Справа №2ц-1208/2007                                      Головуючий
в суді 1 інстанції
Околот Г.М. Доповідач Свинцова Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
вересня 2007 року                                  Колегія
суддів судової палати з цивільних

справ
апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючого
судді Свинцової Л.М.,

Суддів                              Савченко В.О., Лісіциної А.І.

При
секретарі                  Малошонок О.О.,

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного

суду
Луганської  області  в
місті Луганську  апеляційну  скаргу
ОСОБА_1

Михайла     Миколайовича     на
рішення      місцевого      Краснодонського

міськрайонного
суду Луганської області від 19 січня 2007 року у цивільній

справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням місцевого Красно донського міськрайонного суду Луганської області
від 19 січня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2 про визначення
місця проживання дитини було відмовлено за необґрунтованістю.

ОСОБА_1не погодився з таким рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в
якій просив це рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних
вимог.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1посилався на те, що в
оскаржуваному рішенні виявилася необ'єктивність суду першої інстанції в тому,
що всі заяви та пояснення відповідачки приймалися як визнанний факт, а
пояснення позивача не приймались до уваги.

Судом визнано, що у позивача кращі фінансові можливості ніж у відповідачки,
але виявилося, що це не має суттєвого значення.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення,
находить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Так, у доводах апеляційної скарги позивач посилався на необ'єктивність суду
при вирішенні питання про те, з ким із сторін слід проживати малолітній дитині,
на те, що суд не приймав до уваги його заяви та пояснення в судовому засіданні.

Такий довід апеляційної скарги не є обґрунтованим, оскільки позивач не
конкретизував, які саме заяви та пояснення не приймалися до уваги судом першої
інстанції.

Апелянт також посилався на невизначення судом, у кого з сторін умови для
проживання дитини краще.

Між тим в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції надав повне
мотивування своєму висновку про те, що малолітню дитину сторін потрібно залишити
жити разом з відповідачкою. При цьому суд урахував ставлення батьків до
виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихільність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, матеріально-побутові умови кожної
з сторін, характеристики сторін за місцем проживання та роботи.

Не залишено без уваги судом те, що дівчинці тільки 4 роки
й вона потребує материнської ласки, уваги, що дитина часто хворіє й перебуває
на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, а відповідачка у період лікування
доньки перебуває разом з нею у лікарні та піклується про неї.

Суд урахував також негативну поведінку позивача відносно відповідачки, яку
він 27.08.2006 року побив, заподіявши ушкодження її здоров'я. Такі обставини
підтвердила відповідачка медичною довідкою.

Заперечення
проти цього факту позивач не надав в апеляційній скарзі.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказував, що відповідачка
перешкоджає   зустрічам його з дитиною,
але не довів цього факту в суді.

Посилаючись на те, що донька ОСОБА_3 часто хворіє через відсутність
піклування, догляду за нею з боку відповідачки, яка працює у денні та нічні
зміни, залишаючи маленьку дитини без догляду, позивач не надав доказів таким
ствердженням.

Між тим суд в оскаржуваному рішенні посилався на те, що старші доньки відповідачки
допомагають їй доглядати маленьку ОСОБА_3. В матеріалах справи відсутні дані
про те, що відповідачка не доглядає дитину та залишає її без свого піклування,
що з вини відповідачки хворіє маленька дитина. Позивач не підтвердив доказами
свої ствердження про недобросовісне ставлення відповідачки до своїх
материнських обов'язків.

Позивач заперечував у доводах апеляційної скарги недостатність турботи про
доньку, незацікавленість у її житті та вказував, що не знав про відвідування
дитиною дитячого садка, оскільки відповідачка не надавала йому змоги
спілкуватися з маленькою Ніною.

Суд не урахував,
що у відповідачки є три доньки, а у нього єдина дитина, щодо визначення місця
проживання якої йде спір.

Суд не прийняв до уваги, що коли б донька жила з ним, то він не чинив би
перешкод відповідачці у спілкуванні з дитиною.

Дитина почала часто хворіти, оскільки відповідачка працює
у денні та нічні зміни, а у період робочого часу матері дитина залишається без
нагляду.

У запереченнях на апеляційну скаргуОСОБА_2. вказала, що апеляційна скарга
ОСОБА_1. необгрунтована, а оскаржуване рішення суду першої інстанції законне.
Просила відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої
інстанції.

Суд першої інстанції, розглядаючи по суті апеляційну скаргу, встановив, що
сторони зареєстрували шлюб 04.07.2002 року, а в жовтні 2005 року припинили
шлюбні відносини.

Від шлюбу
сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідачки від першого шлюбу є три доньки, які живуть
разом з матір'ю у двокімнатній квартирі.

Донька ОСОБА_3
також живе з відповідачкою.

Рішенням органу опіки та піклування Суходільської міської
ради від 14.06.2006 року № 8/4 визначено місце проживання дитини з
відповідачкою. Цим рішенням встановлено дні зустріч позивача з дитиною у його
вихідні дні - суботу та неділю, а ОСОБА_1зобов'язаний заздалегідь погоджувати з
відповідачкою дату, час та місце спілкування з донькою.

Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов родини відповідачки
від 05.06.2006 року відповідачка живе у АДРЕСА_1 у двокімнатній квартирі з чотирма дітьми. Квартира
обладнана меблями.ОСОБА_2. доброзич.1ива, алкогольними напоями не зловживає.

Позивач ОСОБА_1мешкає у АДРЕСА_2. Його квартира має дві кімнати. Разом з
позивачем живе мать пенсіонерка. Санітарні умови в квартирі нормальні.
ОСОБА_1алкогольними напоями не зловживає.

Сторони працюють. Позивач мав у період часу з травня 2005 року до квітня
2006 року заробіток у сумі 32423,06грн., відповідачка має середньомісячний
заробіток у сумі 829,64грн.

Обидві сторони
позитивно характеризуються за місцем роботи.

Відповідачка має
все необхідне для виховання своєї дитини.

27.08.2006 року відповідачка була побита позивачем, та з цього приводу
знаходилася на лікуванні.

ОСОБА_1недостатньо цікавиться життям доньки, оскільки йому не було відомо,
що дитина відвідує дитячий садок.

Відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного Кодексу України суд урахував ставлення
батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я , наявність у дівчинки
трьох сестер, які її доглядають, а тому дійшов висновку про доцільність
залишення дитини на вихованні у відповідачки.

Колегія суддів вважає, що суд справедливо оцінив той
факт, що позивач не знав про відвідування дитиною дитячого садку, як недостатню
уважність до життя маленької дитини.

Відповідно до ч.1 ст.155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками
своїх прав та обов'язків мають ґрунтуватися на повагу до прав дитини та її
людської гідності.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що дитина сторін ще
маленька й потребує материнської ласки та турботи. Донька сторін звикла до
проживання у сім'ї матері. Передача її на проживання позивачеві тільки за умови
кращого матеріального достатку позивача, а також з тієї причини, що у відповідачки,
крім маленької Ніни є ще три доньки, а у позивача інших дітей нема, не буде
мати законних підстав, оскільки при вирішенні питання про передачу дитини на
проживання одному з батьків потрібно ураховувати сукупність всіх обставин
справи, як визначено у ч.1 ст.161 Сімейного Кодексу України, насамперед
інтереси малолітньої дитини.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення,
виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу у відповідності з
законом на підставі всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Законне та обгрунтоване рішення відповідно до ст. 308 ЦПК
України не може бути скасованим чи зміненим.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення місцевого Краснодонського міськрайонного суду Луганської області
від 19 січня 2007 року залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня її ухвалення.