Справа № 22ц-3758/2007                                                 Головуючий
- 34                                                                     Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

27 червня 2007
року

Колегія суддів
судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області
в складі:

головуючого -                 судді                              Петренко І.О.,

суддів -                                                                  Приходченко
А.П.,  Лаченкової О.В.,

при
секретарі -                                                      Ліщинській
О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2на рішення Жовтневого районного суду м.  Дніпропетровська від 05 березня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  Виконавчого комітету Жовтневої районної ради
м.  Дніпропетровська,  Виконавчого комітету Ново миколаївської
сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області,  ОСОБА_4,
треті особи КП ДМБТІ,  приватний
нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5. про визнання
недійсними та скасування рішень,  про
визнання угоди недійсною,  про поділ
майна,  яка є спільною сумісною
власністю,  про визнання права
власності,  та за зустрічним позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні
2004 року позивач звернувся до суду з позовною заявою та просив постановити
рішення про розділ майна між ним та відповідачами,  яке є спільною сумісною власністю.

Рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 29 квітня 2005 року ОСОБА_1 у задоволенні позову
було відмовлено.

11 липня
2005 року ухвалою колегії суддів судової палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської області зазначене вище рішення Жовтневого
районного суду м.  Дніпропетровська від
29 квітня 2005 року було скасовано,  а
справа направлена на новий розгляд до того ж суду в іншому склад.(а.с.  263 Том 1)

19 січня
2006 року ОСОБА_2. звернулась до Жовтневого районного суду м.  Дніпропетровська з зустрічним позовом до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Крім
цього,  позивач неодноразово уточнював
свої позовні вимоги (а.с. 23 7-242 Том2) та в остаточній редакції він заявив
позов до ОСОБА_2.,  ОСОБА_3,  Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради
м.  Дніпропетровська,  Виконавчого комітету Новомиколаївської
сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області,  ОСОБА_4,
треті особи КП ДМБТІ,  приватний
нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5.,  про визнання недійсними та скасування
рішень,  про визнання угоди
недійсною,  про поділ майна,  яке є спільною сумісною власністю,  про визнання права власності (а.с.  1-4 Том 3)

В
обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував на те,  що у період з 1977 року по 2000 рік він
перебував у шлюбі з відповідачкою,  за
час шлюбу ними було придбано: будинок АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_2; два гаражі №
Н-20 в ГК "Експрес",  який
розташований по вул. АДРЕСА_3; земельну ділянку площею 0, 2040 га.,  та розташований на ній будинок за адресою
вул.  АДРЕСА_4. Позивач просив суд,  визнати за ним право власності на частину
зазначеного нерухомого майна. Враховуючи,
що право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстроване за
відповідачкою на підставі Рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради
м.  Дніпропетровська № 216 від 20 березня
1998 року "Про прийняття в експлуатацію житлового будинку з господарськими
спорудами та надання

права власності по
пров. Пермський 9" і їй на підставі цього рішення видано свідоцтво про
право власності на це домоволодіння від 20 березня 1998 року,  а це порушує його право власності,  просив суд поновити йому строк позовної
давності та скасувати рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради
м.  Дніпропетровська № 216 від 20 березня
1998 року "Про прийняття в експлуатацію житлового будинку з господарськими
спорудами та надання права власності по пров. Пермський 9'",  визнати недійсним свідоцтво про право
власності на домоволодіння по пров.АДРЕСА_1 виданого Виконавчим комітетом
Жовтневої районної Ради м.
Дніпропетровська 19 січня 1999 року на ім'я ОСОБА_2. та скасувати
реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на домоволодіння по пров. АДРЕСА_1.
Враховуючи,  що належна йому та
відповідачці земельна ділянка площею 0, 2040 га.,  яка знаходиться за адресою вул.  АДРЕСА_4 незаконно оформлена на відповідача
ОСОБА_3 на підставі відповідних рішень,
що також порушує його право власності,  просив суд скасувати рішення X сесії XXII
скликання Новомиколаївської сільської Ради Дніпропетровського району
Дніпропетровської області від 02 квітня 1992 року про виділ ОСОБА_3 для
будівництва земельної ділянки площею 0, 2040 га по вул.АДРЕСА_4,  скасувати рішення ХНІ сесії XXII
скликання Новомиколаївської сільської Ради Дніпропетровського району
Дніпропетровської області від ЗО січня 1998 року про надання у приватну
власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0, 2040 га по вул.АДРЕСА_4,  та визнати недійсним Державний Акт про право
власності на землю серії ДП № 03188 від 20 серпня 1998 року виданого
Новомиколаївською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської
області на ім'я ОСОБА_3 Крім
того,  просив суд визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2від 04 березня 1999 року,  який укладено між ОСОБА_6. та ОСОБА_7
посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 реєстровий № 1323 та скасувати реєстрацію права власності за
відповідачкою на квартируАДРЕСА_2. При цьому,
просив суд поновити йому строк позовної давності щодо оскарження
зазначених вище рішень,  свідоцтва,  акту та договору. При розподілі майна просив
суд надати йому у власність квартиру АДРЕСА_2і земельну ділянку площею 0, 2040
га.,  з розташованим най ній будинком по
вул.АДРЕСА_4,  а інше зазначене нерухоме
майно залишити відповідачці.

Рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 05 березня 2007 року в позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені частково ,  а у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2.- відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду в частині задоволення
позовних вимог позивача ОСОБА_1 та постановити нове рішення в частині
задоволення її позовних вимог ,  а
ОСОБА_1. просить рішення суду змінити ,
та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог в
повному обсязі

Вислухавши
учасників процесу ,  вивчивши матеріали
справи ,  законність та обґрунтованість
рішення суду ,  доводи апеляційних скарг
,  колегія суддів вважає ,  що апеляційні скарги слід задовольнити
частково ,  а рішення суду скасувати за
наступними підставами.

