головуючий1-інстанції:Чередник
Б. С.  справа №а-№22-Ц-3023/07
А.П. про стягнення боргу.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1  серпня
2007                                                      року   колегія
суддів  судової  палати у

цивільних  справах                                           апеляційного  суду Харківської  області
у

складі:

головуючого:                                                                                                 Ізмайлової
Г.Н.

суддів:                                                                                             Івах
А.П.  Хребтова В.П.

при
секретарі                                                                                                Білицькій
Ю.Є..

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від ЗО
жовтня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

Представник
ОСОБА_2. ОСОБА_3,  що діє  на підставі довіреності від імені
останнього,  звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором позики грошей,
посилаючись на те,  що між
позивачем та відповідачем 29 листопада 2003 року було укладено вказаний
договір,  згідно до якого ОСОБА_2.
позичив,  а ОСОБА_1. узяв гроші в сумі
1300 грн. та зобов"язався повернути борг до 31 грудня 2 003 року.

Оскільки
відповідач не виконав узяті на себе зобов"язання по поверненню боргу,  представник позивача просив суд стягнути суму
боргу з урахуванням індексу інфляції за весь прострочений час,  а також З',
річних від простроченої суми та моральну шкоду у розмірі 130 грн.  та судові витрати.

Справа судом
розглянута за відсутності відповідача.

Рішенням
Київського районного суду міста Харкова від ЗО жовтня 2007 року позов ОСОБА_2
задоволено частково,  стягнуто з ОСОБА_1
на користь позивача суму в розмірі 5718 грн. 4 0 коп.- це:

·
1300 грн.  - сума
розміру боргу;

·
332 грн. 80 коп. індекс інфляції на суму боргу;

·
107 грн. 60 коп. - 3" річних від простроченої суми

·
3978 грн.  - розмір
процентів за період з 1 січня 2004 року по 4 жовтня 2004 року;

А крім
того,   185 грн. 7 6 коп. - судових
витрат. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. ставиться питання про скасування рішення суду з направленням
справи на новий

розгляд,  як ухваленого з порушенням норм матеріального
та процесуального права. Апелянт посилається на те,  що справу суд розглянув справу за йоґо
відсутності,  неправильно застосував
норми діючого ЦК України,  оскільки
правовідносини виникли та діями в період дії ЦК України 1963 року,  до набрання чинності новим Цивільним кодексом
України.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення учасників
процесу,  перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  дослідивши матеріали справи,  судова колегія приходить до наступного:

Розглядаючи
спір,  суд першої інстанції повно та
всебічно дослідив надані позивачем докази,
встановив фактичні обставини по справі,
правильно визнав юридичну природу спірних правовідносин,  що виникли між сторонами,  разом з тим,
неправильно застосував норми діючого Цивільного кодексу України.

Так,  по справі достовірно встановлено,  що 25 листопада 20U3 року сторони
уклали між собою договір позики грошей,
згідно до якого ОСОБА_2. позичив гроші в сумі 1300 грн.,  а ОСОБА_1. узяв,  а та зобов"язався повернути вказану суму
до 31 грудня 2003 року.

Вказана
обставина підтверджується договором позики грошей,  укладеним між сторонами 29 листопада 2003
року і тоді ж посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 /а. с. 4/.

Висновок
суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2. ґрунтується
на досліджених в ході суового засідання доказах та є таким,  що відповідає вимогам ст,   ст.  .
57,  59,
64 ЦПК України.

Виходячи з п.4
Прикінцевих та перехідних положень до ЦК
України,  що набрав чинності з 1
січня 2004 року,  Цивільний кодекс
України,  що набрав чинності з 1 січня
2004 року застосовується до цивільних правовідносин,  що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних
відносин,  які виникли до набрання
чинності цивільним кодексом України,
положення нового Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що виникли або продовжують існувати після
набрання ним чинності.

Приймаючи до
уваги,  що  спірні правовідносини між сторонами виникли
та діяли до набрання чинності нині діючого Цивільного кодексу України - в
період з 29 листопада 2003 року по 31 грудня
2003 року,  судова колегія вважає,  що суд першоз інстанції помилково застосував
норми чинного ЦК України.

