Справа №22ц 904
-2007 року.                               Головуючий
1 інстанції Задунайський В.В.
Категорія - 41.                                                   Доповідач
апеляційної інстанції Лисенко П.П.
РІШЕННЯ

Іменем України.

7 травня 2007
року.                                                                           м.
Миколаїв.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової
Т.З. та Колосовського С.Ю.,

із секретарем
судового засідання Швейновою І.В.,

з участю:

позивачки
ОСОБА_2,

представника
відповідача ОСОБА_1,

у відкритому
судовому засіданні за апеляційною скаргою представника Сухоєланицької сільської
ради Новоодеського району Миколаївської області ОСОБА_1 переглянула рішення
місцевого Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2007
року, ухваленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Сухоєланицької
сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про стягнення
заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у
судове засідання, перевіривши в межах оскарження докази.

Установила:

29 листопада
2006 року ОСОБА_2 пред'явила зазначений позов.

Його
обґрунтовувала тим, що з 28 червня 1994 року і до 5 квітня 2006 року обіймала
виборну посаду сільського голови Сухоєланицької сільської ради, а потім була
звільнена з неї у зв'язку із закінченням строку повноважень.

Починаючи з
січня 2006 року її середній заробіток повинен був становити 2 310 гривень (1000
гривень посадовий оклад + 100 гривень надбавка за ранг + 220 гривень надбавка
за вислугу років + 660 гривень надбавка за особливий характер роботи та
інтенсивність праці + 330 гривень премія), проте їй виплачували лише 1320
гривень (243 гривні посадовий оклад +100 гривень надбавка за ранг + 68 гривень
60 копійок надбавка за вислугу років + 171 гривню надбавка за високі досягнення
у праці або виконання особливо важливої роботи + 240 гривень 10 копійок
надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність праці +135 гривень 82
копійки премія).

Посилаючись на
зазначене, просила стягнути різницю у заробітку.

Крім того, після
звільнення, через відсутність попередньої посади та іншої рівноцінної роботи,
вона не була працевлаштована, а тому відповідач зобов'язаний був протягом 6
місяців виплачувати їй середній заробіток.

Відповідач
частково виконав своє зобов'язання, але розрахунок проводив не із 2310 гривень,
а із 1320 гривень.

Таким чином він
заборгував 8 910 гривень.

Посилаючись на
відмову сільської ради покрити борг добровільно, просила суд про стягнення
заборгованої заробітної плати за судовим рішенням.

Крім того,
просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

У подальшому
останню вимогу не підтримала.

2

Заперечуючи
проти позову, представник відповідача пояснював, що нарахування заробітної плати
проведені у відповідності із чинним трудовим законодавством. А тому у позові
слід відмовити.

Рішенням
місцевого Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2007
року позов задоволено частково.

З відповідача на
користь позивачки стягнуто 6 044 гривні 15 копійок заборгованої заробітної
плати та 60 гривень 44 копійки судового збору на користь держави.

В задоволені
решти вимог відмовлено за недоведеністю.

Не згодившись із
таким рішенням, представник відповідача його оскаржив і просив скасувати з
мотивів невідповідності вимогам чинного законодавства та необґрунтованості, а
саме, невірного тлумачення й застосування судом постанови Кабінету Міністрів
України від 9 березня 2006 року № 268 "Про впорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів".

Апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду 1 інстанції в частині
задоволення вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі й розподілу
судових витрат скасувати, і не направляючи справи на новий розгляд, у цій
частині постановити нове рішення, яким відмовити у зазначеній вимозі. В іншій
частині рішення залишити без зміни.

Вирішуючи спір
таким чином, як викладено у оскарженому судовому рішенні, суд 1 інстанції
виходив з того, що виплачувана позивачці заробітна плата не відповідала тій.
яку слід було виплачувати за штатним розписом та кошторисом, а тому різницю між
належною та фактичною зарплатами слід стягнути за судовим рішенням.

Однак із таким у
повній мірі погодитися не можна.

Дійсно, за ч. 2
ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутату
місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких
повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша
рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому
підприємстві, в установі, організації.

