Справа
№22ц-323/2007р.                                                         Головуючий
26                                                                               Шкіндер
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Пузанової
JI.B.

Суддів: Фурман
Т.Г. Закарян К.Г.

при секретарі:
Крестніковій О.В.

з участю
адвоката ОСОБА_7. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1,  що діє в інтересах
ОСОБА_2,  на рішення Генічеського
районного суду Херсонської області від 26 липня 2006 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту та договору дарування недійсними,  треті особи - ОСОБА_4,  ОСОБА_5, ОСОБА_6,  -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому
2005 року ОСОБА_2. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3. про визнання
заповіту та договору дарування недійсними,
в обґрунтування своїх вимог посилалась на те,  що ІНФОРМАЦІЯ_1померла її мати ОСОБА_8.,  внаслідок чого відкрилась спадщина на будинок,  розташованого у АДРЕСА_1. Після смерті матері
їй стало відомо,  що 18.09.2003 року мати
склала заповіт,  яким заповідала усе своє
майно ОСОБА_3.,  а 31.10.2003 року уклала договір дарування житлового
будинку на ім'я ОСОБА_3.
Посилаючись на те,  що
відповідач,  в сім'ї якого мати проживала
на день смерті,  шляхом обману примусив
її укласти зазначені угоди,  просила суд
визнати угоди недійсними.

У
судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги,  зазначала,
що їх мати постійно хворіла і на час вчинення угод не розуміла значення
своїх дій. Відповідач позов не визнав,
пояснивши,  що ніякого обману
відносно матері не допускав,  а навпаки
це було її бажанням залишити будинок тому з дітей,  хто її доглядає. Після смерті матері він
продав житловий будинок ОСОБА_4

Рішенням
Генічеського районного суду Херсонської області від 26.07.2006 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  що діє за
дорученням ОСОБА_2,  просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове,  яким
задовольнити її позовні вимоги,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

При
цьому вказується,  що суд прийняв до
уваги як доказ висновок судово-психологічної експертизи,  який не відповідає вимогам  ст.
147 ЦПК України,  і неправомірно
не прийняв до уваги вимоги ч. 6  ст.  203 ЦК
України.

Заслухавши доповідача перевіривши законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної скарги судова колегія вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково виходячи з наступного.

Судом встановлено,  матеріалами справи підтверджено,  що ІНФОРМАЦІЯ_1померла ОСОБА_8., якій належав
на підставі свідотсва про право особистої власності,  виданого Генічеською міською радою 07.12.1960
року,  житловий будинок,  розташований у АДРЕСА_1. Спадкоємцями за
законом є її діти: ОСОБА_3.,  ОСОБА_2., ОСОБА_6,
ОСОБА_5.

18.03.2003
року ОСОБА_8. склала
заповіт,  яким заповідала все своє майно ОСОБА_3.,  а 31.10.2003 року уклала договір,  яким подарувала ОСОБА_3. належний їй
житловий будинок. 06.10.2004 року ОСОБА_3. продав
зазначений будинок ОСОБА_4

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_2.,  суд
першої інстанції виходив з того,  що
позивачка не надала доказів на підтвердження своїх позовних вимог. При цьому
суд в обґрунтування рішення послався на висновок судово-психологічної
експертизи,  якою спростовані доводи
позивачки щодо психічного стану спадкодавця.

Проте
погодитись з таким висновком не можна,
так як вони не відповідають фактичним обставинам справи,  суд неправильно застосував норми
процесуального права. У зв'язку з цим рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд.

Судом
апеляційної інстанції встановлено,
сторони цього не заперечують,  що
за життя ОСОБА_8. хворіла,  потребувала стороннього догляду,  який надавала їй сім'я син ОСОБА_3.. однак постійну
матері алт.ку допомогу матері надавала також її донька ОСОБА_2.

Правильно
встановивши характер правовідносин сторін,
суд всупереч вимог  ст.  145 ЦПК України не перевірив належним чином
доводів позивачки щодо психічного стану матері.

Відповідно
до закону для визначення психічного стану особи в справах про правові наслідки
вчинення правочину дієздатною фізичною особою,
яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або)
не могла керувати ними,  з метою встановлення
такого стану судом призначається судово-медична експертиза.

Покладений
в основу рішення суду висновок судово-психологічної експертизи не може бути
належним доказом у справі,  оскільки є
висновком спеціаліста-психолога,  до
компетенції якого не входить вирішення питання про психічний стан особи.

Оскільки
передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи апеляційною
інстанцією не дають їй права встановлювати або вважати доведеними
обставини,  що не були встановлені в
рішенні суду чи відхиленні ним,  збирати
нові докази або додатково їх перевіряти,
а допущенні судом помилки в застосуванні норм процесуального права
призвели до неправильного вирішення спору,
ухвалене судове рішення підлягає скасуванню,  а справа передачі на новий розгляд до суду
першої інстанції.

При
новому розгляді спору суду слід усунути зазначені вище порушення і вирішити
спір у відповідності з вимогами закону.

Керуючись  ст.  ст.
301, 303, 307, 311,  315 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  що діє за дорученням
ОСОБА_2,  задовольнити частково.

Рішення
Генічеського районного суду Херсонської області від 26 липня 2006 року
скасувати,  справу передати на новий
розгляд до того ж суду.

Ухвала
набирає законної сили негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду України
протягом двох місяців з моменту її проголошення шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.