Справа № 22ц-3839/2007                                              Головуючий по
суддя - Розумілова Н.М..
Категорія -16        Доповідач: суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
червня 2007 року                                                           м.
Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області у складі головуючого: судді Шабанової В.О., суддів:
Стратіло В.І. та Резникової Л.В., при секретарі Стефановій І.М. з участю
представника позивача Криворебенко В.П. відповідача ОСОБА_1.,

розглянувши
у відкритому судовому у засіданні у приміщенні апеляційного суду у місті
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1. та ОСОБА_2. на рішення
Центрально-Міського районного суду м Горлівки від 8 лютого 2007 року в справі
за позовом ЗАТ „Горлівськтепломережа" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за послуги з теплопостачання,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 08.02.2007 року
позовні вимоги ЗАТ „Горлівськтепломережа" до відповідачів ОСОБА_1. та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено.

Суд стягнув з відповідачів на користь позивача по 550 грн. 15 коп. в рахунок
відшкодування заборгованості за теплову енергію, а також по 25 грн.50 коп. в рахунок
відшкодування судового збору та по 15 грн. в рахунок відшкодування витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачі подали апеляційну скаргу,
вказуючи, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального
права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку апелянтів суд не застосував положення ст.267 ЦК України щодо
строку позовної давності. Предметом позову є заборгованість за теплову енергію
за період з червня 2003 р. по червень 2006 р. у розмірі 1100 грн.30 коп..
Оскільки судом відкрито провадження у справі у серпні 2006 року, то період, іа
який може бути стягнута заборгованість має бути визначений з серпня 2003 р. по
серпень 2006 р. Вони в судовому засіданні заявляли клопотання про застосування
строку позовної давності і, таким чином, у суду були всі підстави для його
застосування.

Також посилались нате, що суд порушив вимоги ст.10 ЦПК , не створив умови
для змагальності процесу, не сприяв всебічному та повному з ясуванню обставин
справи.

Плата за користування послугами вноситься за затвердженими у встановленому
порядку тарифами. Оскільки між ними та позивачем не було укладено договору про
надання комунальних послуг, у судовому засіданні вони заявляли клопотання про
витребування у позивача обґрунтованого розрахунку   щодо сум за встановленими

тарифами. На порушення
ст.60 ЩІК суд не сприяв у витребуванні доказів. Суд також допустив порушення вимог ст.57, 63, 64 ЩІК, не
дослідив докази, не допитав свідків, у зв'язку з чим неповно з'ясував
обставини, що мають суітєве значення для справи.

Апелянти просили рішення суду скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Від ЗАТ
„Горлівськтепломережа" письмових заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи, і обговоривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до СТ.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильно по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що відповідачі проживають
у багатоповерховому будинку №2 кв.№27 по вул. Кірова в м. Горлівка з
централізованою системою опалювання, роботу якої в період з червня 2003 р. по
червень 2006 р. забезпечував позивач.

Суд виходив з того, що відповідачі не у повному обсязі сплачували кошти за
надані їм послуги, мають заборгованість у розмірі 1100 грн.30 коп.
Акти-претензії про неналежне постачання послуг позивачем не складалися. Було
складено лише один акт від 3.02.2005 р. за ініціативою позивача, яким встановлено,
що температура повітря у квартирі відповідачів не відповідає санітарним нормам.
За вказаний період позивачем проведено розрахунок відповідно до встановлених
тарифів з перерахунком у зв'язку з фактичним наданням послуг.

Розглядаючи спір, апеляційний суд вважає, що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не
заперечується, що ЗАТ „Горлівськтепломережа" є постачальником послуг з
теплопостачання та гарячого водопостачання до будинку АДРЕСА_1у вказаному
будинку і одночасно вони є користувачами цих послуг.

У судовому засіданні встановлено, і не оспорюється сторонами, що до
будинку, в якому проживають відповідачі з червня 2003 року надходила теплова
енергія.

Відповідно з п.4.2 розділу 4 Договору між підприємством теплових мереж у
особі ЗАТ „Горлівськтепломережа", який визначений як „Постачальник"
та житлово-експлуатаційною організацією в особі КП „Кіровський" що
значиться у договорі як „Виконавець", який діяв в період з 15 жовтня 2001
року по 14 жовтня 2006 року, було передбачено, що оплата за отримані населенням
послуги з опалення та гарячого водопостачання проводиться квартиронаймачами
(володільцями квартир) „Постачальнику" за показниками приладів обліку, а
за їх відсутності за встановленими нормами та тарифами (а. с. 3 9-40).

