УХВАЛА

Іменем  України

18
квітня 2007 року апеляційний суд Житомирської області в складі :

головуючого
: Франовської К.С.

суддів :
Широкової Л.В., Товянської О.В.

при
секретарі: Сухоребрій Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростеиського міськрайонного суду
Житомирської обла­сті від 30 січня 2007 року,

встановив:

У серпні 2005 року ОСОБА_1. звернулась до суду в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей із вказаним позовом про виселення,
в якому зазначала, що сторони по справі разом із дітьми проживають у кв.
АДРЕСА_1 в м. Коростені. Посилаючись на те, що від­повідач по справі - її
колишній чоловік, зловживає спиртним, перебуваючи в такому стані влаштовує
сварки, виганяє їх із квартири, тобто робить немож­ливим проживання з ним в
одному жилому приміщенні, ОСОБА_1. проси­ла задовольнити вимоги.

Рішенням Коростеиського міськрайсуду Житомирської області
від 30.01.2007 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду
скасувати. Вважає, що матеріали справи свідчать про порушення ОСОБА_2. пра­вил
співжиття та неможливість проживання з ним в одному будинку. Суд не дав
правильної оцінки зібраним доказам.

Апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. Як видно із матеріалів справи,
сторони проживають у службовому житлі, яке було надано відповідачу в зв'язку із
тим, що він працює тривалий час у КВЖРЕП-1, останніх три роки двірником(а.с.38).
Шлюб сторони розірвали у 2000 році.

Третя особа - КВЖРЕП-1 заперечує проти задоволення
позовних вимог, оскільки спірна квартира надана відповідачу в зв'язку із його
роботою. За мі­сцем роботи він характеризується позитивно, трудову дисципліну
не порушує

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени
його сім'ї, або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують
чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або
систе­матичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобі­гання чи
громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення вин­них, на вимогу
наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Справа 22ц/716                                       Головуючий
у суді 1 інст.:Куліченко М.В.

Категорія 30                                             Доповідач:Товянська
О.В.

2

Як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про
деякі питання, що виникли у практиці застосуван­ня судами Житлового кодексу
України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України
осіб, які систематично порушують правили співжиття та роблять неможливим
проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при
триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського
впливу не дали позитивних ре­зультатів.

Йдеться,
зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи
внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи
громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени ЖБК... за
місцем роботи або проживання відповідача.

Беручи до уваги
офіційний характер заходів запобігання та громадсь­кого впливу, які мають
передувати виселенню наймача, або членів його сім'ї на підставі ст.116 ЖК
України без надання іншого жилого приміщення, і від­повідно до вимог
цивільно-процесуального законодавства про допустимість засобів доказування факт
застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися
письмовими доказами.

Матеріалами
справи доведено, що стосунки між сторонами вкрай на­пружені внаслідок спору
із-за користування квартирою.

Постановами
органів міліції про відмову у порушенні кримінальної справи від 26.07.2005
року, 19.09.2005 року, 28.10.2005 року підтверджено факт систематичних сварок,
бійок між сторонами, проте доказів про застосу­вання до ОСОБА_2 будь-яких
заходів запобігання чи громадського впливу органами міліції, не встановлено.

Та обставина, що
відповідач у 2001 році добровільно проходив лікуван­ня від алкоголізму не є
доказом систематичного зловживання ним спиртними напоями на протязі 2005-2006
років.

Матеріалами
справи доведено, що вироком Коростенського міськрайсу­ду від 27 жовтня 2006
року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні зло­чину - заподіянні 26 травня 2006
року у спірній квартирі своїй неповнолітній дочці легких тілесних ушкоджень.

Даний факт є
підставою для винесення ОСОБА_2. офіційного за­стереження про недопустимість
антигромадської поведінки в побуті.

Проте
систематичності, в розумінні ч. 1 ст. 116 ЖК України, апеляційний суд не
встановив.

За таких
обставин на даний час підстав для виселення ОСОБА_2 немає.

Керуючись ст.ст.308,313-315,317 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2007 року
залишити без зміни. Винести ОСОБА_2 попередження про недопустимість
антигромадської поведінки в побуті.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оска­ржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.