УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року вересня місяця „03" дня колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
у складі:

Головуючого,
судді:     Панкова М.В.

Суддів:     Ісаєва Г.А.

Белинчук
Т.Г. При секретарі:     Галіч Ю.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1,   ОСОБА_2   до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4про визнання договору міни дійсним та
визнання права власності на будинок,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сімферопольського районного суду
АР Крим від 23 березня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа
ОСОБА_4. про визнання
дійсним договору міни квартири АДРЕСА_1на будинок АДРЕСА_2 і визнання права
власності на вказаний будинок, в якому вони проживають.

Свої вимоги мотивують тим, що в березні 2001 року їм стало відомо про
продаж ОСОБА_3 спірного будинку за 3000 доларів США. Вони вийшли з пропозицією про обмін будинку на квартиру з
доплатою. Ціна квартири була встановлена в 900 доларів США. Різницю у 2100
доларів США домовилися
віддати після нотаріального посвідчення договору міни. В квітні 2001 року
позивачі переїхали до будинку, а ОСОБА_3. до їх квартири.

За домовленістю з ОСОБА_3
вони зобов'язалися виплатити 1500 доларів США брату відповідачки - ОСОБА_4, котрий виходячи
з його частки власності на спірне домоволодіння наклав на нього арешт. ОСОБА_4 отримав від них
600 доларів США, які є
завдатком, після чого зняв арешт на будинок.

ОСОБА_3. під
різними мотивами відмовляєтся від завершення угоди.

Оскільки вони прийняли усі міри щодо виконання зобов'язання і більша частка
ви­конана, а інша частина зобов'язань не виконано не з їх вини, а тому що
відповідачка ухиля­ється від завершення угоди у вигляді нотаріального
посвідчення, просять також визнати право власності на будинок.

Рішенням Сімферопольського районного суду міста Сімферополя АР Крим від 23
березня 2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення
суду скасувати з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду постановлено з
порушенням норм матеріального та процесуального права.

Справа №
22-Ц-4812/2007 р                              Головуючий
суду першої інстанції:

Биховець М. О.
Доповідач:        Белинчук Т.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися до суду апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановляючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надав суду достатніх доказів тих обставин на які він
посилається як на обґрунтування своїх позовних вимог.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають вимогам закону і підтверджені зібраними по справі
доказами.

З матеріалів справи вбачається, що у 2001 року між позивачами ОСОБА_1. та ОСОБА_2 та
відповідачкою ОСОБА_3
була досягнута усна угода про обмін квартириАДРЕСА_1 на будинок АДРЕСА_2 з
доплатою різниці у розмірі 2100 доларів США
.

В квітні 2001
року позивачі переїхали до будинку, а ОСОБА_3. до їх квартири.

Згідно свідоцтва про право власності на квартируАДРЕСА_1 Сімферопольського
району від 20.01.1995 року, власниками квартири у рівних частках є позивачі
ОСОБА_1 , ОСОБА_2, та інші - ОСОБА_4, ОСОБА_5.,   ОСОБА_6- кожному по 15 частки.

З позовними вимогами до суду власники ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6, яким
належить 35 частки в квартирі не зверталися.

Будинок АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину від
24.07.2001 року у вигляді 1315 часток належить ОСОБА_3, а відповідно до
свідоцтва про право на спадщину від 03.08.2001 року у вигляді 215 часток
належить ОСОБА_4

Проте доОСОБА_4, та його
опікуна ОСОБА_7 позовні вимоги не заявлені.

З тексту розписки від 26.07.2001 року слід, що відповідачка ОСОБА_3. продає
свій будинокАДРЕСА_2, і бере від позивачаОСОБА_2 квартируАДРЕСА_1.
А різницю у розмірі 1500 умовних одиниць отримує її братОСОБА_4( не власник
будинку) для придбання житла собі та своєму брату ОСОБА_4.

Згідно положень частин 1 і 2 статті 715 ЦК України за договором міни кожна із сторін зобов'язується
передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із
сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і
покупцем товару, який він одержує взамін. Стаття 716 ЦК України передбачає,
що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до положення статті 657 ЦК
України договір купІвлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій
формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державної
реєстрації.

Згідно положень статті 220 ЦК України у випадку недотримання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами,
і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З пункту 4
постанови Пленуму Верховного суду України від 28.04.1978 року № 3 з наступними
змінами «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», слід що
це правило не може застосовуватися якщо сторони не дійшли згоди по істотних
умовах угоди, або для укладення її були в наявності передбачені законом
обмеження.

Колегія суддів приходить до висновку, що сторони не дійшли згоди по
істотних умовах угоди - про цину та для її укладення були передбачені законом
обмеження.

Такими обмеженнями колегія суддів вважає, ці обставини,
що угода уклалася тільки між позивачемОСОБА_2 та відповідачкою
ОСОБА_3. , при цьому квартира належить ще ОСОБА_1, ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6 , а
домоволодіння належить також ОСОБА_4; та угода укладена на невизначених умовах
з участю третіх осіб - ОСОБА_4

Крім того, на час переселення позивачів у будинок, тобто на квітень 2001
року, Мелікбекяни взагалі не мали правовстановлюючих документів на будинок, а
на час написання першої розписки 26.07.2001 року свідоцтво право на спадщину
отримала лише Малікбекян С.Ш.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції і не є підставами для скасування чи зміни
рішення суду.

Судом правильно встановлені факти, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та докази якими вони підтверджуються, правовідносини, та норми
матеріального права, які регулюють ці правовідносини і постановлено рішення по
справі на підставі доказів, наданих особами в порядку правил ЦПК України.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального права, що в силу ст.308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної скарги.

На підставі викладеного і керуючись статтями 303, 307, 308, 315, 325
Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у
цивільних справах,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Сімферопольського районного суду АР Крим від 23 березня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до суду касаційної інстанції протягом двох місяців.