РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 квітня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Олексієнка М.М.,

суддів:                            Косигіної
Л.М., Жигановської О.С.,

при секретарі судового

засідання                       Нечипоренко
І.Г.,

з участю: позивача ОСОБА_1., відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Любарського районного суду Житомирської
області від 29 січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У січні 2007 року ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом,
в якому просила зобов'язати відповідача спростувати поширену ним недостовірну
інформацію, визнавши висловлені відомості такими, що порочать честь, гідність,
ділову репутацію, та стягнути компенсацію за моральну шкоду в розмірі 1500 грн.
Вимоги грунтувались на тому, що ОСОБА_2. 1 грудня 2006 року на сході жителів
села Нова Чорторія поширив недостовірну інформацію про те, що вона, займаючись
лікуванням людей, наводить на них порчу. Такі висловлювання принизили її честь,
гідність та ділову репутацію, як народного цілителя, тому відповідач має не
тільки спростувати поширену неправдиву інформацію, а й відшкодувати моральну
шкоду, оскільки вона пережила внаслідок почутого серйозний
морально-психологічний стрес. Із-за безглуздого вчинку довгий час була
позбавлена можливості нормально спілкуватись з оточуючими, втратила спокій,
звичайні життєві зв'язки.

Рішенням Любарського районного суду від 29.01.2007 року
позовні вимоги задоволено частково. Визнано висловлювання ОСОБА_2 в адресу
ОСОБА_1. про те, що вона при лікуванні людей наводить на них порчу, такими, що
порочать честь, гідність та ділову репутацію, зобов'язано

Справа №22-ц / 836                                        Головуючий
у 1 інстанції Шидловський В.Б

Категорія 27                                                     Доповідач
- суддя Олексієнко М.М.

2

відповідача
спростувати дану інформацію, стягнуто 1000 грн. моральної шкоди, 141.50 грн.
судові витрати.

Не погоджуючись
із судовим рішенням, відповідач 'звернувся з апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив
його скасувати, ухвалити нове, яким в позові відмовити. На переконання
скаржника, позивачка не надала доказів про наявність моральної шкоди. Не
дивлячись на це, суд лише на припущеннях визначив її розмір компенсації . Окрім
того, суд не звернув увагу на свідків, які є зацікавленими у справі, так як
знаходяться у дружніх стосунках з позивачем.

Вислухавши
доводи осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи в
межах апеляційної скарги та зібраних доказів, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення її частково.

Відповідно до ч.
1 ст.23 Закону України «Про інформацію», інформація про особу - це сукупність
документованих або публічно оголошених відомостей про особу.

Негативна
інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, згідно ч.З ст.277 ЦК України, якщо
особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Виходячи з матеріалів
справи, в тому числі показів свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які допитані з
дотриманням вимог чинного законодавства, встановлено, що ОСОБА_2. на сході
жителів села Нова Чорторія Любарського району, який відбувся 01.12.2006 року,
заявив, що позивачка, займаючись лікуванням, наводить порчу на людей.
Відповідач, в свою чергу, пояснював, що він лише сказав, коли позивачка буде
наводити порчу на нього, то нехай спершу потренується на котах і собаках. Дана
інформація є неправдивою, оскільки відповідач не довів, що ОСОБА_1., будучи
народним цілителем, наводить порчу на людей, а не лікує їх. Під порчею
розуміється, за словником іншомовних слів, настання негативних наслідків для
здоров'я людини.

Як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.З постанови №7 від 28.09.1990 року «Про
застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової
репутації громадян та організацій» (з подальшими змінами та доповненнями), до
відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і
гідність громадянина в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору
додержання законів, загально визначених правил співжиття та принципів людської
моралі.

Вище наведені
висловлювання в адресу позивачки, яка, відповідно до свідоцтв про право на
заняття народною медициною (а.с.5-6), займається лікуванням людей, порочать її
честь, гідність та ділову репутацію. Тому, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про недостовірність інформації та обов'язку її
спростування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої
інстанції й про те, що позивачці завдано моральних страждань, оскільки
принижено її честь, гідність, ділову репутацію.

3

Проте суд, при
ухваленні рішення щодо визначення способу відшкодування моральної шкоди, не в
повній мірі виконав вимоги закону.

Як передбачено
ч.3 ст.23 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб.

Виходячи з
досліджених доказів, позивач не довела, що вона із-за почутого пережила
серйозний морально-психічний стрес, була позбавлена можливості нормального
спілкування з оточуючими, втратила спокій, звичайні життєві зв'язки. Тому
колегія суддів, керуючись ч.З ст.23 ЦК
України, роз'ясненням, викладеним в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами та доповненнями),
враховуючи конкретні обставини справи, характер правопорушення, вину особи, яка
завдала шкоду, засади виваженості, розумності та справедливості, вважає, що
спростування недостовірної інформації буде достатньою для компенсації моральних
страждань.

Оскільки
висновок суду, в цій частині, не відповідає обставинам справи, тому воно,
відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового
про відмову у стягненні грошової компенсації за завдану моральну шкоду.

З врахуванням
вище викладеного, керуючись ст.88 ЦПК України, слід зменшити розмір судових
витрат, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1., із 141.50 грн. до 116 грн.

На підставі
наведеного, керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати
рішення Любарського районного суду від 29 січня 2007 року в частині
відшкодування моральної шкоди і ухвалити, в цій частині, нове рішення.

Відмовити
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у вигляді стягнення
грошової компенсації. Зменшити розмір судових витрат, стягнутих з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1, із 141.50 грн до 116 грн.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.