Виходячи з
вимогами  ст.  374 ЦК
України /в редакції 1963 року/ за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність ( в
оперативне управління) гроші або речі,
визначені родовими ознаками,  а

позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж
роду та якості.

По справі
достовірно встановлено,  що відповідачем
борг не повернуто до цього часу.

Судом першої
інстанції правильно прийнято рішення і щодо стягнення з боржника на користь
кредитора суму боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення  - 332 грн,
а також 3  річних від простроченої
суми  -107 грн. 60 коп.

Разом з
тим,  судова колегія вважає,  що вказана сума підлягає стягненню на
підставі  ст.  214 ЦК України в редакції 1963 року.

Вказані
обставини не є підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Виходячи з вимог  ст. 308 ЦПК
України,  суд апеляційної інстанції
відхиляє апеляційну скаргу,  якщо
встановлює,  що суд першої інстанції
ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Не може
бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних причин.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1. щодо розгляду справи судом першої інстанції за його
відсутності,  при цьому,  в порушення норм  ст.  7
6 ЦПК України,  належним чином його не
повідомивши про час та місце розгляду справи,
то судова колегія находить їх такими,
що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Так,  як вбачається зі змісту апеляційної
скарги,  відповідач мешкає за
адресою,  яка вказана позивачем у своєму
позові: АДРЕСА_1.

Матеріали справи
містять дані про те,  що суд на їм.
"я відповідача направляв повідомлення про час та місце розгляду справи за
вказаною адресою.

Повідомленням
про вручення поштового  відправлення,  що на аркуші справи 8,  підтверджується,  ЩО 20 червня 2006 року ОСОБА_1. отримав
рекомендоване поштове відправлення - судову повістку про виклик у судове
засідання на 29 червня 2006 року о 14годині ЗО хвилин.

Судові повістки
про виклик останнього до судових засідань на 5 вересня 2006 року та на 4 жовтня
2006 року повернулися до суду без
вручення,  за закінченням терміну
зберігання /а.с.  24-26/ у відповідності
до ч.4  ст.  76 ЦПК України.

Відповідно до
вимог частин 1,  4,  9
ст.  7 6 УПК України судові
повістки,  адресовані фізичним
особам,  вручаються їм під розписку.

У разі
відсутності адресата особа,  що доставляє
судову повістку,  негайно повертає її до
суду з поміткою про причини невручення.

Якщо місце
перебування відповідача невідоме,  суд розглядає
справу після надходження до суду відомостей щодо

його виклику до
суду в порядку,  визначеному нормами
діючого цивільно-процесуального кодексу України.

Суд першої
інстанції прийняв всі необхідні міри для належного повідомлення ОСОБА_1. про
час та місце розгляду справи,  навіть дав
оголошення через засоби масової інформації / а.с.  21-23/.

Згідно з
ч.1  ст. 77 ЦПК України сторони та інші
особи,  які беруть участь у справі,  зобов"язані повідомляти суд про зміну
свого місця проживання ( перебування,  знаходження)
або місцезнаходження під час провадження справи . У разі відсутності заяви про
зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на
останню відому судові адресу  і
вважається доставленою,  навіть якщо
особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Судова
колегія вважає,  що відповідач ОСОБА_1.,
який і до апеляційної інстанції не з"являється,  не бажає отримувати поштову
кореспонденцію,  тому вона повертається
до суду,  вибрав таку позицію у
невизнанні позову ОСОБА_2.

Вважати,  що судом першої інстанції порушено норми
процесуального законодавства не має підстав.

За таких
обставин,  судова колегія вважає,  що суд 1-і інстанції ухвалив рішення з
дотриманням вимог процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасуванню або зміни рішення суду 1-і інстанції судова колегія не
знаходить.

Виходячи з
наведеного та керуючись  ст. .
ст.  303,  304,
п.1 ч.1  ст. 307,  308,
313,  314,  315,
317,  319,  324,
ЦПК України,  судова колегія;-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Київського районного суду міста Харкова  від 30 жовтня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення,  але протягом двох місяців з цього -може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.