Справа 2-857/2007 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

9 листопада  2007 р. Костопільський районний суд
Рівненської області

в
складі головуючого - судді
Олійника П.В.

при  секретарі                     Бучко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП
„Деражне-сервіс” про стягнення заборгованості по заробітній платі та
компенсації за затримку розрахунку при звільненні

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього заробітку за час затримки видачі розрахунку при
звільненні.

В обґрунтування своїх вимог позивачі покликаються на обставини викладені в
позовній заяві.

В судовому засіданні позивач підтримав позов повністю і з аналогічних
підстав.

Представник відповідача позов визнала частково лише в частині стягнення
заборгованості по заробітній платі. Крім того, пояснила, що позивач зразу ж
після звільнення влаштувався на роботу на інше підприємство.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з”ясувавши обставини та
вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено судом, позивач працював у відповідача і
наказом № 70 від 6.08.2003 року був звільнений за власним бажанням. Після
звільнення трудову книжку позивачу було видано лише 24.12.2003 р. Наказом № 5
від 29.01.2003 р. наказ № 70 було скасовано і звільнено ОСОБА_2 по п.4 ст.40
КЗпП України за прогул.

Відповідно до п.4.1 Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення
України від 29.07.1993 р. № 58 власник або уповноважений ним орган повинен
видати трудову книжку в день звільнення. При затримці трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній
заробіток.

Таким чином, затримка у видачі трудової книжки позивачу
склала 4 місяці і 18 днів. Суд вважає, що не заслуговує на увагу твердження
представника відповідача про те, що трудова книжка не видавалась в зв”язку з
непередачею цінностей, оскільки, це суперечить чинному законодавству.
Матеріалами справи, а саме копіями заяв до відповідача та листів в прокуратуру
та в інші органи  влади також
спростовується твердження представника відповідача про те, що позивач затягував
отримання ним трудової книжки і не звертався за нею.

Згідно п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових
книжок працівників при затримці трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток.

Відповідно до Порядку
обчислення  середньої
заробітної  плати, затвердженого  постановою
Кабінету  Міністрів України
від  8
лютого  1995  р.  N
100, середній заробіток позивача
виходячи  з  виплат
за  останні  два повні календарних місяці роботи, що
передували звільненню, становить 300 грн., а тому підлягає стягненню за
затримку видачі трудової книжки 1380 грн. (300 х 4 міс. + 300 : 30 х 18 дн.).

Згідно представлених документів позивачу за період з
28.04.2000 р. по 6.08.2003 р. тричі надавались відпустки тривалістю по 31 день
кожна. В зв”язку з цим, ним не використані відпустки за три відпрацьованих
місяці, що становить 7 днів відпустки, а тому має право на компенсацію за
невикористані відпустки в сумі  62, 58
грн. (8,94 (середньоденна зарплата) х 7 дн.).

Суд також вважає, що підлягає задоволенню вимога щодо визнання
незаконним наказу про звільнення позивача за прогул, оскільки, наказ було
прийнято без дотримання вимог ст.ст. 148 та 149 КЗпП України щодо строку та
порядку накладення дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст.75 ЦПК України підлягають також відшкодуванню
витрати, які понесли позивачі на проїзд до місця розгляду справи, а саме 96
грн..

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_3 працювала у
відповідача на посаді головного бухгалтера. Наказом № 86 від 9.10.2003 р. її
було звільнено за власним бажанням. При звільненні їй не було видано трудову
книжку і не проведено розрахунок по заробітній платі. Трудову  книжку їй було видано лише 24.12.2003 року, а
розрахункові ще не видані. Наказом № 5 від 29.01.2003 р. наказ № 86 було
скасовано і звільнено ОСОБА_3 по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул.

Згідно довідки, виданої відповідачем, станом на 1.12.2003
р. заборгованість по зарплаті позивачу становила 844,64 грн. В судовому
засіданні позивач пояснила, що з цієї суми на 70 грн. вона отримала послуг і на
цю суму зменшила позов. Відповідачем не надано переконливих доказів того, що
заборгованість зменшилась, а тому підлягає стягненню заборгованість по зарплаті
в сумі 774,64 грн.

