АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-222/2007р.                                                     Головуючий
Суддя-доповідач: Абрамов
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
лютого 2007 року.                                                                            м.  Полтава

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в
складі:

Головуючого
судді:   Абрамова П.С.

Суддів :    Прядкіної О.В.   Лобова О.А.

При секретарі
.Адамській О.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м.    Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 8 грудня 2006 року   у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу.

Колегія суддів
,  заслухавши доповідь судді- доповідача
Апеляційного суду

ВСТАНОВИЛА :

В лютому 2001
року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом ,  вказував,
що 1 грудня 1998 року відповідач взяв у нього в борг 111 тис.  грн.,
еквівалент ЗО 000 доларів США,  на термін до ЗО грудня 1998 року,  але в зазначений термін суму боргу   не повернув.

Прохав стягнути
на його користь суму боргу. В ході судового розгляду справи уточнив вимоги
зменшивши суму боргу до 124 430 грн.

Рішенням  Автозаводського районного суду м.  Кременчука від 8 грудня 2006 року   позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2    суму боргу в сумі
77309 грн.

Стягнуто з
ОСОБА_1 витрати на інформаційно - технічне забезпечення судової діяльності сумі
30 грн.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 прохає рішення суду першої інстанції скасувати,     та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,  вказував на
порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права
,  невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи.

2

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених в суді першої інстанції позовних вимог колегія
суддів приходить до висновку про часткове задоволення   апеляційної скарги.

Так ,  суд першої інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи,  що 1 грудня 1998
року  сторони уклали між собою договір
позики ,  згідно з яким ОСОБА_1 взяв в
борг у ОСОБА_2   111 000 грн. на термін
до ЗО грудня 1998 року.

В установлений
договором   позики строк,  борг повернутий не був.

Встановивши
зазначені обставини суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину,  що правовідносини між сторонами виникли під
час дії ЦК УРСР    1963 року,
який і мав застосовуватись до даних правовідносин,  та застосував норми ЦК України редакції
2003 року який на правовідносини сторін не поширюється,  хоча ці норми є аналогічними за змістом.

Зазначене
порушення норм матеріального права є підставою для зміни рішення в частині
застосування належних норм матеріального права.

В іншій частині
доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростували.

Відповідно
до ч.1  ст.  374 ЦК
України ( 1963 року) за договором позики одна сторона (позикодавець)
передає гроші або інші речі,  які
визначаються родовими ознаками,  у
власність іншій стороні (позикоотримувачу),
яка зобов'язується повернути отримане речами однакового роду,  якості та кількості.

Як
зазначено вище ,  суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини справи щодо отримання боргу в сумі 111 000
грн.

Отримання боргу
сторонами не заперечувалося.

Згідно з
вимогами  ст.  212 ч.3 ЦПК України суд оцінює
належність,  допустимість ,  достовірність кожного доказу окремо ,  а також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Оцінивши в
сукупності докази надані сторонами ,  в
тому числі щодо обставин повернення суми боргу,
суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про доведеність   відповідачем факту повернення боргу лише на
33 691 грн.,  при цьому суд    взяв до уваги зменшення   позивачем суми боргу ,  врахування
змісту договору застави   майна
,  зобов'язання ,  яке було забезпечено цим договором,  факт наявності оригіналу боргової розписки у
позивача,    покази свідків на
підтвердження факту повернення боргу.

Доводи
апеляційної скарги щодо неврахування судом наданих відповідачем доказів ,  в тому числі щодо ринкової,  а не
балансової вартості будинку ,
не спростовують висновки суду першої інстанції.

Судом
апеляційної інстанції також враховано ті обставини,  що ні зміст договору застави   майна від 1 грудня 1998 року ( а. с.  26),
ні   обставини

з

відчуження
будинку   ОСОБА_1 в    установленому законом порядку не оспорив.

З врахуванням
вказаних обставин колегія суддів
вважає,  що   висновок суду першої  інстанції про   необхідність стягнення з відповідача суми
боргу 77309 грн. є обґрунтованим.

Керуючись  ст.
303,  309 ч.1 п.4,  316 ЦПК України колегія суддів ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 8 грудня 2006 року  змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на вимоги  ст.
638,  1046,  1047,
та 1049 ЦК України
редакції 2003 року.

В іншій частині
рішення Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 8 грудня 2006 року залишити без змін.

Рішення може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України в двохмісячний
строк.