Апеляційний суд міста Севастополя
22ц-314/2007 р.                                                                     Головуючий
Категорія 33                                                                          Доповідач
інстанції  Володіна Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 квітня 2007
року  колегія судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду міста Севастополя
у складі:

головуючого        - Єфімової В.О.

суддів  - Володіної Л.В., Птіціної В.І.

при
секретарі      - Федоніні Є.О.

за участю        - представника позивача ОСОБА_1

представника
відповідача ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_3
на рішення місцевого суду Ленінського району міста Севастополя від 12 грудня
2006 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою, відшкодування матеріального збитку
і моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-я особа БТІ і
ГРОНІ м. Севастополя про визнання права власності на нежиле приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому
2005 року ОСОБА_4 звернулася до суду і, вточнивши свої вимоги, просила зобов'язати
відповідача відновити межі користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1,
встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 12.07.2000
року, а також розібрати зведену на земельній ділянці позивача бетонну загороду,
обшиту дошками, очистити вигрібну яму, зняти загороди і звільнити доступ до
користування підвалом літер "А-11", відновити зруйнований фундамент
під огорожею. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 278 грн. в
рахунок вартості відновленого ремонту убиральні, зруйнованою відповідачкою, а
також 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вимоги
позивача мотивовані тим, що її на праві власності належить 3/5 частки
домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідач,
яка з 22.10.2004 року являється власником 2/5 частки домоволодіння, самоправно
розібрала убиральню, що знаходиться у дворі будинку, що належить позивачу,
самовільно змінила межі земельних ділянок, встановивши бетонну огорожу.

У
листопаді 2006 року ОСОБА_3 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_4 і
просила визнати на нею право

власності на
підвал літер "А"- 11, розташований в будинку АДРЕСА_1, мотивуючи тим,
що цей підвал знаходиться на відведеній ОСОБА_3
земельній ділянці.

Рішенням
місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від 12 грудня 200 6 року позов
ОСОБА_4 частково задоволено.

Суд
зобов'язав ОСОБА_3 усунути ОСОБА_4 перешкоди в праві користування
домоволодінням АДРЕСА_1 по проїзду ОСОБА_4 в м. Севастополі шляхом зносу
бетонної загороди, обшитої дошками, в місці знесеної убиральні літер
"В", що належить ОСОБА_4,
а також демонтувати загороду, звільнивши доступ до підвалу літер
"А"-11, який належить ОСОБА_4 на праві власності, відновивши колишній
бетонний фундамент під огорожею.

Зобов'язав
ОСОБА_3 відновити межі земельної ділянки, прилеглої до домоволодіння АДРЕСА_1
по проїзду Якова Іванова в м. Севастополі, встановлені рішенням Ленінського
районного суду м. Севастополя від 12.07.2000 року.

Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
3 278 грн. в рахунок вартості відновного ремонту убиральні, 1 500 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Судом вирішено
питання про судові витрати.

ОСОБА_3
в задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання права власності на нежиле
приміщення відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи тим, що суд вийшов за межі заявлених вимог.

В
порушення норм цивільного законодавства, суд зобов'язав відповідача
відшкодувати не реальну шкоду, а сплатити позивачу витрати для зведення нової
будови.

Крім
того, суд стягнув з ОСОБА_3 моральну шкоду не посилаючись на закон.

Заслухавши
пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення
представника позивача, який згоден з рішенням суду, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судом
встановлено, підтверджується матеріалами справи, що рішенням місцевого суду
Ленінського району м. Севастополя від 12.07.2000 року визначений порядок
користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (колишнім
власником 2/5 частки домоволодіння) (а.с.17). Актом державного виконавця від
21.12.2000 року підтверджується факт виконання рішення суду від 12.07.2000
року(а.с.19).

31.10.2004
року ОСОБА_3 використовуючи працю найнятих робітників, розібрала убиральню літ.
"В", що належить позивачу на праві власності, змінила межи земельних
ділянок, встановивши бетонну і дерев'яну огорожу і перенесла огорожу на
територію земельної ділянки ОСОБА_4 (а.с.4-8, фото №№ 1-4).

Враховуючи
викладене, суд обґрунтовано прийшов до висновку,   що
відповідачем  порушене  право
позивача  і,   у

відповідності до
ч.1 ст.1166 ЦК України, наклав
на відповідача обов'язок по відновленню межі земельної ділянки, стягнув на
користь позивача у відшкодування матеріального збитку, заподіяного позивачу
неправомірним зносом убиральні, вартість відновного ремонту у сумі 3 278
грн.(а.с.56,57).

Доводи
скарги, що суд необґрунтовано визначив суму шкоди, судова колегія не приймає до
уваги, оскільки відповідачем не представлені докази, які спростовують висновки
суду.

Відповідно
до ч.1 ст. 23 ЦК України,
обґрунтовано стягнув з відповідача у відшкодування моральної шкоди суму в
розмірі 1500 гривень.

Правомірно,
у відповідності до вимог ст. 391 ЦК
України, суд зобов'язав відповідачку демонтувати загороду, звільнивши
доступ позивачці до підвалу літер "А-11", оскільки матеріалами справи
підтверджується, що зазначений підвал належить позивачці на праві власності
(а.с.11,9,18).

Доводи
відповідача, що підвал, який являється предметом спору, не являється власністю
позивача, судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки спростовуються
матеріалами справи.

Враховуючи
викладене, а також той факт, що до ОСОБА_3 за договором дарування від
02.10.2004 року перейшло право власності на майно, в якому відсутній спірний
підвал (а.с.97), суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного
позову.

Доводи
скарги висновків суду не спростовують, рішення ухвалено відповідно до норм
матеріального та процесуального права і підстав для його скасування судова
колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.
303-315 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити. Рішення
місцевого   суду Ленінського   району
міста Севастополя від 12 грудня
2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців із дня
набрання законної сили.