Відповідно до ст. 116
КЗпП України розрахункові повинні бути виплачені працівникові в день
звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то ці кошти повинні
бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про виплату
розрахункових. Згідно поштової  квитанції
та опису відправлення позивач 16.12.2003 р. зверталася із заявою про виплату
заборгованої зарплати.

Оскільки
відповідачем не був виплачений
розрахунок в строки передбачні ст. 116 КЗпП
України з вини відповідача , то вимоги про стягнення
середнього заробітку за весь час затримки
по день фактичного розрахунку, а саме з 16.2003 р. по 10.02.2005 р. року (1 рік 1 місяць і 24 дні) , суд
знаходить обгрунтованими і тому такими, що необхідно задовольнити.

Відповідно
до Порядку  обчислення  середньої заробітної  плати, затвердженого  постановою
Кабінету  Міністрів України
від  8
лютого  1995  р.  N
100, середній заробіток позивача
виходячи  з  виплат
за  останні  два місяці роботи, що передували звільненню,
становить 260,13 грн., а тому підлягає стягненню за затримку видачі трудової
книжки 3589,79 грн. (260.13 х 13 міс + 260,13 : 30 х 24 дні).

На думку
суду підлягає задоволенню і вимога щодо визнання незаконним наказу про
звільнення позивача за прогул, оскільки, наказ було прийнято без дотримання
вимог ст.ст. 148 та 149 КЗпП України щодо строку та порядку накладення
дисциплінарних стягнень.

Відповідно
до п. 4 постанови Кабіненту Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 „Про
трудові книжки працівників” відповідальність за облік, зберігання та видачу
трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, оргнізації.
Згідно п.6.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України
та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58
якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок  стихійного лиха або з інших причин, то
працівнику видається дублікат трудової книжки без стягнення  її вартості. В зв”язку з цим підлягають
відшкодуванню витрати позивача по придбанню бланку трудової книжки в сумі 8
грн.

Щодо вимоги
обох позивачів про стягнення в їх користь вихідної допомоги в сумі середньомісячного заробітку при звільненні з КСП
„Гутянське”, то суд вважає, що відповідно до ст.85 ЦПК необхідно відмовити в її
розгляді в зв'язку з пропуском трьохмісячного строку встановленого ст.233 КЗпП
України.

В судовому
засіданні позивачі не надали достатніх доказів заподіяння їм моральної шкоди. У відповідності
до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником
або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться
у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних
страждань, втрати  нормальних  життєвих
зв`язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.  Обставини,
на які вказували позивачі у позовних заявах, в  судовому
засіданні  не знайшли свого підтвердження, оскільки, позивачі не надали суду
доказів в їх підтвердження.

Таким чином, суд, оцінивши добуті в судовому засіданні докази, вважає що позовні заяви позивачів підлягають до часткового
задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15, 30, 62, ЦПК
України, ст.ст.
116, 117 КЗпП України суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до СВК „Гутянський” про стягнення коштів задоволити
частково.

Стягнути з СВК „Гутянський” на користь ОСОБА_2 1380 грн. за затримку видачі
трудової книжки, 62,58 грн. компенсації за невикористану відпустку та 96 грн. у
відшкодування витрат на проїзд, а всього 1538,58 грн.

Позовну заяву ОСОБА_3 до СВК „Гутянський” про стягнення коштів задоволити
частково.

Стягнути з СВК „Гутянський” на користь ОСОБА_3 774,64 грн. заборгованості
по заробітній платі, 3589,79 грн. за затримку видачі розрахунку, та 8 грн.
відшкодування вартості трудової книжки, а всього 4372,43 грн.

Стягнути з СВК „Гутянський” на користь держави держмито в
розмірі 59,11 грн.

Наказ № 5 від 29.01.2004 р. визнати незаконним.

В задоволенні решти заявлених позивачами вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене
до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом
одного місяця з наступного дня після його проголошення.

Суддя: