АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2007 року                                                                                     м.  Феодосія

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м.  Феодосії у складі:

головуючого
судді:   Моісеєнко Т.І.,  судців
Іщенка В.І.,

Мамасуєвої
Л.О.,  при секретарі:   Цендрі О.М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Феодосії справу за ОСОБА_1до ВАТ „Омега-4" про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
авансовим звітам,  компенсації за
невикористану відпустку і моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 19
лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернулася до суду з позовом до ВАТ „Омега-4" про стягнення заборгованості
по заробітній платі,  авансовим
звітам,  компенсації за невикористану
відпустку і моральної шкоди,  який
мотивований тим,  що вона працювала у
відповідача головним бухгалтером з 01
червня 1994 р. по 15 травня 2004 р. і за весь час
роботи їй відпустку не надавали,
компенсації за невикористану відпустку вона не отримувала. Крім
того,  їй не була виплачена заробітна
плата за травень 2004 р.
в розмірі 136 грн. 68 коп. і не
проведена виплата по авансовим звітам у розмірі 52 грн. 45
коп. ОСОБА_1.,  вважаючи такі дії
відповідача неправомірними,  просить суд
стягнути з ВАТ „Омега-4" заробітну плату,
компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 1785 грн. 66 коп.,  компенсацію за порушення строків виплати
грошової компенсації за відпустки з 1998
р. у сумі 1352 грн. 28 грн.,  заборгованість по авансовим звітам - 52 грн. 45 коп.,  а всього -2071 грн. 31
коп.,  а також моральну шкоду - 1000 грн. В
подальшому ОСОБА_1. збільшила свої позовні вимоги в частині сум стягнення з ВАТ
„Омега-4" і просила стягнути матеріальні збитки у розмірі 1969 грн. 13 коп.,  індексацію в сумі 2039 грн. 96 коп.,  та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.,  а всього - 6009 грн. 09
коп.

Рішенням
Феодосійського міського суду АР Крим від 19
лютого 2007 р. в задоволенні
позову ОСОБА_1. було відмовлено.

ОСОБА_1.
не погодилася з зазначеним судовим рішенням і подала апеляційну скаргу,  в якій просить оскаржуване нею рішення
скасувати та ухвалити по справі нове,
яким задовольнити її позов у повному обсязі. В обгрунтування своїх вимог
апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і
процесуального права,  неповне з'ясування
суттєвих обставин по справі і надання неналежної правової оцінки доказам,  які надавалися апелянтом.

Справа № 22-ц-687-Ф/07р.             Головуючий у першій інстанції

Кириленко Л.О. Суддя- доповідач Іщенко

2

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
осіб,  які з'явилися у судове
засідання,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів дійшла висновку,  що апеляційна скарга ОСОБА_1не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.,
судом першої інстанції було встановлено,
що позивачка працювала в ВАТ „Омега-4" з 01 червня 2004 р. по 15 травня 2004 р. за
сумісництвом і була звільнена за власним бажанням.  Заробітна плата при звільненні позивачці була
нарахована,  а факт того,  що ОСОБА_1. регулярно отримувала відпустки
був встановлений за допомогою показань свідків. Таким чином,  суд прийшов до висновку щодо безпідставності
вимог ОСОБА_1та необхідності відмови у їх задоволенні.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів,
оскільки вони зроблені на підставі ретельно досліджених доказів,  яким надана належна правова оцінка. Судом
правильно встановлені фактичні обставини справи,  характер спірних правовідносин і постановлене
рішення,  яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального закону.

Відповідно
до  ст. 83 ч.1 КЗпП Україна та  ст. 24 ч.1 ЗУ „Про відпустки" у разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної
відпустки,  а також додаткової відпустки
працівникам,  які мають дітей.

Згідно
зі  ст. 79 ч.7 КЗпП України невикористана
частина щорічної відпустки має бути надана працівнику,  як правило,
до кінця робочого року,  але не
пізніше 12 місяців
після закінчення робочого року,  за який
надається відпустка.

