Справа № 22-3263/2007р.                      Головуючий в 1 інстанції Мірошніченко Л.Є.
2                                               Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Стельмах Н.С. ,

суддів Барсукової О.І.,  Азевіча
В.Б.,

при
секретарі Алексєєвій Г.Є.,  розглянув у
відкритому судовому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 До Донецького обласного
Закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіям
„Донецьктурист",  3-я особа -
Державне підприємство „Вугільна компанія , Драснолиманська" про визнання
дійсним договору купівлі-продажу та права власності на об'єкт нерухомості,  за позовом ДП ВК „Краснолиманська" до
Донецького обласного ЗАТ по туризму та екскурсіям „Донецьктурист",  ОСОБА_1,
ОСОБА_3,  3-я особа -Комунальне
підприємство П БТІ про визнання недійсними договорів купівлі-продажу і права
повного господарського відання на нерухоме майно і

встановив:

в
апеляційних скаргах ОСОБА_1,  Донецьке
обласне закрите товариство по туризму та екскурсіям „Донецьктурист" і
ОСОБА_3.  оспорюють обгрунтованість
судового рішення,  яким відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1,  і ставлять питання про його скасування і ухвалення нового
про задоволення вказаного позову або повернення справи на новий судовий
розгляд,  оскільки вважають,  що судом не з'ясовано предмет судового
розгляду,  порушено і неправильно
застосовано норми процесуального та матеріального права.

Державне
підприємство „ВК „Краснолиманська" оспорює обгрунтованість судового рішення
в частині відмови в задоволенні позову про визнання за підприємством права
повного господарського відання будівлею спального корпусу на 50 місць,  площею 863, 4 кв.м,  розташованою за адресою м.  Святогорськ Донецької області,  АДРЕСА_1 та про визнання недійсною угоди
купівлі-продажу вказаного корпусу між ОСОБА_1. та ЗАТ
„Донецьктурист",  просить рішення у
вказаній частині скасувати і ухвалити нове про задоволення позову,  оскільки вважає,  що викладені в рішенні висновки не
відповідають обставинам справи.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_1. та його представник адвокат ОСОБА_4
підтримали доводи апеляційної скарги і просили про її задоволення,  скасування судового рішення та повернення
справи на нови й судовий розгляд; ОСОБА_3.
та його представник адвокат ОСОБА_5. підтримали доводи апеляційної
скарги і просили про її задоволення,
скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позову
ОСОБА_1; представники ЗАТ „Донецьктурист Варламова СВ. і Шейко В.В. підтримали
доводи апеляційної скарги і просили про її задоволення,  скасування судового рішення та ухвалення
нового про задоволення позову ОСОБА_1; всі вказані сторони заперечували проти
доводів с карги ДП , ЗК „Краснолиманська" і просили її відхилити,  представник ДП „ВК „Краснолиманська"

2

Попков
Д.О. заперечував проти доводів скарг інших осіб та підтримав доводи скарги
підприємства і просив її задовольнити,
рішення суду змінити,
задовольнивши позов підприємства в повному обсязі.

Судом першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні
обставини.

З липня
2003 року ОСОБА_1. звернувся
до суду з позовом до Донецького обласного ЗАТ по туризму та екскурсіям
„Донецьктурист" (а.с. 2,  т.1) і
зазначав,  що між ними 12 червня 2003
року було укладено договір купівлі-продажу спального корпусу на 50 місць,  розташованого в м.  Святогорську по АДРЕСА_1.

За
вказаною угодою він сплатив відповідачеві 80704 грн.,  а останній за актом прийому-передачи передав
йому вказану будівлю,  але в наступному
відмовився посвідчити і зареєструвати договір в нотаріальній конторі.

Тому він
просив ухвалити рішення,  яким визнати з
підстав ч. 2  ст.  47 ЦК
України в редакції 1963 року вказану угоду дійсною і визнати за ним право
власності на спірну будівлю.

В
судовому засіданні 27 жовтня 2006 року ОСОБА_1 відмовився від позову в частині
визнання за ним права власності на спірну будівлю,  визнавши таке право за ОСОБА_3. ,  якому продав її за договором від 12 червня
2003 року (а.с.  500, 502,  т.3). .

30
серпня 2005 року і вдруге 7 лютого 2006 року позивач Державне підприємство
„Вугільна компанія „Краснолиманська" (а.с.
1-4,  т.2,  2-5, т.З) звернувся до суду з позовом до
Донецького обласного ЗАТ по туризму та екскурсіям „Донецьктурист",  ОСОБА_1,
3-я особа - БТІ та з додатковою позовною заявою до вказаних осіб і
ОСОБА_3.  (а.с.  95-99,
т.З) і зазначав,  що вказаний
спальний корпус на 50 місць збудовано за рахунок коштів державного
підприємства,  на балансі якого він
знаходиться і у власність відповідача ніколи не передавався.

За таких
обставин,  позивач просив суд ухвалити
рішення,  яким визнати недійсним за
невідповідності вимогам закону укладений між співвідповідачами 12 червня 2003
року договір купівлі продажу вказаної будівлі,
визнавши за підприємством право повного господарського відання на неї.

В додатковій
позовній заяві позивач також просив суд ухвалити рішення,  яким визнати з тих же підстав недійсним і
договір купівлі-продажу спірної будівлі укладений в наступному 18 серпня 2003
року між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. ,  оскільки
ОСОБА_1 придбав її без відома власника і не набув права власності,  а тому не мав права її продавати.

Крім
того,  позивач уточнив вимоги щодо
визнання за ним права повного господарського відання,  зазначивши,
що просить визнати за ним таке право на визначену будівлю,  загальна площа якої фактично становить 863, 4
кв.м,  а не 369 кв.м,  як помилково визначено в документах на неї.

Рішенням
Слов'янського міського суду Донецької області від 11 липня 2003 року позов
ОСОБА_1 було задоволено і визнано за ним право власності на визначену спірну
будівлю.

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2006 року рішення суду
скасовано і справу повернуто на новий судовий розгляд до суду першої інстанції
(а.с.  207-208,  212-213,
т.3).

3

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 7 квітня
2006 року справи за вказаними позовами об'єднано в одне провадження (а.с.
23-24,  т.4).

Ухвалою
судді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 8 лютого 2006
року за клопотанням ДП „ВК „Краснолиманьска" в порядку забезпечення позову
накладено арешт на будівлю АДРЕСА_1 в м.
Слов'яногорськ Донецької області і заборонено КП БТІ реєстрацію та
будь-які інші дії щодо вказаної будівлі (а.с. 56-57,  т.2).

Ухвалою
Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2006 року
прийнято відмову від позову і закрито провадження в справі в частині позову
ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на будівлю спального корпусу №-1 на
50 місць пансіонату „Краснолиманський",
загальною площею 863, 4 кв.м (а.с. 503, т.4).

Ухвалою
Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2006          року,
залишеної без зміни ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 1
листопада 2006 року (а.с.  391,  т.4,
44,  т. 5) за клопотанням
представника відповідача ОСОБА_3.  в
порядку забезпечення позову заборонено сторонам по справі виконувати будь-які
будівельні роботи в будівлі №-1 по АДРЕСА_1 в м.  Святогорську.

Рішенням
Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2007           року позов ДП „ВК „Краснолиманська"
задоволено частково,  визнано недійсним
договір купівлі-продажу будівлі АДРЕСА_1 в м.
Святогорську Донецької області,
укладений нотаріально 18.08.2003 року між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. ,  зобов'язано ОСОБА_1 передати ОСОБА_3.  отримані за угодою 81485 грн.,  а ОСОБА_3
- передати спірну будівлю державі в особі Верховної Ради України.

В
задоволені інших позовів відмовлено.

Стягнуто
з ОСОБА_1,  ОСОБА_3.  та Донецького обласного ЗАТ по туризму та
екскурсіям „Донецьктурист" по 271, 53 грн. державного мита та по 10 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Апеляційний
суд вважає,  що скарга ДП „ВП
„Краснолиманська" підлягає частковому задоволенню із зміною судового
рішення,  а апеляційні скарги ОСОБА_1,  ОСОБА_3.
та Донецького обласного ЗАТ по туризму та екскурсіям
„Донецьктурист" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог  ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і обгрунтованим,
ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин,  на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,  підтверджених
тими доказами,  які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно
із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України,  що міститься в п. 1 постанови „Про судове
рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року,
рішення є законним тоді,  коли
суд,  виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права,  що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,  а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини,  або
виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим
вважається рішення,  в якому повно
відображені обставини,  що мають значення
для справи,  висновки суду про
встановленні обставини і правові

