Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №
22ц-605/2007р.                                          Головуючий
5                                                                   Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

31
травня 2007 року колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
міста Севастополя в складі:

головуючого      - Єфімової В.О.,

суддів                                          -
Водяхіної Л.М.,  Володіної Л.В.,

при
секретарі    - Баран М.Л.

за  участю
представника  ОСОБА_2.
-  ОСОБА_5.,  представника ОСОБА_3. - ОСОБА_6

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення місцевого суду Нахімовського району м. Севастополя від 12 лютого 2007
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  ОСОБА_3,
Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради про визнання
приватизації та договорів дарування і купівлі-продажу недійсними,  визнання особи такою,  що втратила право користування житловим
приміщенням,  за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні власністю,  -

ВСТАНОВИЛА:

У
вересні 2004 року ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2.,
ОСОБА_3.,  Фонду
комунального майна Севастопольської міської Ради про визнання приватизації та
договорів дарування і купівлі-продажу недійсними,  визнання особи такою,  що втратила право користування житловим
приміщенням. Мотивуючи свої вимоги тим,
що вона незаконна була позбавлена права як член сім' ї наймача на
приватизацію квартири АДРЕСА_1 та просила визнати недійсним правочин щодо
приватизації та передачі у сумісну часткову власність спірної квартири ОСОБА_7.
та ОСОБА_2,  визнати недійсним свідоцтво
про право власності на вищевказану квартиру,
зобов'язати Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради
відмінити розпорядження № 216 від 20 червня 2003 року. У судовому засіданні
позивачка доповнила свої вимоги та просила визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2005 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_3.

ОСОБА_3.
звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4.,  ОСОБА_7 про усунення перешкод в здійснені
права власності,  вказуючи,  що вона згідно з договором купівлі-продажу
від 05 лютого 2005 року є власником спірної квартири,  в зв'язку з чим просила суд захистити її
права власника шляхом виселення з квартири відповідачів та зняти їх з реєстраційного
обліку.

Рішення
місцевого суду Нахімовського району м. Севастополя від 12 лютого 2007 року
позовна заява ОСОБА_7 була залишена без задоволення,  зустрічний позов задоволено та рішенням
ОСОБА_1. знята з реєстраційного обліку у спірної квартирі.

2

Не
погодившись з рішенням суду ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу,  в якій просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення яким задовольнити її позов. Вважає рішення суду
незаконним та необгрунтованим,
постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує,  що висновки суду не відповідають
дійсності.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді -
доповідача,  доводи учасників
процесу,  що з'явилися,  перевіривши матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги,  вважає за
необхідне її відхилити з таких підстав.

Відмовляючи
у задоволені позову ОСОБА_7,  суд першої
інстанції виходив з того,  що
приватизація квартири АДРЕСА_1 була проведена з додержанням норм законодавства.

З таким
висновком суду погоджується судова колегія,
оскільки він зроблений з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно
до ч.5 ст.5 Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду",  кожний громадянин України
має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Судом
першої інстанції встановлено,
підтверджено матеріалами справи,
що ОСОБА_1. була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 31.07.2002р. як
неповнолітня дитина ОСОБА_8,  який мав
право на користування житловим приміщенням. На момент приватизації спірної
квартири,  в ній проживали ОСОБА_1.,  ОСОБА_4. та наймач ОСОБА_9

20.06.2003р.
квартира АДРЕСА_1 була приватизована у спільну часткову власність ОСОБА_9. та
ОСОБА_2. Реалізуючи своє право власника 1/2 частки квартири ОСОБА_9 на підставі
договору дарування від 03.07.2003р. подарувала її ОСОБА_2.,  у зв'язку з чим остання стала власником
квартири.

Згідно
свідоцтва про право власності на житло №3 9/22 від 28.01.1999р. позивач ОСОБА_1.
раніше брала участь у приватизації двох кімнат житловою площею 18, 5 та 15, 9
кв.м. у комунальній квартирі АДРЕСА_2(арк.с.46).

Крім
того,  відповідно до довідки БТІ та ДРОНМ
м. Севастополя від 12.02.2005р. за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.1999р.

За таких
обставин суд першої інстанції правильно прийшов до висновку,  що ОСОБА_1. не мала право на участь в
приватизації спірної квартири,  оскільки
вже реалізувала своє право на приватизацію державного житла.

Позивач
не представила суду докази неправомірності правочину договору дарування
квартири АДРЕСА_1 від 03.07.2003р. укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2.,
тому підстав для визнання договору дарування та приватизації
спірної квартири недійсними немає.

Згідно
договору купівлі-продажу від 05.02.2005р. власником квартири АДРЕСА_1 стала
ОСОБА_3. Спірна квартира на момент здійснення правочину під забороною та в
заставі не перебувала,  ціна встановлена
за домовленістю сторін. Родині відношення між покупцем та продавцем не є
підставою для визнання договору недійсним.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1. добровільно
покинула житлову площу в спірній квартирі,
вивезла свої речі і виселилася,
залишившись тільки зареєстрованою в ній. Доказів неправомірності дії

3

ОСОБА_2
і ОСОБА_3 по виселенню
позивачки з квартири АДРЕСА_1 не представлено,
позивачка на даний час проживає в квартирі,  яка належить їй на праві приватної власності,  а тому суд обґрунтовано усунув перешкоди
власнику спірної квартири,  шляхом зняття
позивачки з реєстрації по даній житловій площі.

На
підставі наведеного судова колегія вважає,
що ОСОБА_3. є добросовісним набувачем.

Таким
чином,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись
ст.ст.304,  п.1 ст.307,  308,
313,  п. 1 ст.314,  315, 317,
319 ЦПК України,  судова
колегія,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
місцевого суду Нахімовського району м. Севастополя від 12 лютого 2007р.
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців із дня
набрання законної сили.