Справа № 22-ц-4792007 рік                            Головуючий у 1 інстанції Попова С.А.
Категорія    12                                                              Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5  червня 2007 року колегія суддів  судової палати у цивільних  справах апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Баркової Л.Л.

суддів Шапара
Ю.І., Кочегарової Л.М.

при
секретарі Лепеха А.С. розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу
недійсними за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та
представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 26 березня 2007 року,

встановила:

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду М.Маріуполя від 26 березня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано недійсними договори купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 20 грудня 2001 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та від 4 лютого 2002
року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4601
грн. і з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4601 грн. За ОСОБА_1 поновлено право
власності на зазначену квартиру та вирішено питання судових витрат по справі.

В
апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4
просить рішення змінити та виключити з рішення посилання на стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4601 грн. за договором купівлі-продажу, посилаючись
на те, що відповідач не надав доказів на підтвердження факту передачі грошей.

В
апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_5 просить рішення скасувати і
постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись
на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача, відповідачки ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_5, які доводи скарг підтримали, думку ОСОБА_6., перевіривши законність і
обгрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню
з таких підстав.

Відповідно
до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 з 20
листопада 2000 року належала ОСОБА_1 20 грудня 2001 року між ОСОБА_11 ОСОБА_2
на Олександрійській універсальній товарній біржі було укладено договір
купівлі-продажу даної квартири. За умовами договору покупець сплатив продавцю
4601 грн. готівкою в момент передачі договору купівлі-продажу. 4 лютого 2002
року ОСОБА_2 продав квартиру ОСОБА_3 за ту ж суму. Угода була укладена на
Донбаській універсальній товарній біржі.

Розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що договір
купівлі-продажу від 20 грудня 2001 року не відповідає вимогам закону і оскільки
набувач майна не заявив вимог про визнання угоди дійною, то є підстави для
задоволення вимог позивача про визнання договорів недійсними.

Висновки
суду є законними і обгрунтованими та відповідають обставинам справи.

Згідно з
положенням ст.48 ЦК України
( в редакції 1963 року) недійсними визнаються угоди, що не відповідають вимогам
закону.

Згідно
ст.227 ЦК України
договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї
вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Таким
чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно і об"єктивно
встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно
застосував матеріальний закон і дійшов обґрунтованого висновку про те, що
укладені між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договір купівлі-продажу спірної квартири від 20
грудня 2001 року та договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 4 лютого
2002 року є недійсними угодами, оскільки ці договори не відповідають положенням
матеріального права.

Посилання
представника позивача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не отримував від
ОСОБА_2 гроші за договором купівлі-продажу до уваги не приймаються, оскільки
спростовуються поясненнями ОСОБА_1, що він особисто розписувався у договорі,
його розпискою про отримання грошей та відсутністю матеріальних претензій до
ОСОБА_2, поясненнями ОСОБА_6.(т. 1 а.с.58).

Не
погоджуючись з рішенням, представник відповідачки ОСОБА_3 посилався на те, що
суд безпідставно поновив позивачу строк позовної давності. Однак, з цими
доводами погодитися не можна.

Згідно
ст.80 ЦК України,
якщо суд визнає поважною причини пропуску строку позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Як
вбачається з рішення, суд першої інстанції навів відповідні обґрунтування щодо
підстав для поновлення ОСОБА_1 строку позовної давності для захисту порушеного
права, ці доводи колегія суддів вважає переконливими і тому не вбачає підстав
для зміни рішення.

Не можна
погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 є добросовісним
набувачем, права якого порушені, оскільки вона придбала квартиру

за угодою, яка не відповідала вимогам закону, оскільки договір купівлі-продажу не було посвідчено
нотаріально.

Той
факт, що БТІ прийняло до реєстрації біржовий контракт, укладений між ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, що про до теперішнього часу квартира зареєстрована за ОСОБА_3 в
єдиному державному реєстрі немає значення для вирішення спору.

Інші
доводи висновків суду не спростовують і не є підставою для його скасування.

Рішення суду
відповідає положенням ст.41,48,227 ЦК
України, роз'ясненням викладеним у постанові Пленуму Верховного Суду
України від 28 квітня 1978 року № 3 з наступними змінами „Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними", вимогам ст.ст. 10,60,212,213 ЦПК
України і тому підстав для його скасування немає.

Ніяких
нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої
інстанції та могли вплинути на рішення суду сторонами апеляційному суду не
надано.

Між тим,
колегія суддів вважає, що підлягає скасуванню висновок суду в частині стягнення
з ОСОБА_2 судового збору на користь держави в розмірі 51 грн., оскільки суду
надані дані про те, що відповідач є інвалідом другої групи і, згідно зі ст.79
ЦПК України, ст.4 Декрету Кабінету Міністрів „Про державне мито", підлягає
звільненню від судового збору.

Керуючись
ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційні
скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5
відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 березня 2007 року
залишити без змін, а в частині стягнення судового збору з ОСОБА_2 на користь
держави в розмірі 51 грн. скасувати.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.