Справа №22ц-4851/07 р.                                                   Головуючий
Категорія - 11                                                                          Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

9 липня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді:                        Денисенко Л.Л.

суддів:                                                        Солодовник
О.Ф.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:     Проляпі О.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Слов8янського міськрайсуду від 19 квітня 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання угод купівлі-продажу квартири
недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2007 р. ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він на праві власності
мав квартиру АДРЕСА_1, яку наприкінці 2006 р. виникла потреба продати. З метою
реалізації вказаного наміру, 5 грудня 2006 р. він на ім'я ОСОБА_4 видав
нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження його квартирою. Крім
того, з останнім в нього було досягнуто усної домовленості, що квартиру буде
продано за 18000 доларів або 90000 грн. В лютому 2007 р. йому стало відомо, що
його довірена особа продала квартиру, згідно договору купівлі-продажу за 35000
грн. своєму племіннику і згодом була ще двічі продана. Просив визнати договори
купівлі-продажу недійсними і зобов'язати ОСОБА_1 повернути йому квартиру.

Рішенням Слов'янського міськрайсуду від 19 квітня 2007 р. позовні вимоги
ОСОБА_3 були
задоволені у повному обсязі: договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20
грудня 2006 p., укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і від 14 лютого 2007
р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були визнані недійсними. ОСОБА_1 було зобов'язано
повернути ОСОБА_3
спірну квартиру.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу, в якій
просив рішення суду скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства
та фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Просив
направити справу на новий судовий розгляд.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що
він є добросовісним набувачем і у суду першої інстанції не було підстав для
витребування в нього спірної квартири. Крім того, судом не добуто доказів
зловмисної домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, тим більш, що експертна оцінка
квартири не відповідає фактичним цінам на квартири в їх місцевості. Також, на
його думку, суд допустив процесуальні порушення, оскільки не притягнув до
участі в справі в якості сторони його дружину, яка є співвласником квартири.

ОСОБА_2 також не погодився з рішенням суду, приніс
апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати як незаконне і ухвалити
нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач
ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_4, діючи на підставі довіреності від імені
позивача, виконав надане йому доручення відповідно до умов довіреності. Крім
того, посилаючись на висновок експертизи, суд не врахував, що квартира позивача
була неприродною для проживання і потребувала капітального ремонту, тому не
могла бути проданою за ціною, встановленою експертом. Тим більш, що ціна, вказана
експертом є припустимою. Також вважає, що суду було надано достатньо доказів,
які свідчать про передачу коштів за продану квартиру позивачеві.

В судовому засіданні представники відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2
апеляційні скарги своїх довірителів підтримали і просили їх задовольнити у
повному обсязі.

Позивач проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а
рішення суду залишити без зміни.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до судового засідання не прибули,
про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи та
доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, а скарга ОСОБА_2 задоволенню у повному обсязі. Рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням нового за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд виходив з того, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мала місце зловмисна
домовленість, оскільки згідно висновку експертизи вартість спірної квартири складає
124610 грн., тоді як фактично її було продано за 11000 доларів США. За вказаних
обставин, на підставі вимог ст. 232 ЦК
України. Суд визнав договори купівлі-продажу недійсними.

Між тим, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і
привели до неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно
до вимог п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення
суду з ухваленням нового.

При розгляді справи судом першої інстанції було
встановлено, що ОСОБА_3
на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, яку він мав намір продати. 5
грудня 2006 р. він на ім'я ОСОБА_4 видав нотаріальну посвідчену довіреність на
право розпорядження його квартирою. Скориставшись вказаною .довіреністю
останній реалізував намір позивача і продав вищевказану квартиру ОСОБА_2, який
в свою чергу, у лютому 2007 р. уклав договір купівлі-продажу на вказану
квартиру з ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 232 ЦК
України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

При цьому відповідно до ч.3 ст. 238 ЦК України,
представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у
своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно
є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб,
встановлених законом.

Виходячи з викладеного, представник повинен діяти за загальним правилом в
інтересах особи, яку він представляє.

Згідно довіреності, виданої позивачем на ім'я ОСОБА_4, останньому позивачем
надано право, зокрема, продати за ціну та на умовах за його власним розсудом
всю належну квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до вказаного він і вчинив дії щодо
продажу квартири і доказів того, що договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
було укладено в результаті зловмисної домовленості між ним судом не добуто.

Встановлення ринкової вартості спірної квартири,
проведеної приватним підприємством „Експертне агентство" в жовтні 2006 р.
і фактичний продаж квартири за певну суму, яка відрізняється від оцінки
спеціаліста, не може вважатися доказом зловмисної домовленості між довіреною
особою та ОСОБА_2

Більш того, у суду першої інстанції не було підстав для
визнання недійсним і договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, оскільки доказів недобросовісності покупця не надано, а зловмисної
домовленості між ними також не встановлено.

Таким
чином, виходячи з встановленого, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання
договорів купівлі-продажу недійсними задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1
п.п. 3,4, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційні скарги задовольнити: ОСОБА_1 - частково,
ОСОБА_2 - у повному обсязі.

Рішення
Слов'янського міськрайсуду від 19 квітня 2007 року скасувати.

ОСОБА_3 у задоволенні позову, пред'явленого до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладених 20 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і 14 лютого 2007 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення,
але може бути оскаржене в

касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня

надрання чинності.