Справа
№22ц-1892/07                                                        Суддя
першої інстанції Коваль В.І.
5                                                  Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11
жовтня 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючої                                                                             Буренкової
К.О.,

суддів:                                                                          Довжук
Т.С. ,  Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за
участю позивачки ОСОБА_1.,  її
представника ОСОБА_2.,  відповідачів -ОСОБА_3,
ОСОБА_4.,  їх представника ОСОБА_5.,  та відповідача ОСОБА_6,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та ОСОБА_7

на
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 02 липня 2007 р. за позо­вом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_7 та ОСОБА_6про визнання дійсним договору купівлі-продажу частини
житлового будинку та зустрі­чним позовом ОСОБА_3,  ОСОБА_4 й ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

20
червня 2006 р. ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3,  ОСОБА_4.,  ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу 45/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1

Свої
вимоги позивачка обґрунтовувала тим,  що
27 листопада 1999 р. вона уклала з відповідачами договір купівлі-продажу
вказаного нерухомого майна. За умовами цього договору вартість купленої нею
частини будинку склала 3000 доларів США.

Також
позивачка стверджувала,  що в день
укладення договору сплатила відповіда­чам обумовлену суму грошей та вселилась
із сім'єю в придбане житло,  з наміром
нотаріа­льного посвідчення зазначеного договору.

Однак у
подальшому відповідачі відмовились посвідчувати договір купівлі-продажу
вказаного житла в нотаріальній конторі,
наполягаючи на своєму праві власності на це жи­тло.

Посилаючись
на викладені обставини та на те,  що вона
повністю виконала свої зо­бов'язання по зазначеному договору,  а відповідачі безпідставно відмовляються від
його нотаріального посвідчення,
позивачка просила суд задовольнити її позов.

В свою
чергу,  відповідачі ОСОБА_3,  ОСОБА_4. та ОСОБА_7 26 липня 2006 р. подали
зустрічний позов про виселення позивачки зі спірного житла,  посилаючись на відсутність у неї законних
підстав на проживання в указаному будинку.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 02 липня 2007 р. первісний позов задоволений повністю,  а в задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4. та ОСОБА_7,  поси­лаючись
на неповне з'ясування судом обставин справи,
невірну оцінку зібраних доказів,
неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм
процесуального права просили скасувати ухвалене по справі судове рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та повне
задоволення зустрічного позову.

Заслухавши судцю-доповідача,  пояснення
сторін та дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до п. 4 ч. 1  ст.  311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню
з на­правленням справи на новий розгляд,
якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб,  які не брали участь у справі.

З
матеріалів справи вбачається,  що
зустрічний позов про виселення зі спірного буди­нку пред'явлений лише до
позивачки. Між тим,  в указаному
житлі,  крім позивачки,  про­живають: її дочка -ОСОБА_8,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
та внук - ОСОБА_9,  ІНФОРМАЦІЯ_2

Проте,  всупереч вимогам  ст.  33
ЦПК України,  місцевий суд не залучив до
участі в справі вказаних осіб,  хоча це
має суттєве значення при вирішенні спору про право корис­тування спірним
будинок.

Крім
того,  з акту передачі грошей від 27
листопада 1999 р. та пояснень сторін вбача­ється,  що угоду купівлі продажу 45/100 часток
зазначеного будинку позивачка укладала з ОСОБА_10,  передавши їй вказану суму грошей.

Затим,  01 серпня 2001 p.,
вказана особа передала ці гроші ОСОБА_3 (а.с.  54),
що підтвердив відповідач ОСОБА_6,
який не заперечував проти позову ОСОБА_1.

Однак,  всупереч вимогам  ст.
214 ЦПК України,  районний суд не
допитав вказану особу в судовому засідання та не встановив її правовий статус у
спірних правовідносинах,  хоча це має
суттєве значення при вирішенні спору про право власності на спірний буди­нок.

Наведені
обставини свідчать про те,  що оскаржене
рішення не можна визнати ні за­конним,
ні обґрунтованим,  а тому воно
підлягає скасуванню.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307, 311, 313 - 315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 02 липня 2007 р. - скасува­ти,  а
справу направити на новий розгляд до того ж суду,  але в іншому складі суддів.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного суду України протягом двох місяців.