АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

23
жовтня 2007 року                                                                                                       м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого                                Сегеди СМ. ,

суддів:                                           Виноградової
Л.Є.,

Гайворонськогс
СП.,

при
секретарі                               Шкрабак
В.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 28 серпня 2007 року,  у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,

встановила:

18 грудня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до
ОСОБА_2,  мотивуючи свої вимоги тим,  що 17 грудня 2005р. він позичив ОСОБА_3 6000 (шість
тисяч) доларів США. В свою
чергу ОСОБА_3 запропонував
передати ОСОБА_1 свій власний автомобіль,
в якості застави забезпечення позики,
шляхом видачі доручення на право управління автомобілем.  Всі ці обставини підтверджуються наявністю
розписки ОСОБА_3 про позику грошей та передачею автомобіля з якості застави
(а.с. 7).

22.12.2005р.
приватний нотаріус ОСОБА_2 видав довіреність серії ВСК 349698,  якою уповноважував ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1,  виданого МРЕВ-2 ДАІ ГУУМВС України в Одеській
області 17.12.2005р.,  знімати з обліку
Державтоінспекції,  продавати,  страхувати,
здавати в оренду,  змінювати,  вибраковувати або продавати номерні вузли та
агрегати,  змінювати колір ТЗ,  номерні знаки. Проходити техогляд,  керувати з правом тимчасового виїзду за
кордон легковим транспортним засобом,
марки ВАЗ 21150,  рік випуску
2005,  держномер НОМЕР_2.

Позивач
зазначив,  що оскільки в свідоцтві про
реєстрацію зазначеного автомобіля,  в
графі "особливі відмітки" вказано,
що кредит,  відчуження заборонено
без дозволу Першого Українського міжнародного банку,  приватний нотаріус ОСОБА_2 не мав права
видавати довіреність,  за якою особи
наділялись правом управління транспортним засобом,  відчуження автомобіля,  передачі автомобіля третім особам за
договором найму чи договором позики,
розпоряджатися в цілому або певними частинами,  а також вчиняти відносно автомобіля будь-які
інші правочини,  без письмової згоди
Одеської філії Першого Українського міжнародного банку.

Також
позивач пояснив,  що 26 липня 2006 року приватний
нотаріус ОСОБА_2 відмінив дію виданої довіреності на підставі листа ПУМБ,  але не повідомив позивача про відміну
довіреності,  а державний виконавець на
основі виконавчого напису нотаріуса вилучив у нього цей автомобіль.

Так як
боржник коштів ОСОБА_3
притягнутий до кримінальної відповідальності і знаходиться за ґратами,  борг позивачу не був повернутий.

Головуючий
у 1 -й інстанції: Шенцева О.П.                                         Справа
№22ц-4798/2007 р.

Доповідач:
Сегеда С. М.                                                                         Категорія:
ЦП: 18

2.

Посилаючись
на зазначені обставини,  позивач ОСОБА_1
пояснив,  що внаслідок неправомірних дій
приватного нотаріуса ОСОБА_2,  він не
може повернути борг,  а тому йому завдано
матеріальну шкоду,  що складає вартість
автомобілю - 30000 грн.,  а також
моральну шкоду,  у розмірі 5000
грн.,  які просив стягнути на його
користь з ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав,  посилаючись на те,  що видача довіреності не є правочином з
відчуження транспортного засобу. Нотаріус при посвідчені довіреностей керується
ЦК України,  Законом України "Про
нотаріат",  інструкцією "Про
порядок вчинення нотаріальних дій". Інструкцією не передбачена перевірка
нотаріусом належності майна при посвідчені довіреності,  у тому числі і довіреностей на транспортні
засоби. Перевірка відсутності обтяжень за даними Державного реєстру застав
рухомого майна також в цьому випадку не передбачена.

Нотаріус
повинен впевнитись в належності майна особі,
яка його відчужує,  встановити
особу,  а також перевірити майно на
випадок його обтяження тільки за умови відчуження майна. Довіреність не є
правочином по відчуженню манна,  тому у
нотаріуса не було правових підстав для відмови у видачі довіреності.

Також
відповідач пояснив,  що не відміняв
нотаріальної дії по видачі довіреності,
а тому не повинен був повідомляти сторони про дії,  які не вчиняв. Він лише вніс до Державного
реєстру відомості про недійсність даної довіреності,  як нікчемного правочину,  у відповідності зі  ст.
215 ЦК України.

Рішенням
Приморського районного суду м.  Одеси від
28 серпня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування зазначеного судового
рішення та ухвалення нового,  яким
задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,  заслухавши
доповідача,  доводи апеляційної
скарги,  судова колегія дійшла висновку
про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи
судове рішення,  суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із того,  що форма
довіреності від 20.12.2005 року,
НОМЕР_2,  посвідченої приватним
нотаріусом ОСОБА_2,  відповідає
вимогам  ст.  245 ЦК України,  п. 146 розділу 16 інструкції "Про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України",  затвердженої Наказом Міністерством Юстиції
України 03.03.2004 року № 205. Вимогами вказаної інструкції при посвідчені
довіреності обов'язкова перевірка свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу,  встановлення власника автомобіля не передбачені.

Згідно
свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1,  без дозволу "Першого Українського
міжнародного банку" заборонені лише кредит та відчуження автомобіля.

Отримавши
автомобіль від ОСОБА_3,  довіреність і свідоцтво про реєстрацію транспортного
засобу,  ОСОБА_1 мав всі підстави і
можливість особисто пересвідчитись про те,
що автомобіль перебуває під заставою і відмовитись від подальших
відносин з ОСОБА_3.

Судова
колегія погоджується з висновком суду про те,
що у нотаріуса не було правових підстав для відмови у видачі
довіреності,  тому що її видача не є
правочином по відчуженню майна.

Доводи
позивача про те,  що на підставі такої
довіреності він не мав змоги у майбутньому відчужити автомобіль третім особам
безпідставні і спростовуються тим,  що
він мав право відчужити автомобіль за цією довіреністю,  однак при настанні необхідних умов,  зокрема,
після отримання на це дозволу ЗАТ "Перший Український міжнародний
банк".

Також
безпідставні доводи позивача про те,  що
дії відповідача призвели до неможливості витребувати від ОСОБА_3 суми боргу,  тому що боргові правовідносини виникли між
ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 17.12.2007 року,  а довіреність
на автомобіль була посвідчена 20.12.2007 року.

3.

Таким
чином правочин по посвідченню довіреності не міг вплинути на виниклі раніше
боргові зобов'язання ОСОБА_3
перед ОСОБА_1

Крім
того,  судова колегія зазначає,  що договір застави транспортного засобу між
ОСОБА_3. і ЗАТ з
іноземними інвестиціями та участю українського капіталу "Перший
Український міжнародний банк" був укладений 22.12.2005 року,  тобто після видачі довіреності на ім'я
ОСОБА_1,  про що ОСОБА_3,
в порушення п. 1.8.2 договору,  не повідомив заставодержателя (а.с.  13 -16).

Та
обставина,  що ОСОБА_1 бажав укласти
договір застави на автомобіль ОСОБА_3,  в
якості забезпечення договору позики,  і
вважав таким договором видану на його ім'я довіреність,  не може свідчити про укладення договору
застави,  оскільки такий між ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 не укладався.

Виходячи із вищевикладеного,  судова
колегія не вбачає неправомірних дій з боку відповідача ОСОБА_2,  які завдали матеріальної або моральної шкоди
позивачу ОСОБА_1

Із
матеріалів справи вбачається,  що ця
шкода завдана ОСОБА_1 неповерненням йому боргу ОСОБА_3.,  а тому причинний зв'язок між завданою шкодою
позивачу ОСОБА_1 і діями по посвідченню довіреності приватним нотаріусом
ОСОБА_2 відсутній.

Також
судова колегія зазначає,  що після
внесення відповідачем відомостей про недійсність довіреності до Державного
реєстру,  що стало підставою для
вилучення автомобіля у ОСОБА_1,  для
останнього негативних наслідків не настало,
оскільки із матеріалів справи і показань позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні апеляційної інстанції вбачається,
що він не мав наміру володіти,
управляти або розпоряджатись цим автомобілем,  так як має власний автомобіль і зберігав
автомобіль ОСОБА_3 в забезпечення договору позики,  в якості застави,  що не передбачено діючим законодавством на
підставі довіреності.

Згідно  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення,  яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом.

У
відповідності зі  ст.  308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,  якщо
визнає,  що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд
першої інстанції правильно з'ясував обставини,
що мають значення для справи,
ухвалив законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду,  у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись п.1
ч.1  ст.
307;  ст.  ст.
308; 313 - 315; 317; 319 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м.  Одеси від
28 серпня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту проголошення.