Справа № 22-2561                                               Головуючий
2007 р.                                                                        Геєць
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня
2007 року                                                                                         м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:     Полякова
О.З.

Суддів:                              Онищенка Е.А.

Глазкової О.Г.
При секретарі:    Бабенко Т.І.
розглянувши   у   відкритому
судовому   засіданні   цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1, ОСОБА_2

на
рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від «11» травня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності, про зміну черговості
одержання права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні
2006 року ОСОБА_3, звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання права власності, про зміну черговості одержання права на  спадкування.

У позові
зазначала, що вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_4 починаючи з 1983 року і до
моменту його смерті, без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання вони
придбали квартиру АДРЕСА_1, яка згідно свідоцтва про право власності на житло
НОМЕР_1 від 17.08.2005 року була оформлена на ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 помер, його спадкоємцями є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Зазначаючи,
що вона була ч.1еном сім'ї померлого ОСОБА_4, просила встановити факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_3
та ОСОБА_4 Визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

У грудні
2006 року ОСОБА_3 звернулась до суду з додатковою позовною заявою, в якій
вказувала, що вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_4 У зв'язку
з тим, що вона на протязі всього часу сумісного проживання постійно доглядала
та піклувалась за ОСОБА_4, просила суд змінити черговість одержання права на
спадкування після його смерті та визнати за нею право на спадкування. Після
смерті ОСОБА_4

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від «11» травня 2007 року
позовні вимоги задоволено.

Встановлено
факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без шлюбу з 1983 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано
за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, як частки в сумісному майні
подружжя.

Змінено
черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_4, визнано за
ОСОБА_3 право на
спадкування після смерті ОСОБА_4 як спадкоємця першої черги.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 зазначають,
що рішення постановлено з порушенням норм матеріального права, просять його
скасувати та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволені заявлених
позовних вимог у повному обсязі.

.
Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до п.п.3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Як
вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 згідно свідоцтва
про смерть від.26.08.2006 року.

Згідно
свідоцтва про право власності на житло від 17.08.2005 року він був єдиним
власником квартири АДРЕСА_1.

Районний
суд при розгляду справи на підставі показань допитаних свідків документальних
доказів листів, запрошень, фотокарток /,показань дільничного лікаря встановив
що з 1983 року по час смерті ОСОБА_4 з ним однією сім"єю проживала ОСОБА_3 і з цим
погоджується судова колегія.

Разом з
тим неможливо погодитися з висновком суду про визнання за ОСОБА_3 права власності
на 12 спірної квартири, як частку майна подружжя.

Згідно
свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 17.08.2005 року ОСОБА_4
отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 шляхом приватизації на підставі Закону
України " Про приватизацію державного житлового фонду ". Таким чином
спірна квартира є особистою приватною власністю померлого ,і не підлягає
розділу як майно подружжя. В цієї частині рішення суду підлягає скасуванню ,з
відмовою в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.1264 ЦК
України у четверту чергу право на спадкування за

законом мають особи, яки проживали зі спадкоємцем однією сім"єю не
менш як п"ять

років до часу відкриття спадщини.

Факт
такого проживання ОСОБА_3 з померлим ОСОБА_4 підтверджено належними доказами по
справі.

Відповідно
до ч.2 ст.1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням
суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має
право на спадкування ,за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася ,
матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ,який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

На думку
судової колегії ,районний суд в даному випадку вірно застосував вимоги вказаної
норми закону, так як ОСОБА_3,
протягом усього часу сумісного проживання опікувалася ОСОБА_4 який помер в
віці ІНФОРМАЦІЯ_1 року, доглядала за ним, померлий з 1992 року не працював, мав
поганий стан здоров"я, мав вади зору ,що підтверджується медичною карткою,
та мала більший дохід, і тому має право на спадкування однієї черги разом з
відповідачами по справі.

Таким чином , судова колегія
вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання
за позивачкою права власності на 12 частину квартири як на майно подружжя, в
іншої частині рішення суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи і тому
підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.
ст.307,309,317     ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від «11» травня 2007 року по
цій справі - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання за
ОСОБА_3 права власності на 12 частину квартиру АДРЕСА_1 як частки в сумісному
майні подружжя. В цієї частині в позові відмовити.

В інший частині
рішення залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців.