УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15
травня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого
судді                        Синельщікової
О.В.

суддів                                            Кузнєцової
О.О., Дячок В.О.

при
секретарі                               Буровій
Г.В.,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду АР Крим цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Джанкойської міськрайонної суспільно-політиної
газети „Зоря присивашья" про зміну формулювання звільнення, видачу
трудової книжки і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Джанкойського міськрайонного суду від
11.12.2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
22.08.2006р. звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим,
що прогулів з 30.12.2003р. по 12.01.2004р. не вчиняла, тому просила визнати
незаконним наказ № 3 від 12.01.2004 року про її звільнення з підстав ст. 40 п.4
КЗпП України. Також просила змінити формулювання звільнення на ст.38 КЗпП
України та стягнути середній заробіток час вимушеного прогулу.

Рішенням суду
від 11.12.2006р. у задоволенні позову відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 принесла апеляційну скаргу, в який просить
рішення суду скасувати, як постановлено з порушенням норм матеріального та
процесуального закону, справу направити до суду першої інстанції на новий
розгляд.

Відповідно
до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи у апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Постановляючи
рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того,
що ОСОБА_1 без поважних причин пропущено строк позовної давності, передбачений
ст. 233 КЗпП України.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на
встановлених судом обставинах справи, відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону.

Так, з
матеріалів справи вбачається, що наказом № 56 від 13.10.2003р. ОСОБА_1 була
прийнята на роботу тимчасово на період з 13.10.2003р. по 31.12.2003р., про що
була ознайомлена під підпис / а.с. 8 /.

Наказом № 3 від
12.01.2003р. ОСОБА_1 звільнена з роботи з 12.01.2004р. на підставі   ст. 40 п. 4 КЗпП України. / а.с. 20 /.

Справа №
22ц-1431/07                      головуючий
суддя суду 1 інстанції Котова І.Я.,

суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції

Кузнецова О.О.,

Судом встановлено, що
про звільнення ОСОБА_1 дозналася у січні 2004 року, проте, з позовом до суду
вона звернулась лише 22.08.2006 року, тобто понад 2 роки 7 місяців, тоді як,
статтею 233 КЗпП України передбачено строк позовної давності для звернення до
суду з заявами про вирішення трудового спору в 3 місяця, а у справах про
звільнення - в 1 місяць. Поважних причин пропуску вказаного строку позивач суду
не навела, і судом вони не встановлені.

За
такими обставинами суд першої інстанції, ретельно встановивши обставини справи,
характер спірних правовідносин прийшов до правильного висновку щодо
необхідності відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову у зв'язку з пропуском нею
строку позовної давності.

Доводи
апелянта вивчені судовою колегією та визнати такими, що не спростовують
висновків суду.

На
підставі наведеного та, керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду АР Крим,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Джанкойського міськрайонного суду від 11.12.2006 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили безпосередньо
до Верховного Суду України.