РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року місяця
червня дня 20 колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді            Іващенко В.В.

Суддів                                  Летягіної О.В.

Сінані О.М.

При секретарі          Войциховської Е.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа: Відділ
департаменту громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Ялтинського міського
управління ГУ МВС України
в АР Крим, - про скасування реєстрації і усунення перешкод у користуванні
власністю,

за апеляційною
скаргою ОСОБА_2,

на рішення
Ялтинського міського суду АР Крим від 16 березня 2007 року ,

встановила:

У квітні 2006
року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Відділ
департаменту громадянства, міграції, реєстрації
фізичних осіб Ялтинського міського управління ГУ МВС України в АР Крим,-про скасування
реєстрації і усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2005
року, засвідченого нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу,
реєстраційний номер 365. Його власність була зареєстрована в Ялтинському бюро
технічної інвентаризації 04.02.2005 року. Відповідач ОСОБА_2 проживає в
квартирі без його згоди та чинить йому, власнику нерухомого майна, перешкоди у
користуванні власністю

Рішенням
Ялтинського міського суду АР Крим від 16 березня 2007 року позов ОСОБА_1-
задоволено.

Постановлено: усунути
перешкоди ОСОБА_1в користуванні його майном - квартирою АДРЕСА_1, -шляхом
виселення з даної квартири ОСОБА_2.

Скасувати
реєстрацію ОСОБА_2 за адресою: м. АДРЕСА_1

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2вважає рішення суду таким, що постановлено з порушенням вимог
матеріального і процесуального права, просить його скасувати та постановити
нове судове рішення, яким в задоволені позовної заяви ОСОБА_1. відмовити.

Справа № 22-ц-41442007р.         Головуючій
в 1 інстанції: Берещанський Ю.В.

Доповідач: Іващенко В.В.

2

Апелянт вказує
на те, що суд задовольнив позов ОСОБА_1. про його виселення з житлового
приміщення та скасував реєстрацію за місцем проживання з підстав ст. ст. 4,15,19.48
Закону України „Про власність", ст.ст. 316.317,319,391 ЦК України.

Зокрема, апелянт
посилається на те, що захист права власності на квартиру шляхом усунення
перешкод в здійснюванні права користування квартирою шляхом виселення на
підставі законодавства про захист права власності - не передбачено.

Виселення
наймача з житлового приміщення здійснюється на підставі ст. 169ЖК України у
випадках припинення договору найму, або його розірвання у порядку ст. 168 ЖК
України.

Крім того, на
думку апелянта, суд невірно оцінив докази апелянта про правомірність його
проживання у спірної квартирі, яки підтверджені набравши ми законної сили
судовими рішеннями - рішенням Ялтинського міського суду від 01.02.2001 року у
частини признання за ним права на проживання у спірної квартирі; рішенням
Ялтинського міського суду від 02.07.2004 року про правомірність його реєстрації
за адресою: м. АДРЕСА_1.

Суд порушив ст.
213 ЦПК України по оцінці доказів та відображення цієї оцінки у рішенні.

Заслухавши
доповідача, позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_3. дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позов , суд виходив із того, що ОСОБА_1., як власник спірної квартири, має
права згідно зі ст.. 48
Закону України „Про власність" вимагати усунення перешкод у користуванні
нею шляхом виселення позивача.

Проте таких висновків суд дійшов з порушенням норм
матеріального права.

Ухвалюючи
рішення, суд послався на ст. 48 Закону України „Про власність" і ст.. 391 ЦК України, які не
передбачають виселення.

Та обставина, що
особа є власником жилого приміщення, а отже, має охоронюване законом право
володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, сама по собі не
може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають.

Не є підставою
для виселення членів сім"ї власника житлового приміщення, в тому числі й
колишніх, і факт переходу права власності на квартиру до іншої особи, оскільки
їхнє право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством,
за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або
обмежений у користуванні ним інакше як із підстав і в порядку, передбачених
законом (ч.3 ст.9 ЖК України).

З матеріалів
справи вбачається, що й позивач , й відповідач - є колишніми чоловіками
ОСОБА_4, який постійно проживає в спірній квартирі.

Рішенням
Ялтинського міського суду від 01.02.2001р., що набрало законної сили, за
ОСОБА_2. , колишнім членом сім"ї ОСОБА_4., визнано право користування
спірною квартирою.

Відповідно до
ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Суд проігнорував цю норму процесуального права, дійшовши висновків, які не

відповідають обставинам справи.

Згідно з п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЖК України порушення судом норм матеріального
і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи є
підставами для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

3

Скасовуючи
рішення суду, колегія суддів ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_1. з таких підстав.

Колегія суддів
встановила, що відповідач ОСОБА_2з 1988 р. проживав в квартирі за адресою: м.
АДРЕСА_1у якості члена сім"ї ОСОБА_4., з якою знаходився у шлюбі і
розірвав його у 1988р., але залишився проживати у даному жилому приміщенні, де
проживає до теперішнього часу.

ОСОБА_1. також
колишній чоловік ОСОБА_4., яка продала йому спірну квартиру 02.02.2005р.

Позов ОСОБА_1.
про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2. з
підстав ст.. 48
Закону України „Про власність", ст..
391 ЦК України
не є обґрунтованим і не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 48 Закону
України „Про власність" і ст. 391 ЦК
України не передбачають виселення осіб із жилого приміщення..

Та обставина, що
особа є власником жилого приміщення, а отже, має охоронюване законом право
володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, сама по собі не
може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають.

Правомірність
проживання ОСОБА_2. у спірній квартирі підтверджується рішенням Ялтинського
міського суду від 01.02.2001р., що набрало законної сили, згідно з яким за
ОСОБА_2. , колишнім членом сім"ї ОСОБА_4., визнано право користування
спірною квартирою.

Не є підставою
для виселення членів сім"ї власника житлового приміщення, в тому числі й
колишніх, і факт переходу права власності на квартиру до іншої особи, оскільки
їхнє право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством, за яким ніхто не може бути
виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні
ним інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом (ч.З ст.9 ЖК
України).

З таких підстав
колегія вважає необгрунтованими і вимоги позивача про зняття відповідача з
реєстраційного обліку у відділу департаменту громадянства, міграції, реєстрації
фізичних осіб Ялтинського міського управління ГУ МВС України в АР Крим

Враховуючи
наведене і керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Ялтинського міського суду АР Крим від 16 березня 2007 року скасувати, ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа: Відділ
департаменту громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Ялтинського
міського управління ГУ
МВС України в АР Крим, - про скасування реєстрації і усунення перешкод у
користуванні власністю, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту
проголошення й може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом
двох місяців.