УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
вересня 2007р.                                                                                 м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                               Соколовського
В.М. ,

суддів:                                         Девляшевського
В.А.,  Фединяка В.Д.,

секретаря                                    Логажевської
М. Б.,

з
участю:                                     представника
апелянта Мелякова І.A.,

позивача
ОСОБА_1,  його представника ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ТзОВ
„Станіславська торгова компанія" Мелякова Ігора Анатолійовича на рішення
Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2007 року,  -

встановила:

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ТзОВ „Станіславська торгова компанія" про
стягнення заборгованості по заробітній платі,
оплати за роботу в надурочний час,
зміну формулювання причин і дати звільнення з роботи,  оплату середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,  стягнення вихідної
допомоги,  коштів у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ „Станіславська торгова компанія" на
користь позивача 450 грн. заборгованості по заробітній платі,  60 грн. доплати за роботу в надурочний час за
січень 2006 року,  1350 грн. вихідної
допомоги при звільненні,  середній
заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 18.04.2006 року
по 04.06.2007 року на суму 6075 грн. Змінено формулювання причин і дати
звільнення ОСОБА_1 з роботи із  ст.  40,  п.
4 КЗпП України на  ст.  38,
ч.3 КЗпП України та днем звільнення визначено дату 18.04.2006 року,  а не 10.02.2006 року. Стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2006 року по 18.04.2006 року в сумі
1125 грн.,  1000 грн. заподіяної
моральної шкоди та 500 грн. за надання правової допомоги адвокатом.  На користь держави стягнуто з відповідача 100
грн. 60 коп. державного мита. В решті позовних вимог відмовлено.

Не
погоджуючись з таким рішенням,
представник ТзОВ „Станіславська торгова компанія" Меляков І.А.
подав апеляційну скаргу,
зазначаючи,  що рішення є
незаконним і підлягає скасуванню через неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права. Вимоги скарги мотивував тим,  що суд не взяв до уваги поданих торговою
компанією доказів про вчинення позивачем ОСОБА_1 прогулу. Зокрема,  факт відсутності його на робочому місці без
поважних причин встановлено комісією,
створеною відповідно до наказу №3 від 06.02.2006 року,  та згідно акту перевірки №3 від 09.02.2006
року. Про те,  що позивача повідомлялось
про прибуття на робоче місце та необхідність приступити до виконання службових
обов'язків з 06.02.2006 року,
підтверджується реєстром

Справа
№22-ц-934/2007р.                              Головуючий
у 1 інстанції Островський Л.Є.

Категорія
41                                                     Доповідач
Соколовський В.М.

відправленої
кореспонденції ТзОВ „Станіславська торгова компанія" від 01.02.2006
року,  що суд оцінив критично і
безпідставно залишив такі факти поза увагою. Невірно оцінено судом докази щодо
відправлення на адресу ОСОБА_1 копії наказу про звільнення з роботи та
повідомлення про його явку для ознайомлення з оригіналом наказу,  отриманням розрахункових та трудової
книжки,  оскільки,  суд повважав порушенням відправку таких
документів з іншого місця,  ніж місце
знаходження відповідача - юридичної особи. Отже,  судом безпідставно задоволено вимоги про
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем,  оскільки,
вимушений прогул був відсутній. Не підлягали задоволенню і вимоги про
стягнення вихідної допомоги та коштів за затримку розрахунку при
звільненні,  оскільки,  така за
ст.  40 КЗпП України не
виплачується,  тому і стягнення коштів за
затримку розрахунку при звільненні є безпідставним.  Незаконно судом стягнуто на користь ОСОБА_1 і
середньомісячну зарплату за січень 2006 року,
поскільки позивачем було допущено нестачу товаро-матеріальних
цінностей,  що зафіксовано в матеріалах
інвентаризації,  тому підприємством було
з нього утримано січневу зарплату. Невірно стягнуто судом і зарплату за роботу
в надурочний час,  поскільки в кафе
„Деканат",  в якому працював ОСОБА_1
офіціантом,  вівся підсумований облік
робочого часу.

