АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц - 2242/2007року                                  Головуючий
Суддя-доповідач: Буленко О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року вересня місяця 6 дня                                                                        м.  Полтава

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в

складі:

Головуючого
судді: Буленка О.О.

Судців : Акопян
В.І..,  Бондаревської С. М.

При секретарі:
Барило Я.В.

розглянувши
у м.  Полтаві цивільну справу за
апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача Обласного комунального
виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"

на рішення
Октябрського районного суду м.  Полтави
від 20 червня 2007 року

по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" про
стягнення належних сум при звільненні,
середньомісячного заробітку за час затримки з розрахунком при звільненні
та відшкодування моральної,  -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення невиплаченої суми за роботу в
надурочний час за період з 1 лютого 1984 року по 1 серпня 2004 року,  враховуючи індекс інфляції,  виходячи з уточнених ним позовних вимог в
ході судового розгляду справи,  в розмірі7161
гривень 88 копійок.

В позові
зазначав,  що з 1 лютого 1984 року по 1
серпня 2004 року він працював на посаді старшого машиніста диспетчерського
пункту в об'єднанні "Полтаватеплоенерго" ,  середньомісячна заробітна плата складала 442
гривні.

В день
звільнення за власним бажанням по причині виходу на пенсію,  відповідач не провів з ним розрахунок по
виплаті всіх належних йому сум в день звільнення,  оскільки нарахування заробітної плати
проводилося з порушенням вимог  ст. . 106 КЗпП України в частині оплати
надурочних робіт.

Також,  зазначав,
що дії відповідача призвели до порушення нормальних життєвих
зв'язків,  що вимагало від нього
додаткових зусиль для організації свого життя,
просив стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

2

Далі,  ОСОБА_1 доповнив свої позовні вимоги,  просив стягнути на його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15180 гривень 12
коп.. А всього просив суд стягнути на його користь 32242 гривні.

Рішенням
Октябрського районного суду м.  Полтави
від 20 червня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1про стягнення з ОКВТПГ
"Полтаватеплоенерго" належних сум при звільненні та середньомісячного
заробітку за час затримки з розрахунком при звільненні та відшкодування
моральної шкоди - задоволено частково.

Так,  судом стягнуто із ОКВПТГ
"Полтаватеплоенерго" на користь ОСОБА_1середній заробіток за час
затримки з розрахунком в сумі 2714, 67 грн..

В
частині стягнення суми за роботу в надурочний час та моральної шкоди відмовлено
за безпідставністю.

Також рішенням суду стягнуто з ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" на
користь держави судовий збір 51 грн. Та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення процесу в сумі 30 грн.

Позивач
ОСОБА_1 не погодився з рішенням суду і подав на нього апеляційну скаргу,  в якій просить рішення скасувати та
постановити нове,  яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі.

Висновки
суду апелянт вважає такими,  що не
відповідають обставинам справи,  а
рішення суду постановленим з порушенням застосування норм процесуального та
матеріального права.

Крім
того,  з рішенням не погодився відповідач
ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" і в особі заступника генерального
директора подав апеляційну скаргу на нього,
в якій просить рішення суду скасувати,
постановити нове,  яким відмовити
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

При
цьому апелянт рішення вважає таким,  що
винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія
суддів,  перевіривши матеріали справи та
доводи апелянтів,  приходить до
висновку,  що апеляційні скарги
підлягають до задоволення частково,
рішення необхідно змінити за наступних підстав.

Відповідно
до п.3  ст.  307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд має право змінити
рішення.

Виходячи
з положень п.п. 1, 3  ст.  309 ЦПК України підставами для зміни рішення
суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин,  що мають значення для справи та
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,  поданим відповідно до вказаного
Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Так,  судом першої інстанції вірно
встановлено,  що в період часу з 1 лютого
1984 року по 1 серпня 2004 року ОСОБА_1 працював старшим машиністом
диспетчерського пункту в об'єднанні "Полтаватеплоенерго". Наказом №
161 від 18 липня 2004 року позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи на
підставі  ст.  38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку
з виходом на пенсію.

За
заявою позивача ОСОБА_1. Територіальною державною інспекцією праці у
Полтавській області при його звільненні було встановлено порушення вимог  ст.
116 КЗпП України щодо виплати всіх належних від підприємства сум в день
звільнення,  оскільки нарахування
заробітної плати проводилося в порушення вимог
ст. . 106 КЗпП України в частині оплати роботи в надурочний час в
підвищеному розмірі. Стосовно виявленого порушення було видано припис від 22
березня 2005 року № 16-01-14/76-62,  яким
зобов'язано управління ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" у місячний термін
привести у

з

відповідність
оплату праці позивача у відповідності до вимог
ст.  106 КЗпП України за весь
період його роботи.

