УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/1267                              Головуюча
в суді 1 -ї
інстанції Голубніча A.M.
42                                           Доповідач
УХВАЛА

Іменем  України

14 червня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі: головуючого - судді Балашкевича С. В. суддів: Рафальської І.М. ,  Зарицької Г.В. при секретарі Сухоребрій Т.А.
з участю: позивача та представника відповідача

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення
Бердичівського міськрайонного суду від 15 березня 2007 року в справі за позовом
ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.  Бердичеві про визначення розміру одноразової
допомоги та про перерахунок щомісячної компенсації втраченого заробітку,  -

встановила:

Рішенням
Бердичівського міськрайонного суду від 15
березня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1. про стягнення та перерахунок страхових сум
відмовлено за безпідставністю.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати з направленням
справи на новий розгляд,  посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що 20 вересня 1976 року під час
виконання трудових обов'язків в автоколоні № 3 (правонаступником якої є ВАТ «САП-0651») з ОСОБА_1.
стався нещасний випадок,  про що був
складений акт форми Н-1,  а 17 січня 1977 року йому вперше
була встановлена стійка втрата працездатності ( 2 група інвалідності).

Постановою
начальника відділення дирекції Фонду від 15
серпня 2005 року № 393 позивачу
призначена щомісячна грошова компенсація втраченого заробітку,  починаючи з 19 травня 2004
року ( з дня
звернення) до 1 березня

2005 року.

Пунктом 12 постанови КМУ
від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про обчислення
середньої заробітної плати (
доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним
страхуванням»  визначено,  що

якщо на дату звернення за страховою виплатою
особа,  яка має право у зв'язку з
ушкодженням здоров'я,  вже не працює на
виробництві,  з яким пов'язана втрата
працездатності,  середня заробітна плата
обчислюється,  виходячи з середньої
заробітної плати відповідного працівника ( на дату подання потерпілим
документів медико-соціальній експертній комісії для встановлення йому ступеню
втрати професійної працездатності ( за тією професією) посадою,  розрядом,
роботою) на підприємстві,  де
працювала особа до моменту ушкодження здоров'я. У цьому разі за бажанням
потерпілого середня заробітна плата для обрахунку страхових виплат може
обчислюватися відповідно до положення,
затвердженого правлінням Фонду ССНВ України.

Згідно
пункту 7 Положення
про обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності,
затвердженого постановою правління Фонду ССНВ від 1 листопада 2001 року № 43 ( чинного на дату
подання позивачем документів у МСЕК) за бажанням потерпілого в разі відсутності
відповідної професії на підприємстві,  в
установі,  організації,  з якою пов'язане ушкодження здоров'я,  середня заробітна плата для обчислення
страхових виплат може визначатися виходячи із середньої заробітної плати по
підприємству,  установі,  організації в розрахунковому періоді.

Приймаючи
до уваги те,  що посада водія,  яку займав позивач під час ушкодження
здоров'я,  на підприємстві не збереглася
та враховуючи його письмову згоду ОСОБА_1. на обчислення страхової
виплати,  виходячи із середньої заробітної
плати по підприємству,  суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те,  що підстав для перерахунку щомісячної
компенсації втраченого заробітку та стягнення недовиплаченої суми немає.

З огляду
на наведене посилання апелянта на те,  що
страхова виплата мала визначатися з урахуванням пункту 2 Положення про
обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності,
затвердженого постановою правління Фонду ССНВ від 14.09.2004 року № 66 є
безпідставними.

Відповідно
до статті 31 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105 «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» та пункту 1.6 Порядку
призначення та здійснення страхових виплат потерпілим (членам їх сімей),  затвердженого постановою правління Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 31
січня 2002 року № 7 (чинного на час
призначення страхової виплати),  під
стійкою втратою професійної працездатності вважається будь-яка її втрата ( встановлення
групи інвалідності потерпілому,
встановлення групи інвалідності та ступеня втрати професійної
працездатності потерпілому,  а також лише
встановлення ступеня

втрати   професійної
працездатності
потерпілому),    що   визначена
медико-соціальними комісіями (далі-МСЕК)
на обумовлений термін або безстроково.

Враховуючи
те,  що ОСОБА_1була встановлена стійка
втрата прцездатності ( 2
група інвалідності) до набрання чинності Законом України «Про охорону
праці»,  суд першої інстанції
обгрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про визначення розміру
одноразової допомоги.

Доводи апеляційної
скарги цих висновків не спростовують.

Рішення
постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав
для його скасування немає.

Керуючись  ст.
ст.  209, 303, 304, 307, 308, 311-315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Бердичівського міськрайонного суду від 15
березня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.