Згідно
до положень  ст. 213 ЦПК України суд
,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства постановлює рішення на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин ,  на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень ,
підтверджених тими доказами ,  які
були досліджені в судовому засіданні. Оскільки викладені вимоги законодавства
виконані не були,  рішення суду підлягає
скасуванню.

Так,  розглядаючи спір між сторонами суд дійшов до
висновку про необхідність визнати частину вказаного позивачем майна спільною
сумісною власністю подружжя ,
однак,  в рішенні суду доводи ,  якими керувався суд при постановлені рішення
не вказані ,  крім посилань на період
знаходження сторін в шлюбі ,  а також на
ту обставину ,  що цінність домоволодіння
суттєво змінилась ,  а участь сторін в
цьому процесі освітлювалась допитаними свідками не конкретно та суперечливо.
Однак,  докази стосовно цих висновків
,  а також пояснення яких свідків
прийняті судом ,  а які не прийняті і
чому в рішенні суду не вказані.

Окрім
того ,  як вбачається з матеріалів справи
в ухвалі судової колегії по цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11 липня 2005 року ,  яким було скасовано рішення Жовтневого
районного суду м.  Дніпропетровська від
29 квітня 2005 року ( т.1 ар. сп. 263) було вказано на те ,  що сторонам слід було роз"яснити можливість
та необхідність проведення по справі судової експертизи для вирішення питань
поставлених зокрема позивачем,  однак
така експертиза не призначалась ,  а ні
за первинними позовними вимогами ,  а ні
за уточненими вимогами ,  що призвело до
суттєвої неповноти прийнятого рішення.

З
матеріалів справи також вбачається ,  що
ОСОБА_1. після неодноразового доповнення позовних вимог ,  в остаточному варіанті подав суду позовну
заяву 16 січня 2007 року ( т. З ар. сп. 1-4) і його позовні вимоги складали 13
пунктів ,  які стосувались визнання майна
спільною власністю ,  придбаною в період
шлюбу ,  а також визнання не дійсними
переліку документів ,  які стосувались
оформлення права власності,  як на
ім"я відповідачки ОСОБА_2. ,  так і
на ім. "я ОСОБА_3

Оскаржуваним
рішенням 12 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 визнано такими
,  що являються спільною сумісною
власністю позивача та відповідачки та за ОСОБА_1. визнано право власності на
14 частину вказаного домоволодіння. Однак,
з яких міркувань,  за відсутності
експертного висновку ,  суд дійшов
вказаного висновку не зазначено ,  а посилання
суду на суттєве покращення домоволодіння АДРЕСА_1 за час шлюбу та шлюбних
відносин вважати обґрунтованим не можливо.

Окрім
того ,  ОСОБА_1 відмовлено в повному
обсязі в задоволенні його вимог ,  щодо
визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння ,  а також в рішенні не знайшло свого
відображення розмір частки ,  яка з точки
зору суду ,  належить відповідачці за головним
позовом.  При викладених висновках суду
,  що суперечать один одному ,  вважати рішення обґрунтованими і законним
колегія суддів не вважає за можливе.

Вирішуючи
обставини щодо квартири АДРЕСА_2 суд дійшов висновку про те ,  що підстав для поновлення строку позовної
давності на оскарження рішень ,
реєстрації ,  вказаних позивачем
,  а також договору купівлі-продажу від 4
березня 1999 року не має ,  однак у
резолютивній частині рішення вказує на те ,
що дана квартира являється спільною сумісною власністю та визнає за
позивачем право власності за ним на 12 частину її.

Окрім
того ,  як було встановлено судом частина
майна ,  на яку вказував позивач ОСОБА_1.
як на спільно придбане майно ,  а саме -
гаражі у ГК „Експрес" на справді сторонам по справі не належали і не могли
належати ,  оскільки а ні один з них не
являвся членом вказаного кооперативу. В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_1. заявив про відмову від даної частини позовних вимог,  оскільки дана частина предмету спора
відсутня. Однак ,  суд першої інстанції
не зазначив на те ,  що відмовлено в
задоволенні позовних вимог позивачу за відсутністю доказів існування даного
предмету.

Таким
чином ,  оскільки суд фактично не
розглянув заявлені позовні вимоги в повному обсязі і виправити цей недолік
шляхом ухвалення додаткового рішення не можливо ,  апеляційний суд вважає ,  що необхідно ,  на підставі п.5 ч.1  ст.
311 ЦПК рішення скасувати і справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Окрім
того ,  протягом часу розгляду справи за
позовними вимогами ,  пред'явленими і до ОСОБА_3 ,  останній не був допитаний в судовому
засіданні ,  чи шляхом виконання окремого
доручення ,  даних про те ,  що на його адресу були направлені позовні
заяви ОСОБА_1 ,  а також рішення суду в
справі відсутні,  можливість розгляду
справи за його відсутністю учасниками не обговорювалась.

У
відповідності до положень п. 4 ч. 1
ст.  311 ЦПК України рішення
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд ,  якщо суд вирішив питання про права та обов"язки
осіб ,  які не брали участь у справі.

Окрім
того , відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. суд посилався на те
,  що остання не навела доказів
обґрунтованості своєї позиції ,
однак,  у відповідності до
положень  ст. . 10 ЦПК України суд не попередив
учасників про наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій і не
роз"яснив сторонам їх права та обов'язки і з цього приводу.

Виходячи
з вище наведеного ,  керуючись  ст. . ст.
303, 307,  п.п. 4, 5 ч.1 311 ,  313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України ,  колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 5 березня 2007 року скасувати і справу направити на
новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення ,  однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду
України .