Доводи апелянта щодо надання відповідачем послуг неналежної якості, а саме
неналежного забезпечення відповідного температурного режиму, знайшли своє
підтвердження частково.

Пунктом п.41 „Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та
водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30
грудня 1997 р. №1497 "( із змінами та доповненнями, внесеними   постановами КМУ   від

6.05.2001 p.
№450, від 25.12.2002 p.
№1973 та від 15.05.2003 p.
№717) (далі Правила) передбачений порядок оформлення претензій споживача до
виконавця. Зазначено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач
викликає представника виконавця для складання та підписання акта-претензії
споживача, в якому зазначаються терміни, види, показники порушень, тощо ( форму
типового акту-претензії наведено у додатку №3 цих Правил).

Судом встановлено, що з 17.11.2003 р. по 21.11.2003 p., з 10.12.2003 р.
по 12.12.2003 p.,
з 10.01.2004 р. по 11.01.2004 р. та з 17.03.2004 р. по 18.03.2004 р. дійсно
було відсутнє опалення у будинку з-за несправності внутрішньої системи опалення
будинку, однак актів-претензій відповідачами складено не було. Між тим,
акти-претензії відповідачами за цей період не складалися, а було складено акти
КП „Кіровський" та проведено перерахунок оплати в бік зменшення.

Крім того, в окремі дні листопада, грудня, січня, лютого місяців
температура повітря у квартирах мешканців першого під'їзду дійсно була нижчою
від санітарних норм з-за несправності системи опалення будинку, про що КП
„Кіровський" було складено акти, а також це знайшло своє відображення у
квитанціях на оплату за опалення. Однак відповідачами і за вказаний період не
було складено актів-претензій, що не дає підстав вважати доводи відповідачів
доведеними. Пояснення свідків з боку відповідачів також не дає підстав вважати
доводи відповідачів з цього приводу доведеними.

Згідно з п.23 Правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати
послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 10 числа
наступного за розрахунковим місяця, якщо договором не встановлено інших
термінів. Оскільки позов подано у липні 2006 року, підстав для застосування
строку позовної давності, передбаченого ст. 267 ЦК України, на яку посилалась відповідачі, не має, оскільки
позов заявлено в межах строку позовної давності.

У п. 33 Правил вказано, що споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати
надані послуги щомісячно сплачувати їх вартість за встановленими тарифами.

З матеріалів справи вбачається, що квартира відповідачів має опалювальну
площу 32,8 кв.м., оплата за послуги їм нараховувалась відповідно до
встановлених тарифів, щодо розміру яких відповідачі за вказаний період своїх
претензій не подавали.

Згідно з особового рахунку № 1032567, відкритого позивачем на ім'я
відповідача ОСОБА_1., за
вказаний період відповідачам були проведені щомісячні нарахування відповідно до
встановлених тарифів.

Всього нараховано за вказаний період 1174,02 грн., відповідачі частково
проводили оплату за надані послуги і ними сплачено всього 73,72 грн.

Позивачем були проведені перерахунки розміру плати за надані послуги у
зв'язку зі зниженням їх якості за власною ініціативою в бік її зменшення, а
сума заборгованості становить 1100 грн. 30 коп.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що оскільки між
сторонами не було укладено договору про надання послуг, позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Як зазначено у ч.1 ст.4 Закону України „Про житлово-комунальні
послуги" законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг
базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у
галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших
нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних
послуг.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції встановлено, що фактично між
сторонами існували і існують правовідносини по наданню житлово-комунальних
послуг   і   користування   такими
послугами,   які   витікають
із   зазначених   вище

нормативно-правових
актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, а
відповідачі, будучи споживачами цих послуг, свої зобов'язання по їх оплаті, не
виконували у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК
України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і
обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неї.

У даному випадку позивач, виконавши свої зобов'язання по
наданню послуг, має законні підстави вимагати від відповідачів оплати за
надання їм цих послуг.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано поклав на кожного з
відповідачів обов'язок по відшкодуванню суми боргу, а також судовик витрат.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до неправильного вирішенчя справи.

Керуючись ст. 304, п.1 ст.307,308, 313, п.1 ст.314
315,317,319 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області
від 8 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення однак може бути оскаржена
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду
касаційної інстанції.