Справа № 22ц/825                                                  Головуючий
у суді 1-ї інстанції: Шимко В.П.
Категорія 5                                                               Суддя-доповідач:
УХВАЛА

Іменем  України

5 вересня 2007
року колегія суддів апеляційного суду Житомирської області у складі:

головуючого
Рафальської І.М..

суддів Зарицької
Г.В., Балашкевича С.В.,

при секретарі
Константіновій І.А.,

з участю
позивача

та адвоката
ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування частково недійсним,
визнання права власності на половину квартири, стягнення матеріальної та
моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача на рішення Бердичівського
міськрайсуду Житомирської області від 19 лютого 2007 року,

встановила:

У вищезазначеному позові ОСОБА_2. вказував, що з відповідачкою ОСОБА_3
перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого є син ОСОБА_5, 1991р.народження.
21 червня 2000р. виконком Бердичівської міськради надав його дружині
двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 на сім'ю, що складалася з трьох осіб, які і
прописалися в цій квартирі. У березні 2002 року відповідачка повідомила його
про здачу цієї квартири в найом і запропонувала виписатися з неї. У М.Бердичеві
вони вдвох заповнили бланки на виписку, проте, виписався тільки він, а колишня
дружина приватизувала цю квартиру і без його згоди подарувала її сторонній
особі - ОСОБА_4. Про це він дізнався тільки в травні 2005 року.

Вважає, що колишня дружина шляхом обману приватизувала та продала спірну
квартиру, а він має право власності на половину квартири.

Тому просив визнати частково недійсним договір дарування спірної квартири,
укладений 11.04.2002р., і визнати за ним право власності на половину вказаної
квартири.

У листопаді 2006 року ОСОБА_2. подав додаткову позовну заяву /а.с.52/ та
просив стягнути з ОСОБА_3 75000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди,
оскільки вважає, що відповідачка ОСОБА_3 продала квартиру, а за половину
одержаних коштів він міг би купити собі однокімнатну квартиру. Крім того,
просив стягнути 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бердичівського міськрайсуду Житомирської області від 19 лютого
2007 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з
ОСОБА_2. 1210 грн. державного мита.

У апеляційній
скарзі позивач просить рішення міськрайсуду скасувати, оскільки

вважає його незаконним, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його
вимоги; посилається на те, що судом порушено норми матеріального та
процесуального права. Вважає, що має право на половину квартири. Письмової
згоди на її відчуження він не давав. Зазначає, що обман полягає в тому, що був
виписаний з квартири перед приватизацією, а також не був поставлений до відому
нотаріусом про відчуження квартири.

Розглянувши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, позивач та відповідачка ОСОБА_3.з 1988 по
2002р.р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5,
1991р.н.

21.06.2002р. Бердичівський міськвиконком надав відповідачці ОСОБА_3 на
сім'ю з 3-х осіб двокімнатну кв.АДРЕСА_1

З копій паспортів вбачається, що ОСОБА_2. та ОСОБА_3 прописалися в
одержаній квартирі 18.07.2000р. Позивач знятий з реєстраційного обліку з
вказаної квартири 21.03.2002р., а відповідачка ОСОБА_3 - 12.04.2002р.

ОСОБА_3 приватизувала спірну квартиру на своє ім'я, що стверджується
відповідним свідоцтвом про право власності /а.с.16/ та 11.04.2002р. подарувала
її відповідачці ОСОБА_4/а.с.18/.

Право власності на половину спірної квартири позивач не
набув, оскільки ця

квартира відносилася до державного житлового фонду, він
добровільно з неї виписався, тому

участі у приватизації квартири не брав, постійно проживав
у м.Малині у власному будинку.

За таких обставин, міськрайсуд прийшов до правильного висновку, що посилання

позивача на обман під час приватизації та відчуження є безпідставними і
відмовив у задоволенні позовних вимог.

Підстав для
скасування рішення міськрайсуду немає.

Керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайсуду Житомирської області від 19 лютого 2007
року залишити без зміни.

Ухвала набирає
чинності з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.