Справа №
22-ц-613 2007 p.                           Головуючий у 1-й
інстанції - Костенко В.Г.
34                                                  Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем    України

24
травня 2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого
-  Рибалки В.Г.

суддів                   -   Хвостика С. Г.,  Криворотенка В.І.

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та
осіб,  які беруть участь у справі -
представника позивача ОСОБА_1,  відповідачки ОСОБА_2
розглянула у відкритому   судовому  засіданні
в приміщенні   апеляційного суду
цивільну

справу за
апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 -

ОСОБА_1

на рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2007 року

у справі за
позовом ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби у

Зарічному районі
м. Суми,  ОСОБА_2,  треті особи - Закрите акціонерне

товариство    «ПроКредитБанк»,     Акціонерно-комерційний    банк
соціального    розвитку

«Укрсоцбанк»,  про звільнення майна з-під арешту,

встановила:

Рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2007 року в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

В
апеляційній скарзі представник позивача,
посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального
права,  просить дане рішення скасувати та
постановити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 При цьому вказує,  що судом не враховано,  що майно,
на яке накладено арешт,  перебуває
в заставі,  на порушення процедури
накладення арешту.

Перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  заслухавши суддю-доповідача,  пояснення сторін,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає,  виходячи з наступного.

Як
встановлено судом першої інстанції,  при
приусовому виконанні виконавчого листа Зарічного районного суду м. Суми про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошових коштів 10 жовтня 2006 року державний виконавець ДВС у Зарічному
районі м. Суми ОСОБА_4 наклала арешт на належні позивачу приміщення,  розташовані за АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,  які згідно з відповідними договорами
перебувають у заставі (а.с. 6, 7,  8-Ю).

Оскільки
такі дії державного виконавця грунтуються на вимогах  ст.
ст. 5,  55 Закону України «Про
виконавче провадження і виконані,  як
вбачається з матеріалів справи,  з метою
забезпечення збереження того майна,  хоча
стягнення на нього не звернено,
тому,  на думку колегії
суддів,  суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3,  так як звертаючись до суду,  той вважав,
що таке право державним виконавцем здійснено для звернення стягнення на
заставлене майно,  посилаючись при цьому
на  ст. 52 Закону України «Про виконавче
провадження».

Крім
того,  відповідно до ч.1  ст. 59 Закону України «Про виконавче
провадження» особа,  яка вважає,  що майно,
на яке накладено арешт,  належить
їй,  а не боржникові,  може звернутись до суду з позовом про
визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту,  але згідно з матеріалами справи,  таке право позивача ніким не оспорено.

Крім
того,  доводи апелянта про те,  що при винесенні постанови про накладення
арешту на належні йому нежитлові приміщення державним виконавцем порушено
вимоги Закону «Про виконавче провадження» щодо накладення арешту,  були предметом судового розгляду і
обґрунтовано спростовані,  як
безпідставні,  так як відповідно до  ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого
провадження та особи,  які залучаються до
проведення виконавчих дій,  мають право
звернутись до суду зі скаргою,  якщо
вважають,  що рішенням,  дією або бездіяльністю державного виконавця
під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи,  а в даному випадку предметом звернення
позивача були інші вимоги.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Отже,  як законне і обґрунтоване рішення суду
необхідно залишити без зміни,  а
апеляційну скаргу - відхилити.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1 п.1,  308,
314 ч.1 п.1,  315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 15 березня 2007 року в даній справі
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня її проголошення до Верховного Суду України.