Справа № 22ц/1371                                     Головуючий
в суді 1 -ї інстанції Рафальський Й.Л.
Категорія 34                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем   України

6 вересня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі: головуючого - судді Балашкевича С.В. суддів:
Рафальської І.М., Зарицької Г.В. при секретарі Константінової І.А. з участю
позивачки

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду від 28 квітня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл квартири, -

встановила:

У серпні 2006 року ОСОБА_2. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1. про
розподіл квартири. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначала, що в період
зареєстрованого шлюбу з відповідачем вони придбали однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що стосунки між сторонами погіршилися, спільне
користування квартирою стало неможливим, позивачка просила виділити їй вказану
квартиру, а відповідачеві присудити компенсацію Уг вартості квартири.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_2. право власності на квартиру АДРЕСА_1 та
зобов'язано ОСОБА_2. сплатити ОСОБА_1 ½  частини вартості
квартири в сумі дев'ять тисяч доларів США.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і провадженя у
справі закрити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права,
зокрема ст. 71 СК.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не
можуть спільно проживати у спірній квартирі, розділити яку неможливо, позивачка
не має іншого житла і з нею проживає неповнолітня дитина.

Проте з таким
висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до частин 4, 5 статті 71 СК присудження одному
з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на жилий будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за
умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно статті 365 ЦК
право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням
суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1)
частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2)
річ є неподільною;

3)
спільне володіння і користування майном є неможливим;

4)      таке
припинення не завдасть істотної шкоди інтересам

співвласника та ч.1енам його сім'ї.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони в період зареєстрованого
шлюбу придбали однокімнатну квартиру, яка є їх спільною сумісною власністю і
відповідач має право на Уг частку цього майна.

Визнавши за ОСОБА_2. право власності на спірну квартиру
та зобов'язавши позивачку сплатити відповідачу 1/г вартості цієї квартири, суд
першої інстанції названих вимог закону не врахував і не звернув увагу на те, що
відповідач не погоджувався на виплату йому компенсації за належну частку в
спірному майні, його частка є значною і що припинення права на частку в
спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки він виявиться
незабезпеченим житлом, так як іншого, крім спірної квартири, житла не має.

За таких обставин, коли судом першої інстанції допущено порушення норм
матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставнівстю.

Керуючись ст.ст.
303.304,307,309,313,314,316 ЦПК колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду від 28 квітня 2007 року
скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розподіл квартири.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.