Положеннями  ст.
106 КЗпП України визначено,  що у
разі підсумкового робочого часу оплачується як надурочні всі години,  відпрацьовані понад встановлений робочий час
в обліковому періоді.

Судом
першої інстанції вірно встановлено,  що
до затвердження наказом Міністерства праці та соціальної політики України від
19 квітня 2006 року № 138 "Методичних рекомендацій щодо застосування
підсумкового обліку робочого часу" нормативний акт,  що регламентує застосування підсумкового
робочого часу розроблений не був. У відповідності до п. 4.2. колективного
договору ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" на безперервно діючих котельних
працівникам підприємства запроваджено підсумований облік робочого часу ( річний
) і тому кількість годин відпрацьованих надурочно,  визначається по закінченню зазначеного
облікового періоду і проводиться доплата згідно
ст.  106 КЗпП України.

Виходячи з цього,  суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про те,
що на сьогоднішній день дані вихідні та святкові дні до 1994 року
відновити не можливо,  що впливає на
визначення нормогодин.

Суд
першої інстанції вірно встановив,  що на
підставі наказу № 299 від 19 квітня 2004 року позивачу ОСОБА_1. була проведена
доплата за роботу понад нормову тривалість робочого часу за обліковий період з
2002 року по 2004 рік у відповідності з вимогами  ст.
106 КЗпП України.

Статтею
116 КЗпП України передбачено,  що при
звільненні працівника виплати всіх сум,
що належать йому від підприємства,
установи,  організації,  проводяться в день звільнення.

Відповідно
до положень  ст. . 117 КЗпП України у разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові
сум у строки,  визначені  ст.
116 КЗпП України,  при відсутності
спору про їх розмір,  підприємство
повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки з
розрахунком.

На
підставі цього,  суд першої
інстанції,  виходячи з встановленого
розміру середньої заробітної плати ОСОБА_1.,
вірно дійшов висновку про стягнення на користь останнього середнього
заробітку за час затримки з розрахунком при звільненні.

Що
стосується моральної шкоди,  то позивач
має зазначити у чому саме полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві,  з яких міркувань він
виходив,  визначаючи розмір шкоди,  та якими доказами це підтверджується.

Суд
першої інстанції,  враховуючи ненадання
ОСОБА_1. доказів спричинення йому моральної шкоди,  вірно вирішив відмовити у задоволенні його
позовних вимог про стягнення на його користь з відповідача,  моральної шкоди в сумі 10000 гривень.

Проте,  колегія судів не може погодитися з висновком
суду стосовно встановленого судом періоду затримки з розрахунком по
розрахунковим виплатам та розміру виплати середньомісячного заробітку за цей
період.

Як
вбачається з видаткового касового ордеру № 857 / а.с.  - 66 - копія ордеру /,  остаточний розрахунок по розрахунковим
виплатам з ОСОБА_1 було проведено 20 травня 2005 року.

У
зв'язку з цим стягненню на користь позивача підлягає розмір середнього
заробітку за період затримки з 1 серпня 2004 року по 20 травня 2005 року,  що становить 9 місяців і 20 днів,  розмір якого становить,  виходячи з вірно встановленого його розміру в
сумі 301 грн. 63 коп. - 2987 гривень 57 копійок.

Крім
того,  дослідивши всі матеріали справи та
проаналізувавши мотиви суду з приводу відмови у задоволенні частини позовних
вимог ОСОБА_1. відносно стягнення з

4

ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго"
недоплаченої суми за роботу
в надурочний час за період з 1 лютого
1984 року по 1 серпня
2004 року та стягнення моральної шкоди в сумі 10000 гривень,  колегія суддів вважає помилковим висновок
суду про відмову у їх задоволенні з підстав безпідставності,  оскільки підставою відмови є недоведеність
останніх.

Виходячи
з цього в резолютивній частині рішення необхідно виключити посилання суду на
відмову в частині стягнення суми за роботу в надурочний час та моральної шкоди
за безпідставністю,  зазначивши при цьому
- відмовити за недоведеністю.

Керуючись  ст.
ст.  303,  ч. 1 п.3
ст.  307,  ч. 1 п.3
ст.  309,  315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА :

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та відповідача Обласного комунального виробничого підприємства
теплового господарства "Полтаватеплоенерго" -задовольнити частково.

Рішення
Октябрського районного суду м.  Полтави
від 20 червня 2007 року -змінити.

Стягнути
з ОКВПТ "Полтаватеплоенерго" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час затримки з розрахунком в сумі - 2987 гривень 57 копійок.

Виключити
посилання суду на відмову в частині стягнення суми за роботу в надурочний час
та моральної шкоди за безпідставністю,
зазначивши при цьому -відмовити за недоведеністю.

В іншій частині
залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Верховного Суду України.