АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22-1571/07                                                                      Головуючий
Суддя-доповідач: Мануйлов
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
травня 2007 року                                                                              м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:   Савченко
О.В.

суддів :            Мануйлова Ю.С.

Гончара О.С.

при секретарі:
Тахтаул О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19 лютого 2007 р. по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання ,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2006 р.
ОСОБА_2. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1. про розірвання договору
довічного утримання, посилаючись на те, що вона, як непрацездатна за віком,
уклала з відповідачем договір довічного утримання, посвідчений нотаріусом 1-ї
Запорізької державної нотаріальної контори 13 січня 2006 p., згідно з яким
відповідач зобов'язаний надавати їй довічно повністю матеріальне забезпечення:
забезпечувати щоденним триразовим калорійним харчуванням, придатним до
користування одягом та взуттям, забезпечувати належний догляд, матеріальну
допомогу. Проте, з дня підписання договору відповідач не виконує його умов і не
надає їй ніякої допомоги. Враховуючи викладене, позивачка просила суд розірвати
договір довічного утримання.

Рішенням
Заводського районного суду М.Запоріжжя від 19 лютого 2007 р.   позов задоволено.

Розірвано
договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. від 13 січня
2006 р.

Визнано за
ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши у
засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до
п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з
матеріалів справи та встановлено судом, нотаріально посвідчений договір
довічного утримання був укладений ОСОБА_2 з ОСОБА_1. 13 січня 2006 року
(а.с.7). За умовами вказаного договору ОСОБА_2. передала у власність ОСОБА_1.
належну їй квартиру АДРЕСА_1, а останній зобов'язався надавати ОСОБА_1 довічно
повністю матеріальне забезпечення - утримувати ОСОБА_2, забезпечувати її
продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою, ліками і залишати в її
безкоштовному довічному користуванні зазначену квартиру.

Відповідно до
ст.744 ЦК України
за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає
другій стороні (набувачеві) у власність у власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та
(або) доглядом довічно.

У відповідності
до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України
договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від
його вини.

Задовольняючи
позов, суд виходив з того, що ОСОБА_1. неналежним чином виконував взяті на себе
за договором від 13 січня .2006 р. обов'язки по наданню ОСОБА_2  довічно повністю матеріального забезпеченню,
що є підставою для розірвання договору за вимогою відчужувача.

На обґрунтування
вказаного висновку, суд послався на пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6.

Доводи
ОСОБА_1. про те, що він належним чином виконував взяті на себе за договором
обов'язки, також були перевірені судом, однак доказів на їх підтвердження
відповідач не надав.

Суд критично
оцінив пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. і не взяв їх до уваги,
навівши у рішенні у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України мотиви відмови у
їх прийнятті.

Судом також були
дана відповідна оцінка і не прийняті до уваги надані відповідачем письмові
докази: квитанціям про сплату комунальних послуг за 2006 рік лише за лютий і
червень 2006 p.;
квитанціям про закупівлю продуктів харчування у січні, березні і квітні
2006 p.,
серед яких були зазначені сигарети і жувальна гумка, які з огляду на
похилий вік позивачки (84 роки) не призначалися для неї; копіям чеків на
придбані у лютому і березні 2006 р. ліки при відсутності рецептів лікаря на
ім'я позивачки.

Суд також
прийняв до уваги, що відповідач на підтвердження своїх заперечень проти позову
не надав зошит витрат грошових коштів на утримання та матеріальне забезпечення
позивачки з її підписом або розписок про це, квитанцій про придбання продуктів
харчування, одягу, взяття та рецептів лікаря на її ім'я.

Отже доводи
апеляційної скарги про те, що при вирішення спору суд не врахував дійсні
обставини справи та припустився порушень норм матеріального і процесуального
права є безпідставними, зважаючи на те, що відповідно до вимог ч.3 ст. 212 ЦПК
України суд першої інстанції оцінив належність, допустимість, достовірність
кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

На підставі
викладеного, колегія вважає, що рішення по справі ухвалене судом з додержанням
норм матеріального і процесуального права, є по суті правильним, тому підстав
для його скасування не вбачає.

Керуючись
ст.ст.307,308,314,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Заводського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2007 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, проте, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двох місяців шляхом подачі скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.