В
зв'язку з цим,  просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,  яким
відмовити повністю у позовних вимогах ОСОБА_1

В
судовому засіданні представник апелянта Меляков І.А. вимоги скарги підтримав з
наведених вище підстав,  просив її
задовольнити,  скасувавши оскаржуване
рішення та відмовивши в позовних вимогах ОСОБА_1 в повному об'ємі.

Позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги не визнали,  вважають постановлене судом рішення законним
і обґрунтованим,  а скаргу
-безпідставною,  яку просили відхилити,  залишивши рішення в силі.

Вислухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення по слідуючих підставах.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 з 01.11.2004
року працював у ТзОВ „Станіславська торгова компанія" на посаді офіціанта
в кафе „Деканат".

Наказом
ТзОВ „Станіславська торгова компанія" від 31.01.2006 року позивач був
відсторонений від роботи,  а згідно
наказу №032 від 10.02.2006 року його було звільнено з роботи за прогул по
п.4  ст.
40 ЗКпП України.

13.04.2006
року на вимогу прокуратури м.
Івано-Франківська територіальною державною інспекцією праці в
Івано-Франківській області була проведена перевірка дотримання вимог
законодавства про працю у ТзОВ „Станіславська торгова компанія",  якою було виявлено,  що керівництвом підприємства постійно
порушувалось законодавство про працю,  а
саме,  вимоги  ст.
ст.  29,  46,
106,  115 КЗпП України,  в зв'язку з чим,  на директора товариства ОСОБА_3 було
накладено Івано-Франківським міським судом від 18.05.2006 року адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

В
зв'язку з невиконанням керівництвом ТзОВ „Станіславська торгова компанія"
законодавства про працю,  ОСОБА_1
13.04.2006 року подано заяву про звільнення з роботи у відповідності до вимог
ч.3  ст.
38 КЗпП України.

В
судовому засіданні позивач заперечив про те,
що адміністрацією товариства йому на адресу направлялись листи чи
повідомлення стосовно скасування наказу про відсторонення його від роботи та
про звільнення з роботи за прогули,  а
представник відповідача не надав суду належних доказів про отримання позивачем
таких документів.

За таких
обставин,  суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку,  з яким
погоджується і колегія суддів,  що
звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи по п.4
ст.  40 КЗпП України є
незаконним,  а тому необхідно змінити
формулювання причин і дати його звільнення з роботи з  ст.
40,  п. 4 на  ст.
38,  ч.3 КЗпП України,  та датою звільнення слід вважати 18 квітня
2006 року,  про що позивач просив у своїй
заяві.

Окрім
того,  судом вірно визначено грошові
кошти по заробітній платі,  як заборгованість
в зв'язку з порушенням законодавства про працю,
зокрема,   ст.   ст.
38,  ч.3; 44;

115; 116; 237-1
КЗпП України,  на підставі яких стягнув з
відповідача на користь ОСОБА_1 8060 грн. недоплачених грошових сум,  а також суд правильно встановив та визначив
розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн.,
спричиненої позивачу неправомірними діями адміністрації ТзОВ
„Станіславська торгова компанія".

Тому
твердження представника апелянта,  що суд
першої інстанції неповно дослідив обставини справи,  а дослідженим доказам дав невірну
оцінку,  поскільки ТзОВ „Станіславська
торгова компанія" не порушувало законодавства про працю і без порушень
звільнило ОСОБА_1 з роботи за прогул,  є
голослівними і нічим не доведеними,  а
тому не можуть бути взяті до уваги колегією суддів.

Рішення
судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і
процесуального права,  а доводи
апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості,  тому підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника ТзОВ „Станіславська торгова компанія" Мелякова Ігора
Анатолійовича відхилити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.