Справа-22-5046-2007 р.                                     Головуючий
у 1 інстанції: Попревич В.М.
:18                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 липня
2007 року    Судова палата у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області

в
складі:

головуючого
- судді                         Куріло
В.П.

суддів                                                Кіянової
С.В.,  Сукманової Н.В.

при
секретарі                                    Баранові
В.В.

за
участю позивача                          ОСОБА_1

відповідача                                       ОСОБА_2

та представника
третьої особи       ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Донецька від 17 квітня 2007
року за позовом    ОСОБА_1 до  ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 17 квітня 2007 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру.

В
апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати і постановити нове
по суті вимог,  оскільки судом першої
інстанції були порушені норми матеріального права,  не враховано,
що спірна квартира була придбана на ім'я відповідача пізніше,  тому вона не мала можливості укласти договір
залогу у нотаріальній формі,  вказані
кошти в розмірі 9000 дол. США вона дійсно передала сину 7.11.2001 року,  а квартиру він придбав 1.02.2002 року,  будучи у зареєстрованому шлюбі з третьою
особою.

В
судовому засіданні апеляційного суду позивачка підтримала доводи апеляційної
скарги і просила її задовольнити.

Відповідача
заперечував проти доводів апеляційної скарги,
з рішенням суду згоден.

Представник
третьої особи заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив рішення
суду залишити без змін.

Третя
особа ОСОБА_3.,  будучи належним чином
повідомлена про час та місце розгляду справи в порядку ч.5  ст.76 ЦПК України,  в судове засідання не з'явилася.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає,  що
апеляційну скаргу позивача слід відхилити,
а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Розглядаючи
справу суд першої інстанції правильно встановив правовідносини,  що склалися між сторонами і закон,  який їх регулює.

При
розгляді справи,  суд першої інстанції
встановив,  що на підставі договору
купівлі-продажу від 1.02.2002 року відповідач ОСОБА_2.  придбав
квартиру в м. АДРЕСА_1,  будучи в
зареєстрованому шлюбі з жовтня 1998 року з ОСОБА_3. - третьою особою по справі.
07.11.2001 року між ним та позивачкою,
тобто його матерю,  було укладено
договір у вигляді розписки про те,  що
він на придбання квартири узяв 9000 дол.США строком на 5 років і в разі
неповернення коштів,  вказана квартира
переходе у власність ОСОБА_1 Але,
оскільки квартиру було придбано в період шлюбу,  то третя особа ОСОБА_3має в ній право
спільній сумісній власності, крім того договір від 7.11.2001 року укладено у
простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Враховуючи, що в
теперішній час в проваджені суду знаходиться справа про розділ спільного майна
ОСОБА_3, суд вважав,  що вказаний позов
заявлено з метою виключити спірну квартиру з майна,  що підлягає розділу. Нотаріально оформленої
згоди ОСОБА_3 на відчуження спірної квартири також не було..

2

При таких обставинах,  суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про те,  що позовні вимоги позивачки
необґрунтовані і підстав для задоволення її позову немає.

Так,  відповідно до
ст.328 ЦК України
право власності набувається на підставах,
що не заборонені законом,  зокрема
із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивачка
в позовній заяві просила на підставі боргової розписки від 7 листопада 2001
року визнати за ній право власності на квартиру в м.АДРЕСА_1,  яку придбав відповідач 1.02.2002 року згідно
договору купівлі-продажу,  будучи в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3При цьому позивачка вважала,  що відповідно до вказаної розписки фактично
було укладено договір застави на забезпечення виконання договору позики.

Але,  відповідно до
ст. 13 Закону України "Про заставу" договір застави повинен
бути укладений у письмовій формі. У випадках,
коли предметом застави є нерухоме майно,
договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі
відповідних правоустановчих документів. Недотримання вимог щодо форми договору
застави та його нотаріального посвідчення тягне недійсність договору з
наслідками,  передбаченими законодавством
України.

Оскільки
відповідно до  ст.3 Закону України
"Про заставу" договір застави є похідною угодою,  яка укладається для забезпечення виконання
іншої угоди,  зокрема договору
позики,  і не може існувати самостійно,  то правила стосовно умов дійсності угод без
їх нотаріального посвідчення на нього не поширюються.

Доводи
апеляційної скарги позивача були предметом розгляду суду першої інстанції і
вони не спростовують правильність висновків суду.

Відповідно
до  ст.308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Керуючись  ст. ст.З07 ч.1 п.1,  308,
313-315 ЦПК України,  апеляційний
суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Київського районного суду м. Донецька залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.