Справа №22-ц-1359-Ф/07                                                                                Головуючий
суду першої інстанції                                    Українець
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції                                                   Соболюк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5
вересня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду АР Крим у м.  Феодосії
в складі:

головуючого
- судді                               Ломанової
Л.О.,

суддів                                                      Соболюка
М. М. ,

Полянської В.О.

при
секретарі                                         Петриченко О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2до ОСОБА_3 про стягнення матеріального
збитку та моральної шкоди,  за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2про
стягнення матеріального збдтку та моральної шкоди,  за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду АР Крим від 27 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні
2004 року ОСОБА_1. та ОСОБА_2  звернулися
до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріального збитку та моральної
шкоди у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).

Вимоги
позову мотивовані тим,  що 16 серпня 2004
року водій автомобіля ІЖ 271501 ОСОБА_3. порушив Правила дорожнього руху (далі
- ПДР) та виїхав на смугу зустрічного руху,
унаслідок чого відбулося зіткнення його автомобіля з автомобілем
позивачів. Унаслідок ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.
Вважають винним у ДТП ОСОБА_3 та просять суд стягнути з нього матеріальні
збитки у розмірі 5939,  00 грн.,  також і моральну шкоду у сумі 1700,  00 грн.,
яка полягає у порушенні життєвого укладу та неможливості
використовування автомобіля за призначенням.

ОСОБА_3.
у липні 2004 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1,  ОСОБА_2.
про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди у зв'язку з ДТП,  мотивуючи свої позовні вимоги відсутністю
своєї вини у ДТП,  оскільки автомобіль
ВАЗ - 21112 під управлінням ОСОБА_2.
рухався з великою швидкістю. Просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2.  3550,
00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 1700,  00 грн. -моральної шкоди,  яка полягає у витраченні часу на відновлення
стану автомобілю та перенесеним внаслідок зіткнення стресом.

Рішенням
Ленінського районного суду АР Крим від 27 лютого 2007 року позов ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.  був задоволений частково:
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2117,
22 грн. вартості ремонтних робіт,
1273,  00 грн. - втрати товарної
вартості автомобілю та 720,  00 грн.
моральної шкоди,  а всього -4110,  22 грн.,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.
1440,  00 грн. у рахунок
відшкодування матеріальних збитків та 720,
00 грн. моральної шкоди,  а всього
-2160,  00 грн.,  в задоволенні решті позовних вимог
відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.  було відмовлено.

Додатковим  рішенням
вказаного  суду  від  27  червня
2007  року  стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.  в рахунок витрат по сплаті державного
мита 68,  00 грн та у рахунок сплати
витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи 30,  00 грн.

Не
погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3. подав апеляційну скаргу,  в якій,
посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам
справи,  просить його скасувати та
ухвалите нове - про задоволення його позову та відмови у задоволенні позову
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
,  або направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт
стверджує,  що у судовому засіданні на
якому було ухвалене оскаржуване рішення суду не була досліджена адміністративна
справа № 3-2915/04,  чим був порушений
принцип безпосередності судового розгляду.

У скарзі
зазначено,  що суд безпідставно не
прийняв до уваги висновки експерта № 1277 від 18 грудня 2006 року щодо
встановлення взаємної вини водіїв у вказаному ДТП.

Також
апелянт не згодний з відшкодуванням моральної шкоди,  оскільки вважає,  що ОСОБА_1.3. таОСОБА_2  не надано ніяких доказів її спричинення.

Заслухавши
суддю-доповідача,  дослідивши матеріали
справи,  доводи апеляційної скарги,  вислухавши пояснення ОСОБА_2. ,
колегія суддів дійшла висновку,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з
вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції.

Ухвалюючи
оскаржуване рішення,  суд першої
інстанції дійшов висновку,  що зіткнення
автомобілів сторін відбулося внаслідок винних дій ОСОБА_3,  який і повинен відшкодовувати збитки.

Також
суд виходив з того,  що позовні вимоги
щодо стягнення моральної шкоди є частково обгрунтованими.

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Згідно з
ч. 2  ст.
1187 ЦК України
шкода,  завдана джерелом підвищеної
небезпеки,  відшкодовується особою,  яка на відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом,  механізмом,  іншим об'єктом,  використання,
зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно  ст.
1188 цього Кодексу шкода,  завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Вина
ОСОБА_3 у зіткненні автомобілів сторін підтверджується схемою ДТП (а.с.  6),
протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.  8),
постановою Ленінського районного суду АР Крим від 10 вересня 2004
року,  якою він був визнаний винним у
скоєні адміністративного правопорушення,
передбаченого  ст.  124 КУпАП (а.с.  27),
протоколом огляду місця події (а.с.
5).

У
дослідницькій частині висновку автотехнічної експертизи зазначено,  що діями водія ОСОБА_3 була здійснена
небезпека для руху та його дії знаходились у причинному зв'язку з виникненням
зіткнення автомобілів,  оскільки він
порушив Правила дорожнього руху (а.с.
154-160).

Таким
чином висновок суду першої інстанції про те,
що зіткнення автомобілів сторін відбулося внаслідок винних дій ОСОБА_3 є
обґрунтованим.

Колегія
суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичного оцінки
висновків експерта № 1277 про невідповідність дій ОСОБА_2.  Правилам дорожнього руху,  тому що безспірних доказів вини ОСОБА_2.
у вказаному ДТП
матеріали справи не містять,
висновки експертизи у цієї частині ґрунтуються на припущеннях,  та суперечать схемі ДТП і протоколу
огляду місця події,  також швидкість його
автомобіля не перевищувала дозволеної ПДР швидкості руху у населених пунктах.

Колегія
судців також визнає правильним висновок суду щодо часткового відшкодування
моральної шкоди,  оскільки у наявності
причинний зв'язок між шкодою,

яка заподіяна з
вини ОСОБА_3,  та моральними стражданнями
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.  у зв'язку з порушенням нормальних
життєвих зв'язків та у неможливості використовування автомобіля позивачів за
призначенням.

Колегія
суддів визнає обгрунтованим розмір цієї шкоди,
якій був визначений судом першої інстанції з урахуванням характеру та
обсягу страждань,  яких зазнали ОСОБА_1.
та ОСОБА_2 ,  характеру немайнових втрат та вимог розумності і
справедливості.

За таких
обставин колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта щодо
недоведеності моральної шкоди.

Посилання
апелянта на порушення судом першої інстанції принципу безпосередності судового
розгляду у зв'язку з недослідженням матеріалів адміністративної справи №
3-2915/04 не може бути прийнятий до уваги,
оскільки наявні у справі докази,
зокрема - копії схеми з вказаної адміністративної справи та пояснення
свідків,  сторін по справі,  досліджувались у судовому засіданні,  також матеріали вказаної справи були
предметом дослідження автотехнічної експертизи. Наданим доказам судом першої
інстанції дана належна оцінка відповідно до вимог  ст.
212 ЦПК України.

Інші
доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції.

Заперечуючи
проти ухваленого судом першої інстанції рішення,  відповідачем не надано переконливих
доказів,  які спростовують висновки суду.

Таким
чином судом правильно встановлені фактичні обставини справи,  характер спірних правовідносин,  висновки суду відповідають дійсним обставинам
справи,  рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  309 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів дійшла висновку
про відсутність у апеляційній скарзі та матеріалах справи підстав для
скасування оскаржуваного рішення суду,
тому апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню.

Керуючись
статтею 303,  пунктом 1 частини 1 статті
307,  частиною 1 статті 308,  пунктом 1 частини 1 статті 314 та статтею 315
Цивільного процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду АР Крим від 27 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили до
суду касаційної інстанції.