Справа
№ 2-568/2007р.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2007 року
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого-судді
Кантур А. М., при секретарі Геєць О.О., з
участю адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні
в м. Прилуки справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

Як
зазначає в позовній заяві ОСОБА_1 , з 16.07.05р. по 30.09.06р. вона працювала продавцем в належному відповідачці
ОСОБА_2 магазині „Вілія", а 01.06.06р. правовідносини між ними були
оформлені та зареєстровані в Прилуцькому центрі зайнятості населення трудовою
угодою №6872,
відповідно до якої її щомісячна зарплата становила 175 грн.,
але після розірвання цієї угоди з 01.10.06р. відповідачка на неодноразові
звернення до неї не бажає заплатити їй зарплату за вересень 2006р. та
компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму 350 грн.,
а також 908 грн. середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку на день
10.04.07р. (написання нею цього позову), внаслідок чого протягом останніх майже
7 місяців вона (позивачка) позбавлена
засобів до свого існування, утримання своєї дитини, ускладнилися її
нормальні життєві зв"язки та її родинні відносини, що змусило її вжити
додаткових заходів для організації свого життя, негативно вплинуло на її спокій
та спричинило їй тяжкі моральні страждання і
моральну шкоду, яку вона оцінює в 2000 грн.
Тому позивачка ОСОБА_1 просить суд стягнути в її користь з
відповідачки ОСОБА_2 350 грн. заборгованості
по зарплаті та невикористаній відпустці 908 грн. за затримку проведення з нею остаточного
розрахунку ( на день винесення
судового рішення - в
більшому розмірі), 2000 грн.
моральної шкоди та 200 грн.
за надання їй юридичної допомоги.

В
судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, а відповідачка їх
не визнала з тих мотивів, що в належному їй та її брату ОСОБА_4 магазині „Вілія" в с.Сергіївка
Прилуцького району працювала за трудовою угодою від 01.06.06р. продавцем
позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з щомісячним заробітком по 175
грн.( на 0,5
ставки кожна), але кожна з них в рахунок зарплати набрали
авансом по 607,5
грн. підзвітних товарів в неї (відповідачки) та ОСОБА_4, а останньому заподіяли матеріальних збитків іще на 1800 грн., з приводу чого такі факти були констатовані проведеною ревізією
29.09.06р. ,
і після цієї дати позивачка змінила номер свого мобільного телефону, на роботу не виходила, до
неї та в Прилуцький центр зайнятості не являється, щоб зареєструвати розірвання
трудового договору з позивачкою, яка працювала в неї за сумісництвом і тому не
робився про це запис в трудовій книжці позивачки, чому і просить
відмовити в задоволенні позову повністю.

Вислухавши
пояснення сторін та проаналвзувавши подані по справі докази , необхідно відмовити в задоволенні всіх позовних вимог з
таких підстав.

Зокрема,
01.06.06р. між сторонами була укладена трудова угода (зареєстрована в
Прилуцькому центрі зайнятості 07.06.06р. за №6872), за
якою за сумісництвом - при 20-годинному робочому тижні згідно графіка та з
щомісячною зарплатою 175 грн. (0,5 від мінімальної зарплати 350 грн.
на місяць) -
позивачка погодилася працювати продавцем у відповідачки, оскільки на таких же умовах уже
працювала продавцем за останнім місцем своєї роботи за угодою №6872 від 01.06.06р. (а.с.5-6), тобто у підприємця ОСОБА_4 Отже,
згідно спільного наказу Мінпраці, Мінюсту та Мінсоцзахисту населення України №58 від
29.07.1993р. (зареєстрована в Мінюсті України 17.08.93р. за №110, з наступними

змінами
та доповненнями) затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, п.1.1 якої передбачено
ведення трудових книжок для працівників-сумісників лише за місцем їхньої основної роботи.

