Справа № 22ц-2768/07                                     Головуючий у
суді 1 інстанції: Слюсар Л.П.
Категорія  26                                                     Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
квітня 2007 року                    Апеляційний
суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого
судді: Перцової В.А.

Суддів:                          Козлова СП., Повєткіна В.В.

При
секретарі:               Білоус A.M.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Шоста
Дніпропетровська державна нотаріальна контора м. Дніпропетровська про визнання
недійсним заповіту, доручення, договору дарування квартири і визнання права
власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2007 року, яким
відмовлено в задоволенні її позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним
заповіту, доручення, договору дарування квартири і визнання права власності на
квартиру в порядку спадкування за законом і направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачка посилається
на те, що суд не врахував підставу заявлених нею позовних вимог, безпідставно
відмовив в задоволенні клопотання про проведення відносно померлого ОСОБА_5
посмертної судово-психіатричної експертизи, не врахував надані докази та
поведінку відповідачів при вирішенні питання про оформлення довіреності від
імені ОСОБА_5 та договору дарування його квартири.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлено, що квартира
будинку АДРЕСА_1 належала на підставі свідоцтва про право власності від 14
листопада 1997 року, виданого Дніпропетровським міськвиконкомом ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

4 травня 1999 року ним було складено заповіт на все належне йому майно, в
тому числі і зазначену квартиру, на ім'я ОСОБА_4, який було посвідчено в
нотаріальному порядку. 14 вересня 1999 року ОСОБА_5 склав заповіт на спірну
квартиру на ім'я ОСОБА_2, який також був посвідчений нотаріусом. В цей же день
ним було оформлено в нотаріальному порядку доручення на ім'я ОСОБА_3, яким він
доручав їй подарувати належну йому квартиру ОСОБА_2 На підставі даного
доручення 5 жовтня 1999 року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_5 уклала договір дарування
квартири з ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_5 помер.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_5 в момент складання заповіту і доручення
від 14 листопада 1999 року перебував в такому стані, коли він не міг розуміти
значення своїх дій або керувати ними немає.

ОСОБА_5 ніякими психічними захворюваннями не страждав, на
обліку у психіатра або в психоневрологічному диспансері не знаходився, ніяких
відомостей в медичній документації щодо незадовільного його психічного стану
немає.

Нотаріус ОСОБА_6, яка посвідчувала спірні заповіт і
доручення, підтвердила, що сумнівів щодо дієздатності ОСОБА_5 у неї не виникло.

Доказів на підтвердження підстав заявлених позовних вимог
про визнання недійсними заповіту на ім'я ОСОБА_2 і доручення на ім'я ОСОБА_3 у
зв'язку з тим, що ОСОБА_5 не міг розуміти значення своїх дій під час оформлення
даних документів, позивачка суду не надала.

Підстав для призначення посмертної судово-медичної психіатричної експертизи
у суду не було.

За таких обставин, виходячи з вимог ст. 55 ЦК України (в ред.
1963 року) апеляційний суд вважає, що районний суд обгрунтовано відмовив в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними заповіту, доручення,
договору дарування квартири, а, відповідно, і в визнанні за нею права власності
на цю квартиру в порядку спадкування за законом, оскільки, ОСОБА_5 розпорядився
нею ще за життя.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_5 був
контужений, мав травму голови і що суд безпідставно відмовив в призначенні
посмертної судово-медичної психіатричної експертизи відносно нього, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки, документів, підтверджуючих отримання ОСОБА_5
в роки війни поранення, черепно-мозкової травми або контузії немає; свідок
ОСОБА_7 підтвердив, що запис в медичній картці ОСОБА_5 про отримання ним
черепно-мозкової травми зробив тільки зі слів самого ОСОБА_5 Крім того, сама по
собі наявність такої травми не свідчить про незадовільний психічний стан
ОСОБА_5 Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста ОСОБА_8 пояснив, що
по наявним матеріалам відносно стану здоров'я ОСОБА_5 експертизу провести
неможливо.

Не може бути підставою для скасування рішення суду і посилання в скарзі на
письмові пояснення сусідки ОСОБА_5 про його поведінку, так як, в установленому
законом порядку в судовому засіданні в якості свідка вона допитана не була,
ніякими об'єктивними доказами її пояснення не підтверджуються.

Ніяких інших доказів позивачка ні суду першої інстанції, ні в апеляційному
суді не надала.

Тому, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу Кленчіщевої
Л.В. відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись
ст.ст.307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня
2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення; може бути

оскаржена в касаційному порядку, до Верховного Суду
України протягом двох місяців з

цього часу.