4

наслідки
є вичерпними,  відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Згідно
із  ст.
ст.  309,  61 ЦІЖ України підставами для зміни рішення є
у тому числі,  невідповідність висновків
суду обставинам справи,  а
обставини,  встановлені судовим рішенням
у господарській справі, ,  що набрало
законної сили,  не доказуються при
розгляді інших справ,  у яких беруть
участь ті самі особи або особа,  щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно
до вимог  ст.  225 ЦК
України в редакції 1963 року з наступними змінами право продажу майна,  крім випадків примусового продажу,  належить власникові. Якщо продавець майна не
є його власником,  покупець набуває права
власності лише в тих випадках,  коли
згідно з  ст.  145 цього Кодексу власник не вправі
витребувати від нього майно.

При
розгляді цієї справи судом встановлено,
що спірною є будівля під АДРЕСА_1 в м.
Святогорську Донецької області.

Апеляцийний
суд не може погодитися з доводами скарг про те,
що судом не встановлено предмет судового розгляду.

З
наданих позивачем ОСОБА_1. до позовної заяви документів (а.с.  13-21,
23,  т. 1) вбачається,  що предметом договорів купівлі-продажу між
ним та пансіонатом „Слов'яногорський" і в наступному між ним та ОСОБА_3.
,  був саме спальний корпус на 50
місць,  збудований шахтою
„Краснолиманською",  що підтверджувалося
копіями змін до договору на забудову,
акту про пред'явлення об'єкту державній приймальній комісії,  довідки-підтвердження та повідомлення від
24.12.1990 року.

Крім
того,  як в суді першої інстанції,  так і в апеляційному суді сторони
підтвердили,  що спірним є один і той же
спальний корпус,  визначений на наданому
КП БТІ витягу з генерального плану забудови та на фототаблиці до акту від
11.07.2006 р. (а.с.  261, т.З,  366-368, т.4).

Судом
також встановлено наявність таких,  що
набрали законної сили рішень господарчих судів від 15.09.2004 p.,
9.11.2004 p.,  11.08.2005
p. (a.c.32-36,  215,  т.З),

30.11.2005           p. (a.c.55-57. т.4),  11.04.2006 р. (а.с. 54,  т.4),
15.11.2006 року (а.с.  537,  т.4),

19.12.2006           р.(а.с. 575,  т.4),
якими за позовами ДП , ЗК „Краснолиманська" до Донецького обласного
ЗАТ по туризму та екскурсіях „Донецьктурист" встановлено обставини знаходження
спірного спального корпусу в державній власності у повному господарчому віданні
Державного підприємства „Вугільна компанія „Краснолиманська",  а не у власності Донецького обласного ЗАТ по
туризму та екскурсіях „Донецьктурист".

Таким
чином,  відповідно до вимог  ст.  61
ЦПК України вказані обставини не повинні були доказуватися ще й в обсязі цієї
справи,  але всупереч доводам апеляційних
скарг ОСОБА_1,  ОСОБА_3.  та Донецького обласного ЗАТ по туризму та
екскурсіям „Донецьтурист",  до неї
залучено за ухвалою суду від 7 квітня 2005 року (а.с. 31,  т.4) відповідь СУ УМВС України в Донецькій
області та копії довідок з кримінальної справи (а.с.  167,
т. 1) про те,  що спірний спальний
корпус на 50 місць на баланс пансіонату „Слов'яногорський" ніколи не передавався
і не знаходився,  його відчуження ЗАТ
„Донецьктурист" не проводило і не має будь-яких правовстановлюючих
документів на нього,  у тому числі наказу
на його будівництво та акту про прийняття в експлуатацію (а.с. 76-78,  т. 4).

3

Факт
надання вказаних відповідей та їх достовірність було підтверджено в судовому
засіданні поясненнями свідка Дячкіної І.В.,
яка працює головним бухгалтером ЗАТ „Донецьктурист" (а.с.
491-492,  т.4).

За таких
обставин,  доводи представника
відповідача ОСОБА_3< адвоката ОСОБА_5. про обгрунтування судового рішення
доказами,  що буди добуті незаконним
шляхом,  є неспроможними.

За
наведених обставин,  суд дійшов
правильного висновку про недійсність угоди купівлі-продажу спірної
будівлі,  укладеної між ОСОБА_1. та
пасіонатом „Слов'яногорський",  як
такої,  що не відповідає вимогам закону з
підстав  ст.  48 ЦК
України в редакції 1963 року,
оскільки продавець не був власником вказаного майна і не мав право на
його відчуження.

Разом з
тим,  суд дійшов помилкового висновку про
те,  що за нікчемністю правочину його не
треба визнавати недійсним судовим рішенням,
оскільки наведені в рішенні  ст.   ст.
47,  48 ЦК України в
редакції 1963 року передбачають в разі укладення такої угоди,  визнання її недійсною.

Згідно
із  ст.
216 ЦК України
в разі недійсності правочину кожна із сторон
зобов'язана повернути другій стороні все,
що вона одержала на виконання цього правочину.

За таких
обставин,  суд вирішуючи питання щодо
недійсності угоди,  повинен одночасно
вирішити питання щодо повернення сторонам всього отриманого ними за угодою
незважаючи на наявність чи відсутність відповідних вимог.

Відповідно
до вимог  ст.  48 ЦК
України в редакції 1963 року також було передбачено,  що по недійсній угоді кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою.

Оскільки
позивачем ОСОБА_1. надано суду докази внесення за договором купівлі-продажу від
12 червня 2003 року,  який визнається
недійсним,  в касу відповідача 80704 грн.
(а.с. 5,  т.1),  то вказана сума підлягає стягненню на його
користь з Донецького обласного ЗАТ по туризму та екскурсіям
„Донецьктурист".

За
вказаних обставин,  апеляційний суд
вважає обгрунтованим і висновок суду першої інстанції щодо недійсності
укладеної 18.08.2003 року угоди купівлі-продажу між ОСОБА_1. та ОСОБА_3.  та повернення ОСОБА_3.  сплачених за нею 81485 грн.,  оскільки майно було продано особою,  яка не придбала на нього права власності.

Доводи
ОСОБА_3.  про те,  що він є добросовісним набувачем не можна
визнати спроможними,  оскільки судом
встановлено,  що спірне майно вибуло з
відання ДП „ВК „Краснолиманська" поза його відома та волі,  а тому відповідно до вимог  ст.
145 ЦК України
в редакції 1963 року може бути витребувано з чужого незаконного володіння.

Разом з
тим,  апеляційний суд не може погодитися
з рішенням суду в частині покладення на ОСОБА_3.  зобов'язання в порядку реституції передати
спірну будівлю державі в особі Верховної Ради України.

Верховна
Рада України відповідно до Конституції України є вищим законодавчим органом
держави і не є балансоутримувачем майна всіх державних підприємств та не є
стороною по цій справі і балансоутримувачем майна державного підприємства , JSK „Краснолиманська".

Відповідно
до  ст.
32 Закону України , Дро власність" суб'єктом права
загальнодержавної власності є держава в особі Верховної Ради України і тому

4

згіщю
із  ст.
37 Закону України „Про власність" майно,  що є державною власністю і закріплене за
підприємством (як суб'єктом господарювання державної форми власності),  належить йому на праві повного господарського
відання. :

Тому
підприємство володіє,  користується та
розпоряджається зазначеним майном і до права повного господарського відання
застосовуються правила про право власності,
якщо інше не встановлено законодавчими актами України.

Крім
того,  всупереч викладеного в рішенні
висновку суду,  рішенням Господарського
суду Донецької області від 30.11.2005 року (а.с.  57 зв.,
т.4) право власності на спірну будівлю за державою в особі Верховної
ради України не встановлювалося,  а було
визнано право повного господарського відання на неї заДП „ВК
„Краснолиманська" і зобов'язано КП БТІ зареєструвати вказане право за
державним підприєством з визначенням державної форми власності.

За таких
обставин,  рішення суду у вказаній
частині піддягає скасуванню і за визнанням недійсною угоди купівлі-продажу
спірної будівлі між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. ,
вона підлягає поверненню в повне господарське відання Державного
підприємства „ВК „Краснолиманська".

Апеляціний
суд знаходить також неспроможними доводи скарги ДП „ВК „Краснолиманська"
про безпідставність відмови в задоволенні позову про визнання за підприємством
права повного господарського відання на спірну будівлю із зазначенням розміру
її площі в 863, 3 кв.м,  оскільки в документах
помилково зазначено 369 кв.м.

За визнаним
рішенням господарського суду (а.с.
575,  т.4) таким,  що відповідає законодавству,  актом від 30.10.1990 року державної
приймальної комісії було прийнято в експлуатацію закінченний будівництвом
двоповерховий з мансардою спальний корпус на 50 місць площею 369 кв.м.

