Справа № 33-ц-171/07                                              Головуючий у 1
інстанції - Костів О.З.
Категорія-33                                                               Доповідач                  -  Подолюк В.А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

11
червня 2007 року.                                                                                м.
Луцьк.

Колегія
суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду
Волинської області в складі:

Завидовської-Марчук
О.Г.,   Мудренко Л.І., Подолюка В.А.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області
від 22 червня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від
16 листопада 2004 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні
2003 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою
посилаючись на те, що відповідач являючись суміжним землекористувачем,
самовільно встановила ворота перед заїздом на подвір'я належного позивачу
будинковолодіння по вул.АДРЕСА_1 чим позбавила її можливості вільно
користуватися власним господарством.

ОСОБА_2 звернулася в суд
із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою.

Позовні
вимоги мотивувала тим, що позивачка ОСОБА_1 самовільно зайняла частину
громадського проїзду до належних їм будинків, в результаті чого ширина проїзду
не відповідає встановленим нормам, а також зайняла частину належної їй земельної
ділянки по вул.АДРЕСА_2. Зазначені порушення створюють їй перешкоди в проїзді
до будинковолодіння, а тому просила зобов'язати відповідачку по

зустрічному
позову   звільнити самовільно зайняту
частину громадського проїзду шляхом встановлення паркану вздовж дороги на
попередньому місці, вирубати на самовільно зайнятій частині громадського
проїзду дерева та звільнити 20 кв.м. належної їй присадибної земельної ділянки
за вказаною адресою.

Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2004
року, яке ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 листопада
2004 року залишене без змін, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою
задоволено.

Зобов'язано
ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку площею 50,77 м. кв. та демонтувати
встановлену браму , а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
відмовлено.

Не
погодившись з вищевказаними судовими рішеннями ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій покликаючись на незаконність
судових рішень із-за порушення норм матеріального та процесуального права,
просила скасувати оскаржувані судові рішення , а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна
скарга ОСОБА_2 підлягає
відхиленню виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи в позові ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по
первісному позову доведено факт створення відповідачем перешкод в користуванні
належною їй земельною ділянкою шляхом обмеження заїзду до будинковолодіння по
вул. АДРЕСА_1, а позивачем по зустрічному позову не доведено, що ОСОБА_1 чинить
перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою по вул.АДРЕСА_2.

Апеляційний
суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив його рішення без
змін.

Відповідно
до ст.324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може
бути лише неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення
норм процесуального права.

Згідно з
вимогами ст.335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
( та ) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтями
338-341 ЦПК України передбачено випадки, в яких рішення суду скасовується.

Оскільки
доводи касаційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про
порушення судами норм матеріального й процесуального права, а отже, відсутні
підстави для скасування постановлених судових рішень, колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись
ст.ст.332,336 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2
відхилити.

Рішення
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2004
року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 16 листопада 2004
року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.