У разі
неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за
колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців,
середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що
виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Розмір середньої
заробітної плати слід вираховувати за правилами, виписаними підпунктами 3-4
пункту 2, пунктами 4 й 8 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995
року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної
плати".

За ними ж, у
разі збереження за працівником середньої заробітної плати середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передували події, з якою пов'язана відповідна виплата.

При цьому, при
обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються
виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника, в
тому числі, і за час щорічної і додаткової відпусток.

Саме ж
нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на
число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством,
календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна
заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число робочих
днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

3

Як вбачається з
матеріалів справи позивачка була звільнена з посади 4 квітня 2006 року.

В лютому-березні
2006 року вона знаходилася у відпустці.

Таким чином,
останніми 2 календарними місяцями роботи, що передували її звільненню були
грудень 2005 року та січень 2006 року.

У грудні 2005
року при 22 робочих днях заробітна плата ОСОБА_2 склала 878 гривень 29 копійок
(а.с-15 ).

У січні 2006
року при 20 робочих днях - 959 гривень 02 копійок.

її складовими,
згідно рішення XXXI сесії Сухоєланецької сільської ради 4 скликання від 19
січня 2006 року № 3 "Про затвердження кількісного складу штатних одиниць
та видатків на утримання апарату управління на 2006 рік" ( а.с. - 7),
штатного розпису на 2006 рік та його розшифровки ( а.с- 23-26) були : 243
гривні посадового окладу, 100 гривень надбавки за ранг, 68 гривень 60 копійок
надбавки за вислугу років, 171 гривня 50 копійок надбавки за високі досягнення
у праці або виконання особливо важливої роботи, 240 гривень 10 копійок надбавки
за особливий характер роботи та інтенсивність праці і 135 гривень 82 копійки
премії.

Крім того,
позивачці за цей же період часу нараховано 65 гривень 21 копійку одноразової
грошової винагороди.

Таким чином,
середньоденна заробітна плата позивачки становила 45 гривень ЗО копійок.( 878
гривень 29 копійок + 959 гривень 02 копійки + 65 гривень 21 копійка : 42 робочі
дня = 49 гривень 30 копійок.), а за заробіток за 6 місяців - 5 706 гривень 56
копійок.( 49 гривень 30 копійок х 126 робочих днів = 5 706 гривень 56
копійок.).

Указану суму
грошей і повинна була сплатити сільська рада позивачці.

Та ж сплатила
більшу суму, а тому у суда
не було підстав, навіть, для часткового задоволення вимог.

Оскільки суд
першої інстанції дійшов протилежного, то у зазначеній вимозі слід відмовити
рішенням апеляційної інстанції.

Відповідно, з
відповідача не повинні стягуватися і судові витрати.

Стосовно ж
твердження позивачки про безпідставне й протиправне заниження сільською радою
посадового оклад}', з якого проводилися нарахування, то вони необґрунтовані й
спростовуються наявними у справі доказами, а саме, розпорядженнями сільського
голови від 14 квітня 2006 року № 6 "Про затвердження посадових окладів
працівникам апарату управління", від 21 квітня 2006 року "Про
внесення змін до сільського бюджету на 2006 рік", від 30 червня 2006 року
"Про внесення змін до сільського бюджету на 2006 рік" та рішенням Сухоєланецької
сільської ради від 28 вересня 2006 року №1" Про затвердження розпоряджень
сільського голови".

Названими
документами встановлено посадовий оклад сільського голови у розмірі 1000
гривень вже після звільнення позивачки з роботи, а тому, вимагати нарахування
їй середнього заробітку, виходячи з нового посадового окладу було б помилкою.

Керуючись ст.ст.
307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу представника Сухоєланицької сільської ради Новоодеського району
Миколаївської області ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення
місцевого Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2007
року в частині вирішення вимоги про стягнення заборгованості по заробітній
платі та розподілу судових витрат скасувати, і в цій частині постановити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у позовній вимозі до Сухоєланицької

4

сільської ради
Новоодеського району Миколаївської області про стягнення заборгованості по
заробітній платі за недоведеністю.

Судові витрати
віднести на рахунок держави.

В іншій частині
рішення залишити без зміни.

Рішення набирає
чинності з моменту проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути
оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.