До
матеріалів справи долучено копію договору від 15 травня 1992 року про
спорудження більшого,  ніж узгоджувалося
раніше - триповерхового спального корпусу на 64 місця (а.с.  19,
т.1),  але будь-яких документів
про прийняття в експлуатацію на визначеному об'єкті додатково збудованих
площ,  у тому числі загальною у 863, 3
кв.м,  суду не надано.

Тому суд
правильно відмовив в задоволенні позову у вказаній частині,  хоч і послався на інші мотиви.

Апеляційний
суд всупереч доводам апеляційних скарг ОСОБА_1,
ОСОБА_3.  та ЗАТ
„Донецьктурист" вважає,  що не
впливає на правильність викладених в цьому рішенні правових висновків наявність
суперечностей у визначенні в оспорених договорах та документах ДП „ВК
„Краснолиманська" відомостях про розмір спірної будівлі.

За
наведених вже доказів встановлено,  що
судом розглянуто спір щодо однієї спірної будівлі і вказаними сторонами,  як і ДП , ХЖ „Краснолиманська" не надано
будь-яких інших правовстановлюючих документів на цю будівлю,  з яких би вбачалося,  що вона є триповерховою,  а не двоповерховою з мансардою та її розмір
становить не 369 кв.
м,  а 863, 3 кв.м.

Матеріалами
БТІ,  на які посилаються вказані
сторони,  зафіксовано фактичний,  а не узаконений стан спірної будівлі,  тому вказані матеріали не можна визнати
правовстановлюючими документами на цю будівлю.

5

Відповідно
до вимог  ст.
ст.  313,  214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд
повинен вирішити питання щодо наявності підстав для скасування заходів
забезпечення позову.

Враховуючи,  що цим рішенням спірна будівля передається
законному володільцю,  апеляційний суд
вважає за необхідне скасувати вжиті судом першої інстанції заході забезпечення
позову - арешт будівлі та заборону КП БТІ проводити реєстрацію та будь-які інші
дії щодо неї (а.с. 56-57,  т.2) і
заборону виконувати в ній будь-які будівельні роботи (а.с.  391,
т.4).

Підстав
для скасування або зміни рішення суду в іншій частині апеляційним судом не
встановлено.

Керуючись  ст.
ст.  61, 209,  218,
307,  309,  316 ЦПК України,  апеляційний суд,

вирішив:

апеляційну
скаргу Державного підприємства „Вугільна компанія „Краснолиманська"
задовольнити частково,  рішення
Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2007 року
ЗМІНИТИ,  в частині відмови в задоволенні
позову ДП „ВК „Краснолиманська" до Донецького обласного ЗАТ по туризму та
екскурсіям „Донецьктурист" і Козирю II. про визнання
недійсною угоди купівлі-продажу та зобов'язання ОСОБА_3.  передати будівлю спального корпусу пансіонату
АДРЕСА_1 в м.  Святогорську Донецької
області на 50 місць державі в особі Верховної Ради України СКАСУВАТИ,  позов задовольнити.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу спального корпусу №-1 пансіоната
„Слов'яногорський" на 50 місць,
укладений 12 червня 2003 року між ОСОБА_1 та пансіонатом
„Слов'яногорський" ЗАТ „Донецьктурист",  стягнути з Донецького обласного ЗАТ по
туризму та екскурсіям „Донецьктурист" на користь ОСОБА_1 отримані за
угодою 80704 грн.

Повернути
будівлю спального корпусу на 50 місць,
розташовану за адресою Донецька область,
м.  Святоргорськ, АДРЕСА_1 в повне
господарче відання Державного підприємства „Вугільна компанія
„Краснолиманська".

Скасувати
арешт будівлі спального копусу на 50 місць,
розташованої в м.  Святогорську
Донецької області по АДРЕСА_1 і заборону КП БТІ реєстрацію та будь-яких іншіх
дій щодо вказаної будівлі,  а також
заборону виконувати будь-які будівельні роботи в цій будівлі.

Це ж рішення в
іншій частині залишити без зміни.

В
задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_1,
Донецького обласного ЗАТ по туризму та екскурсіям „Донецьктурист"
та ОСОБА_3.  відмовити.

Рішення
набирає чинності з моменту його проголошення,
може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.