Справа
Категорія 40 (1)                                                                                 Потьомкін В.Д.
Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2007
року квітня 24
дня колегія суддів Судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого:             -
Михайлів Л.В.

Суддів:            -
Братіщевої Л.А., Карнаух В.В.

При
секретарі:              -
Чубіній А.В.

За участю: представника відповідача ОСОБА_2

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому
Розі цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м.. Кривого Рогу від 22 січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

25 квітня 2006 року позивачОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
Відкритого акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат» (надалі -ВАТ «КЗРК») про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу і моральної шкоди. 22 травня 2006 року уточнив позов. В обґрунтуванні своїх позовних вимог вказував, що працював
на ш. «Гвардійська» ВАТ «КЗРК»
електро-газозварювальником з 1997р. Наказом №164-К від 29.07.2005р. його переведено електрослюсарем черговим і по ремонту
обладнання 4 розряду
з повним робочим днем в підземних умовах.
Висновком МСЕК від 02.03.2006р. йому встановлено З групу інвалідності за профзахворюванням з 27.02.2006р. по
01.03.2007р. і протипоказана важка
праця в підземних умовах, в умовах виробничого пилу та переохолодження, а також
рекомендовано перенавчання на
електрика. 13.01.2006р. після стаціонарного лікування в Клініці Українського НДІ промислової медицини, де він знаходився в період з
22.12.2005р. по 12.01.2006р. він вийшов на
роботу і до 12.02.2006р. виконував легку працю. В зв'язку із тим, що йому було відмовлено адміністрацією шахти у
переведенні на легку працю, він
вимушений був піти у тарифну відпустку, де він перебував з 13.02.2006р. по 26.03.2006р. Під час відпустки він звертався
до адміністрації шахти з прохання перевести
його до електроцеху на легку працю. 26.03.96р. закінчилась його тарифна відпустка і оскільки 26
і 27 березня були вихідними днями, 28
березня 2006
року він вийшов на роботу. 28 березня 2006 - перший робочий день після відпустки і він вимушений був звернутися до медичного пункту у
зв'язку із поганим самопочуттям, де йому
видали направлення до лікарні №8. У лікарні йому порадили вживати ліки і відправили на роботу. Начальник відділу кадрів
запропонувала йому абозвільнитися за власним бажанням, або його звільнять за прогул. Оскільки в той день він
погано себе почував, він вимушений був написати
заяву про звільнення за власним бажанням. Через годину він отримав трудову книжку із записом про те, що
наказом №61-К від 27.03.06р.

звільнений за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Через
тиждень, після поліпшення стану здоров'я, він
звернувся із заявою про поновлення на роботі з тих підстав, що зрозумів, що його звільнено незаконно. Заяву
про поновлення на роботі було відправлено ним листом з повідомленням, проте
відповіді на цей лист він не отримав.

Позивач просив поновити на роботі електрослюсарем
черговим і по ремонту обладнання 4
розряду з повним робочим днем в
підземних умовах праці та стягнути з ВАТ «КЗРК» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.03.06р. до
поновлення на роботі, моральну шкоду в сумі
5000грн., а також витрати на послуги ЮК в сумі 450грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22
січня 2007
року в позовіОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про
скасування рішення суду, з тих підстав, що рішення суду не відповідає
обставинам справи, судом не вивчено обставини, які мають значення для справи.
Своє звільнення з роботи позивач вважає незаконним, оскільки заяву про звільнення він писав під диктовку
начальника відділу кадрів 28 березня 2006 року, а не 13 березня 2006 року, як це встановив суд, оскільки заява про
звільнення зареєстрована 28
березня 2006
року. Строк попередження про
звільнення відлічується з наступного
дня після подання заяви і працівник має право її відкликати. Цим правом він скористався і намагався відкликати заяву про звільнення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в
межах позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга -
не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом директора
шахти «Гвардійська» ВАТ «КЗРК»
№142-К від 15.09.1997р. позивач був прийнятий на роботу елктро-газозварювальником 5 розряду дільниці №32 шахтної поверхні. На підставі наказу №23-К від
06.02.1998р. позивач переведений на дільницю №16 газо-електрозаврювальником 4
розряду з повним робочим днем в
підземних умовах праці. Відповідно до наказу №164-К від 29.07.2005р. позивача переведено на дільницю №16
шахти «Гвардійська» ВАТ «КЗРК» електрослюсарем черговим і по ремонту
обладнання 4 розряду
з повним робочим днем в підземних умовах. Наказом
№61-К від 27.03.2006р. позивача звільнено з роботи з 27.03.2006р. за власним
бажанням на підставі ст.38 КЗпП України згідно його заяви від 13.03.2006р.

Як вважає колегія суддів, вирішуючи даний спір, суд
першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем та його
представником, всупереч ст. 10 ЦПК України,
не доведено суду вимушене звільнення ОСОБА_1 з роботи під «тиском» начальника відділу кадрів ОСОБА_3., а також його
незаконного звільнення за ст.38 КЗпП України.

Суд обґрунтовано послався на те, що добровільне бажання ОСОБА_1 звільнитися з роботи підтверджується його заявою
від 13.03.2006р., в якійОСОБА_1 просив директора шахти «Гвардійська»
звільнити його за власним бажанням з 27.03.2006р.,
тобто попередив відповідача про звільнення та показаннями свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_3.

Крім того, на заяві ОСОБА_1 є віза начальника дільниці №16
від 13.03.2006р. про надання згоди про звільнення за власним
бажанням ОСОБА_1 (а.с.31), тому доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що його заява зареєстрована
28.03.2006р. безпідставні.

На думку колегії суддів, суд дійшов правильного висновку
і про те, що після закінчення
строку попередження ОСОБА_1. свого керівництва про звільнення, він не працював, тобто залишив роботу, що відповідає
вимогам ст.38 КЗпП України.

Доводи
позивача про те, що суд не
встановив дійсні обставини справи, не надав їм належну оцінку, спростовуються
матеріалами справи та висновками суду.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не
можуть бути взяті до уваги,
оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками
суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо
повному обсязі встановив права й обов'язки сторін, обставини по справі,
перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обгрунтовані і підтверджені
письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників
процесу.

За таких обставин колегія суддів підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22
січня 2007 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.