АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________           АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ__________________
Справа № 22-Ц-1215-Ф / 07   Головуючий
суду першої інстанції                        Бердієва
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції         Соболюк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії в складі:

головуючого
- судді              Ломанової Л.О.,

суддів                                     Соболюка
М.М.

Мудрової В.В.,

при
секретарі                         Петриченко О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання укласти трудовий договір, внести запис до
трудової книжки, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду АР Крим від
22 травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про
зобов'язання укласти трудовий договір, внести запис до трудової книжки,
стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з 18 січня 2004 року до 29
вересня 2006 року фактично перебувала у трудових відносинах з приватним
підприємцем ОСОБА_2, проте відповідач належно її не оформив, відпустки не
надавав, заробітну плату своєчасно не виплачував, за роботу у вихідні та
святкові дні оплату праці не збільшував. Наведеними обставинами позивачка
мотивувала вимогу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості із заробітної плати в
сумі 809 грн., заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні в сумі 634
грн., компенсацію за невикористані відпустки за 2004-2006 роки в сумі 874 грн.
35 коп., середній заробіток до часу остаточного розрахунку при звільненні в
сумі 750 грн. Також позивачка просила суд вважати її прийнятою 18 січня 2004
року на роботу продавцем до приватного підприємця ОСОБА_2 та звільненою 29
вересня 2006 року за власним бажанням; зобов'язати приватного підприємця
ОСОБА_2 укласти з нею трудовий договір строком з 18 січня 2004 року до 29
вересня 2006 року та внести відповідні записи до трудової книжки.

Невиконанням обов'язків у трудових відносинах та
звільненням без виплати належних сум відповідачем була завдана моральна шкода
ОСОБА_1, яку вона оцінила у 5 000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду АР Крим від 22 травня 2007 року у
позовних вимогах про зобов'язання укласти трудовий договір, внести запис до
трудової книжки, стягнення заробітної плати ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції

рішення суду скасувати та ухвалити нове - про повне задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги
ґрунтуються на невідповідності висновків суду

обставинам справи
та порушенні судом норм матеріального права через неправильне

застосування норм Кодексу законів про працю України щодо строків звернення
до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною
заявою до і ОСОБА_2, в якій просила задовольнити кілька пов'язаних між собою
вимог - стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати в сумі 809
грн.; стягнення заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні в сумі 634
грн.; стягнення компенсації за невикористані відпустки за 2004-2006 роки в сумі
874 грн. 35 коп.; стягнення середнього заробітку до часу остаточного розрахунку
при звільненні в сумі 750 грн.; визнання її прийнятою на роботу продавцем до
приватного підприємця ОСОБА_2 18 січня 2004 року та звільненою 29 вересня 2006
року за власним бажанням; зобов'язання колишнього роботодавця - приватного
підприємця ОСОБА_2 укласти з нею трудовий договір строком з 18 січня 2004 року
до 29 вересня 2006 року; зобов'язання внести відповідні записи до трудової книжки;
відшкодування моральної шкоди (а.с. 1,2). Рішенням Кіровського районного суду
АР Крим від 22 травня 2007 року вирішені позовні вимоги щодо зобов'язання
укласти трудовий договір, внести запис до трудової книжки, стягнення заробітної
плати і відшкодування моральної шкоди, у яких ОСОБА_1 було відмовлено. (а.с.
80).

З наведеного вбачається, що чотири позовні вимоги судом першої інстанції
вирішені не були - щодо стягнення заробітної плати за роботу у вихідні та
святкові дні; стягнення компенсації за невикористані відпустки; стягнення
середнього заробітку до часу остаточного розрахунку при звільненні; визнання
позивачки прийнятою на роботу продавцем до приватного підприємця ОСОБА_2 18
січня 2004 року та звільненою 29 вересня 2006 року за власним бажанням.

Відповідно до частини 3 статті 303 Цивільного процесуального кодексу
України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального
права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що питання щодо
задоволення чи відхилення частини позовних вимог судом не вирішувалося, а
відтак цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення
судом першої інстанції.

Пунктом 5 частини 1 статті 311 Цивільного процесуального кодексу України
встановлено, що рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути
усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з твердженням апеляційної скарги щодо порушень
судом норм матеріального права при вирішенні питання застосування строку
позовної давності до позовних вимог позивачки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка обґрунтовує свої позовні
вимоги тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 29
вересня 2006 року (а.с. 1, 2). Із позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулася 11
грудня 2006 року (а.с. 1).

Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України
встановлений /обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати
працівникові належно /7/оформлену трудову книжку в день звільнення.

Для звернення до суду за вирішенням трудових спорів
частиною 1 статті 233 цього Кодексу встановлений тримісячний строк з дня, коли
працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а,
згідно з частиною 2 наведеної статті, право на звернення до суду з позовом про стягнення
належної заробітної плати не обмежене будь-яким строком.

Крім того, при пропуску позивачем місячного і тримісячного строку,
передбаченого наведеною вище нормою, суд має з'ясовувати не лише причини
пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін, що
узгоджується з роз'ясненням, яке міститься в пункті 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на вимоги абзацу 3
пункту З частини 1 статті 215 Цивільного процесуального кодексу України, в
порушення яких оскаржуване рішення не містить мотивів, з яких суд бере до уваги
або відхиляє докази, зокрема у рішенні відсутні судження з приводу показань
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, якими
позивачка обґрунтовувала свої вимоги.

На підставі наведеного, керуючись статтею 303, пунктом 5 частини 1 статті
307, пунктом 5 частини 1 статті 311, пунктом 2 частини 1 статті 314, статтею
315 Цивільного процесуального кодексу України колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду АР Крим від 22 травня
2007 року -скасувати з направленням справи на новий розгляд.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції
шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної
сили.