За місцем згаданої трудової угоди , вона відповідає вимогам ст.21,24-1 КзпП України, ст.37 ЗУ „Про підприємництво", а тому при невизначеності строку дії (безстроковості) така трудова угода,
хоча фактично й припинена позивачкою в односторонньому порядку у зв"язку з її невиходом на
роботу з 01.06.06р. (після виявлення ревізією згаданої недостачі підзвітних товарів та
коштів), також підлягає реєстрації в Прилуцькому центрі зайнятості населення з тим, щоб
визначити відповідний статус сторін та визначити для відповідачки наявність чи відсутність правових підстав для
сплати страхових внесків за
позивачку, прийняття на роботу інших працівників тощо.

Однак, позивачка уникала контакту з
відповідачкою і не явилася з нею до Прилуцького центру зайнятості для реєстрації факту припинення трудової
угоди між сторонами з 01.06.06р. , а явилася 29.10.06р. до підприємця ОСОБА_4 та написала йому борговау розписку про
погашення в 15-денний строк 1215 грн. боргу, що утворився в період з 4 липня по 29 вересня 2006р. (а.с.18), оскільки той уже звернувся з
цього приводу в Прилуцький МРВ УМВС, а
згодом постановою Прилуцького міськрайсуду від 27.12.06р. по факту розтрати довірених їй
товарно-матеріальних цінностей на суму 1800 грн. за ч.1 ст.191 КК України кримінальна
справа щодо позивачки ОСОБА_1 та її напарниці ОСОБА_5 була закрита провадженням в
суді з нереабілітуючих підстав (а.с.24); остання погасила ОСОБА_4 900
грн. збитків, а
позивачка не погасила по цей час йому таку ж
суму збитків.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтвердила факт ведення не особисто записів про рух ввірених їй відповідачкою товарно-матеріальних
цінностей по магазину, що станом на 04.07.06р. брала собі 908,00 грн.авансом в рахунок своєї зарплати, що аналогічним чином вона поступала
і щодо товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_4 проти чого не заперечували обоє цих
підприємців (а.с.13-17), чого не заперечувала в суді й сама відповідачка.

За змістом ст.94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку
роботодавець-відповідач зобов"язана виплачувати позивачці-працівниці за виконану
роботу відповідно до умов укладеного між ними трудового договору від 01.06.06р.,
яки мне передбачено виплату 3% від вартості реалізації довірених їй матеріальних цінностей
(товарів), а тому твердження позивачки про узгоджену між сторонами таку
надбавку до її зарплати, як невизнану відповідачкою суд не може прийняти до уваги.
Узгоджена між сторонами можливість отримання позивачкою в рахунок оплати її праці частини
довірених їй відповідачкою товарів чи коштів, виручених від їх реалізації,
узгоджується з вимогами ст. 115 КЗпП України щодо строків виплати
зарплати, які по суті визначала сама для себе позивачки і з чим погоджувалася відповідачка в межах заробленого , але не фактично вилучених позивачкою 607,5 грн. станом на 29.09.06р. при відсутності
заборгованості перед нею в зарплаті.

За таких обставин необхідно
відмовити ОСОБА_1 у позові про стягнення
заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за час затримки остаточного
розрахунку та моральної шкоди за
відсутності правоаих підстав для того враховуючи також факти відсутності у відповідачки самої
заборгованості перед позивачкою, ухилення останньої від реєстрації факту припинення з її
ініціативи трудової угоди між сторонами з 01.10.06р. , вини в цьому відповідачки та правових підстав для стягнення моральної шкоди
в контексті вимог ст.ст. 116.117 та 237-1 КЗпП України.

У зв"язку з цим відповідно до
вимог ст.ст. 79-82,88 ЦПК України необхідно стягувати з позивачки 51.00 грн. держмита і 30 грн. витрат на ІТЗ по даній справі в користь місцевого бюджету м.Прилуки.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.209, 212-215218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові - до ОСОБА_2 про стягненя заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за
час затримки остаточного розрахунку та
моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь: держави - 51,00 грн. судового збору, а місцевого бюджету
м.Прилуки - 30,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду
даної справи.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подана заява про його оскарження, а після збігу цього
строку на протязі 20 днів - апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської
області через Прилуцький міськрайсуд.