РІШЕННЯ

Іменем  України

19 вересня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої -
судді Косигіної Л.М.

суддів:                                    Олексіенко
М.М. , Омельчука М.І.

при
секретарі      Нечипоренко І.Г.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної, та моральної шкоди

за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Баранівського районного суду
Житомирської області від 20 грудня 2006 року, -

встановила :

В березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив
стягнути з відповідача 2024 грн. 7 6 коп. матеріальної шкоди, спричиненої
внаслідок пошкодження його автомобіля, 1700 грн. на відшкодування моральної
шкоди, 153 грн. 36 коп. витрат на проведення експертизи, 68 грн. сплаченого
державного мита, 300 грн. за надання юридичної допомоги адвокатом. В
обґрунтування позову зазначив, що 23.01.2005 року з вини ОСОБА_2сталося ДТП,
внаслідок якого його автомобіль отримав механічні ушкодження. Враховуючи те, що
відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодувати спричинену шкоду,
ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 20 грудня
2006 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 1012
грн. 38 коп. матеріальної шкоди, 500 грн. моральної шкоди, 68 грн. судового
збору, 300 грн. за надання юридичної допомоги, 153 грн. 36 коп. за оплату
послуг експерта, а всього 2033 грн. 74 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в тій частині,
якою відмовлено в задоволенні його вимог в повному обсязі. Апелянт просив
достягнути з відповідача 1200 грн. моральної шкоди та 1012 грн. 38 коп.
матеріальної шкоди. Посилався на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи. Зазначив, що складена працівниками ДАЇ схема до протоколу
огляду місця пригоди не відповідає фактичній дорожній обстановці.

Справа №
22-ц/508                          Головуючий
у суді 1-ї інстанції Головня В.П.

Категорія 19                                      Суддя-доповідач
Косигіна Л.М.

ОСОБА_2 в своїй скарзі також просить скасувати рішення районного суду та
ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на
невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального
і процесуального права. Зокрема зазначив, що він не винний у вчиненні даного ДТП, а тому суд
безпідставно задовольнив позов ОСОБА_1

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а скарга
ОСОБА_2підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 місцевий суд
виходив з того, що як позивач так і відповідач порушили правила дорожнього
руху, а тому в скоєні ДТП
є їх спільна вина. Доказом спільної вини сторін у вчиненні ДТП суд вважав
притягнення обох водіїв до адміністративної відповідальності.

Проте з таким
висновком повністю погодитись неможливо.

Статтею 1188 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1)        шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,

відшкодовується винною особою;

2)
за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй
не відшкодовується;

3)
за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Встановлено, що 23 січня 2005 року о 14.15 годин ОСОБА_1
керуючи автомобілем ВАЗ-2104 3 н.з. НОМЕР_1 на Т-образному перехресті
рівнозначних доріг: 1 пров. Котовського та вул. Комунарів в м. Баранівка
Житомирської області дорожні знаки відсутні, порушивши вимоги п. 16.12 ПДР
України, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ-21063 н.з. НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_2., який рухався від нього праворуч, внаслідок чого на
перехресті сталося зіткнення автомобілів. Під час виконання повороту праворуч
водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.5 ПДР України.

Транспортні
засоби отримали механічні пошкодження.

З матеріалів
справи вбачається, що вина сторін у вчиненні даної дорожньої пригоди, у
встановленому законом адміністративному порядку не доведена, оскільки постанови
про притягнення ОСОБА_1. та ОСОБА_2до адміністративної відповідальності за ст.
124 КУпАП від 12.05.2005 року а.с. 79-81 та від 23.03.2005 року а.с. 14\
скасовані постановами голови апеляційного суду Житомирської області відповідно
від 25.07.2005 року а.с. 7 та від 13.08.2007 року а.с. 328. Провадження по
справах закрито в зв'язку із закінченням терміну накладення адміністративного
стягнення, без визначення наявності вини кожного водія.

З висновку судової автотехнічної експертизи від 18 травня 2007 року за № 85
а.с. 274-284 вбачається, що місце зіткнення автомобіля ВАЗ-21043 під
керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ 21063 розташовано в межах
Т-обраЗного нерегульованого перехрестя, у місці початку осипу скла та ґрунту,
зафіксованого на схемі ДТП
та в матеріалах справи.

В даних умовах руху водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути
зіткнення із автомобілем ВАЗ-2104 3, який рухався у поперечному напрямку,
шляхом термінового гальмування із зупинкою ТЗ до лінії його руху. Водій
автомобіля ВАЗ 21043 ОСОБА_1 завжди мав би технічну можливість уникнути
створення аварійної ситуації і як наслідок ДТП. Водій ОСОБА_1 повинен був діяти
відповідно до вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.36), 11.2, 12.1, 12.3, 16.3, 16.12 ПДР
України, однак його дії не відповідали вимогам пп. 2.36), 11.2, 12.1, 12.3,
16.3, 16.12 ПДР України. Водій ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог
пп. 2.36), 10.1, 10.5, 11.2, 12.3, його дії не відповідали вимогам п. 10.5 ПДР
України.

З технічної точки зору причиною створення аварійної ситуації й виникненням
ДТП є невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ-21043 ОСОБА_1 технічним вимогам
пп. 2.36), 16.3, 16.12 ПДР України.

Отже, саме по собі порушення відповідачем правил дорожнього руху не є
підставою для застосування п. З ч. 1 ст. 1188 ЦК України, оскільки дане порушення не знаходиться в
причинному зв'язку з виникненням ДТП.

Доводи апелянта ОСОБА_1 стосовно того, що зіткнення
автомобілів відбулося не на перехресті є безпідставними та спростовуються як
висновком судової автотехнічної експертизи, так і матеріалами справи.

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справі від 02.03.2005 року
а.с.21-22, яка є чинною, вбачається, що зіткнення автомобілів відбулося в
місці розташування осипу скла та ґрунту, тобто безпосередньо на перехресті.
Наведене підтверджується змістом протоколу огляду місця події а.с. 39 та
схемою до нього а.с. 55, яка підписана водіями та понятими ОСОБА_3. іОСОБА_4

Зазначені поняті в подальшому двічі допитувалися в суді а.с. 70-71, 99,
182, 183 та підтвердили правильність даних зазначених на схемі до протоколу
огляду місця події місця розташування автомобілів, осипу скла та ґрунту, місце
зіткнення та інш..

За даних
обставин підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає. ОСОБА_2 позов до суду не
заявляв.

Враховуючи  наведене,
рішення  місцевого  суду
підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в
задоволенні позову за безпідставністю заявлених вимог.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Баранівського районного суду
Житомирської області від 20 грудня 2006 року та ухвалити нове рішення.

Відмовити за безпідставністю заявлених вимог в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може
бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.