№ 33ц- 287- 07                                                         Головуючий
в першій інстанції: Якимів Р.В.
Категорія: 13                                                             Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 вересня 2007 року                                                                                              м. Рівне

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської

області в
складі:            Собіни І.М.

Демянчук С.В. Шимківа С.С.

розглянувши в
попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні житлом, вселення і встановлення порядку
користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
такою, що втратила право користування жилим приміщеням, скасування факту її
реєстрації у спірній квартирі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2006 року,

встановив:

У березні 2006
року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування цією
квартирою, виділивши їй у користування жилі кімнати площею 12,5 кв. м. і 12,4
кв. м., а нежилі приміщення залишити в спільному користуванні. Позовні вимоги
мотивувала тим, що у жовтні 1999 році сторони перебували в шлюбі і за спільні
кошти купили квартиру. Дана квартира зареєстрована на відповідача ОСОБА_2 і в
цій квартирі вона зареєстрована з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження. Шлюб між сторонами
розірвано 13 березня 2002 року. Однак, як вказувала позивачка, вона з
відповідачем до вересня 2005 року проживали однією сім'єю у спірній квартирі.
Проте, на початку вересня 2005 року у відсутність позивачки, відповідач змінив
замки вхідних дверей квартири, поселив у цю квартиру іншу жінку і не дає
можливості їй з дітьми проживати у спірній квартирі. Тому просила задовольнити
позов.

ОСОБА_2 звернувся
в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання відповідачки такою, що
втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та скасування факту її
реєстрації у спірній квартирі, посилаючись на те, що з 12 вересня 1987 року по
15 червня 1998 рік, він проживав у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, у якому
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року син ОСОБА_3. У вказаний період сторони проживали в
комунальній квартирі АДРЕСА_2. Протягом 1997-1999 років він перебував на роботі
за кордоном. Коли повернувся з роботи, йому стало відомо про зраду колишньою
дружиною у подружній вірності, що послужило підставою для припинення шлюбних
відносин. ОСОБА_2 зазначав, що він на початку літа 1998 року вибрався з
квартири АДРЕСА_2 і перейшов проживати до
родичів, а 01 жовтня 1999 року за власні кошти та позичені гроші у батька та
сестри купив спірну квартиру, в якій прописався у січні 2000 року.
Відповідачка ОСОБА_1 у квітні

2

2000 року приватизувала квартиру
АДРЕСА_2, а в листопаді того ж року продала цю квартиру, витративши гроші на
розвиток підприємницької діяльності.

На неодноразові
прохання ОСОБА_1 позивач дозволив відповідачці тимчасово проживати в спірній
квартирі з листопада 2000 року, оскільки характер його роботи пов'язаний з
перебуванням за кордоном. Проте, зазначав позивач, сторони проживали окремо і
не вели спільного господарства. У січні ІНФОРМАЦІЯ_2 року відповідачка народила
дитину і без згоди позивача записала на його прізвище. Так як відповідачка з
співжителем перешкоджала йому у користуванні квартирою, він у березні 2005 року
поміняв замки вхідних дверей і з того часу ОСОБА_1 у цій квартирі не проживає
Позивач вважає, що спірна квартира належить йому на праві власності, тому він
вправі розпоряджатись цією квартирою на власний розсуд.

Ухвалою
Калуського міськрайонного суду від 20 квітня 2006 року позовні заяви сторін
об'єднано в одне провадження.

Рішенням цього ж
суду від 27 червня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 не
чинити перешкод ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми в користуванні квартирою
АДРЕСА_1 та вселенню їх в цю квартиру. Цим же рішенням встановлено порядок
користування спірною квартирою та виділено ОСОБА_1 з двома неповнолітніми
дітьми в користування кімнати площею 12,5 кв. м та 12,4 кв. м. ОСОБА_2 виділено
кімнату площею 17,2 кв. м.

Коридор, ванну
кімнату, туалет та кухню залишено у спірному користуванні сторін.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Івано-Франківської області від 19 вересня
2006 року скасовано рішення Калуського міськрайонного суду від 27
червня 2006 року та ухвалено нове рішення.

В позові ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення позивачки з
синами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 та встановлення порядку
користування цією квартирою, виділивши позивачці кімнати площею 12,5 кв. м та 12,4 кв. м.,
залишивши у спільному користуванні коридор, ванну кімнату, туалет та кухню
-відмовлено.

Позов ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1.

В решті позову відмовлено.

На рішення суду
апеляційної інстанції ОСОБА_1 подала касаційну скаргу в якій вказує, що відмовляючи в задоволенні її позовних
вимог, та частково задовольняючи вимоги ОСОБА_2, суд неповно
з"ясував фактичні обставини спору, рішення постановлено з порушенням норм
матеріального і процесуального права, таким чином суд апеляційної інстанції
дійшов помилкового висновку про скасування рішення суду першої інстанції, яке є
законним та обгрунтованим.

Просить
скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права, та зилишати в силі рішення суду першої
інстанції.

В поданих
поясненнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить касаційну скаргу відхилити,
зазначає, що рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Івано-Франківської області є законним та обгрунтованим.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно із ч. 2
ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення  є
неправильне  застосування  судом
норм  матеріального  чи
порушення  норм

3

процесуального права. Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до
вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє законність
судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з
положеннями статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну
скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Встановлено, і
це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням
судом норм матеріального та процесуального права, і доводи скарги висновків
суду не спростовують.

Відсутні   й
передбачені   ст.   338
ЦПК   України   підстави
для   обов'язкового скасування
судового рішення.

Керуючись
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій
України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ" від
22 лютого 2007 року, ст.ст. 331, 332, 335-336, 342, 343, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської
області,

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.