Як
вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1.,  працюючи на посаді
головного бухгалтера ВАТ „Омега-4",
використовувала відпустки,
передбачені нормами трудового законодавства,  і даний факт підтверджений письмовими
показаннями свідків ОСОБА_2.,
ОСОБА_3.,  ОСОБА_4. та
ОСОБА_5.,  які стверджують,  що під час роботи в ВАТ „Омега-4"
позивачка регулярно використовувала відпустки-. Що стосується письмових
показань свідків ОСОБА_6.,  ОСОБА_7та ОСОБА_8. ,
то в даному випадку колегія суддів критично відноситься до їх
показань,  оскільки вони написані не
ними,  а лише підписані.

Колегія
суддів вважає правильним посилання суду першої інстанції на письмові показання
свідків щодо відпусток,  які використовувалися
ОСОБА_1.,  і таким чином,  вважає,
що немає підстав для задоволення її вимог в частині стягнення
компенсації за невикористані відпустки та компенсації за порушення строків
виплати грошової компенсації за відпустки,
оскільки як було встановлено,
позивачка,  працюючи у ВАТ
„Омега-4" відпустки використовувала,
тому зазначені її вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

П.23.4
Постанови Пленуму ВСУ від 24
грудня 1999 р. № 13 „Про практику
застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено,  що якщо працівник з незалежних від нього
причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки,  що передували звільненню,  суд на підставі  ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову
компенсацію за всі види невикористаної відпустки.

Отже,  оскільки ОСОБА_1ні в суді першої
інстанції,  ні в апеляційному суді не
було доведено той факт,  що під час
роботи в ВАТ „Омега-4" їй жодного разу не надавалися відпустки або вони не
були використані нею не з її провини,
колегія судців погоджується з висновками суду першої інстанції про
відмову у задоволенні її позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації
за невикористані відпустки.

Що стосується
вимог ОСОБА_1про стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі та
авансовим виплатам,  то і вданому випадку
колегія судців погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність
відмови у цій частині позовних вимог,
оскільки,  як вбачається з
матеріалів справи,  при звільненні
позивачки з ВАТ „Омега-4" 16
травня 2007 р. їй
була нарахована заробітна плата за квітень,
за одержанням якої ОСОБА_1. не з'явилася,  і в подальшому вказана сума

з

була
перерахована поштою (а.с. 52,  174). Тобто,  у даному випадку відповідачем були виконані
вимоги  ст. 116 ч.1 КЗпП України,  якою встановлено,  що при звільненні працівника виплата всіх
сум,  що належать йому від
підприємства,  установи,  організації,
провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не
працював,  то зазначені суми мають бути виплачені
не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Відповідно
до  ст. 237-1 ч.1 КЗпП України
відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі,  якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як
встановлено судом,  дії власника ВАТ
„Омега-4" при звільненні ОСОБА_1з посади головного бухгалтера підприємства
та виплати їй заробітної плати відповідали вимогам трудового законодавства і не
могли заподіяти позивачці моральної шкоди,
тому і в даній частині позову про відмову в стягненні моральної шкоди
колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Таким
чином,  враховуючи вищенаведене,  колегія суддів вважає рішення суду правильним
та обгрунтованим,  таким,  що ухвалено з дотриманням вимог норм
матеріального і процесуального права,  з
урахуванням всіх суттєвих обставин по справі і наданням належної правової
оцінки дослідженим доказам,  і не вбачає
підстав для скасування зазначеного судового .рішення та задоволення
апеляційного скарги ОСОБА_1.

На
підставі наведеного і,  керуючись  ст.
ст.  303,
307 ч.1 п.1,  308 ч.1,  313-315
Цивільного процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати по цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення
Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 19 лютого 2007 року - залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців до суду касаційної інстанції.