_4підлягає стягненню з ОСОБА_2.

Керуючись    ст.
ст. 303, 307, 308
Цивільного   процесуального   кодексу
України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення
Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 19 грудня 2006 року залишити без змін. Вточнити
резолютивну частину рішення в частині стягнення вартості квартири і
зазначити,  що вартість квартири у сумі
9440грн. підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців.