Справа 22ц-3913                                                      Головуючий
у 1 інстанції Виродов Ю.Т.
Категорія 12                                                               Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2007
року                                   Апеляційний
суд Донецької області в складі

Головуючої: Червинської М.Є.
Суддів: Алексеева А.В., Лісового
О.О. При секретарі Мартіросовій А.Б.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2, закритого акціонерного товариства „АСК „ШГО
Україна", яке приєдналось до апеляційної скарги ОСОБА_1, на рішення Київського
районного суду м. Донецька від 23 січня 2007 року за позовом ОСОБА_3, в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особа: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, відділ опіки та піклування Київської районної у м. Донецьку ради,
закрите акціонерне товариство ,ЛСК „Інго Україна", про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу,

Встановила:

В січні
2006 року ОСОБА_3. звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору
купівлі-продажу 45 часток квартири АДРЕСА_1. Посилався на те, що на час
укладення договору купівлі-продажу, за яким частка квартири була продана
ОСОБА_2., він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок
зловживання спиртними напоями. Відповідач придбав для нього та його сім"ї
іншу квартиру в м. Макіївки, але умови проживання в неї гірші ніж в спірній
квартирі.

В
подальшому змінив позовні вимоги, позов пред"явив в інтересах
неповнолітньої дочки ОСОБА_4, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу
35 часток спірної квартири, оскільки частка в квартирі належала його
неповнолітньої дочки ОСОБА_4, при відчуженні її частки не було надано дозволу
органу опіки та піклування. Просив задовольнити позовні вимоги на підставі ст.
215,224 ЦК України,
ст. 17 Закону України

„Про охорону
дитинства", також просив визнати недійсним наступний договір
купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 23 січня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_3. задовОСОБА_4, визнаний недійсним договір купівлі-продажу 3/5 часток
квартири АДРЕСА_1 від 11 травня 2004 року, укладений між ОСОБА_3. та ОСОБА_2.,
посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7., визнаний недійсним договір
купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_2. та ОСОБА_1. від 11 травня 2004
року.

В апеляційній
скарзіОСОБА_2. просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на
порушення судом вимог матеріального права, яке призвело до неправильного
вирішення спору.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що суд безпідставно
задовольнив позовні вимоги, які не були доведені в судовому засіданні, висновки
суду не грунтуються на законі.

ЗАТ „АСК „Інго
Україна" приєдналось до апеляційної скарги ОСОБА_1

Суд першої
інстанції встановив, що 11 травня 2004 року був укладений договір
купівлі-продажу спірної квартири, за яким ОСОБА_3., який діяв від свого імені
та від імені ОСОБА_8, на
підставі довіреності, та від імені неповнолітньоїОСОБА_4, та ОСОБА_9., який
діяв від імені ОСОБА_5. продали, аОСОБА_2. купив 4/5 частини спірної квартири.
Суд, задовольняючи позовні вимоги позивача, дійшов до висновку, що договір
купівлі-продажу 3/5 часток спірної квартири, які належали подружжю ОСОБА_3 та
їх неповнолітньої дочки ОСОБА_4, не відповідає вимогам закону, тому визнав його
недійсним. Оскільки був недійсним зазначений правочин, то наступний договір
купівлі-продажу між відповідачами суд також визнав недійсним.

В судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_2. - ОСОБА_10., представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_11., представник ЗАТ „АСК „Інго Україна" підтримали доводи
апеляційних скарг, представник позивача - Седько О.Е., третя особа ОСОБА_5.
просили відхилити апеляційні скарги. Треті особи ОСОБА_6., відділ опіки та
піклування Київської районної у м. Донецьку ради повідомлені про час і місце
судового засідання.

Заслухавши
доповідача, доводи представників відповідачів, третьої особи ЗАТ „АСК „ІНГО
Україна", третьої особи ОСОБА_5., представника позивача, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають
задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням по справі
нового рішення з наступних підстав:

Відповідно
до вимог п. п. 3,4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права. Апеляційний суд вважає, що висновки
суду першої інстанції не відповідають обставинам справи й не ґрунтуються на
нормах матеріального права.

Встановлено, що
спірна чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної приватної
власності - кожному по 15 частині ОСОБА_3., ОСОБА_8., дітям ОСОБА_8 -
ОСОБА_6., ОСОБА_5, та неповнолітній ОСОБА_4 (а. с. 124).

11 травня 2004
року був нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 45 часток спірної
квартири, відповідно до якого ОСОБА_3., який діяв на підставі довіреності від
імені дружини ОСОБА_8. та неповнолітньої дочки ОСОБА_4, а також ОСОБА_5.
продали вказану частку квартири ОСОБА_2. (а. с. 123).

Задовольняючи
позовні вимоги про визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу
недійсним, суд дійшов до висновку, що зазначений правочин не відповідає вимогам
закону. Підставою для вказаного висновку стала та обставина, що на час
укладення правочину не було отримано згоду органу опіки та піклування на
відчуження частки, яка належала неповнолітньої ОСОБА_4 в спірній квартирі.
Проте з таким висновком погодитись неможливо.

Відповідно до
вимог ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком
недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що
правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частки.

З договору
купівлі-продажу від 11 травня 2004 року вбачається, що сторонами по
договору-продавцями були ОСОБА_8., якої в спірній квартирі належала 15 частка,
та яка за життя (померла 15.12.2005 року) не ставила питання про недійсність
правочину. Третій особі ОСОБА_5 в спірній квартирі належала також 15 частка,
будь-яких вимог у встановленому законом порядку про визнання договору
купівлі-продажу недійсним третя особа ОСОБА_5. не пред"являв.

За договором
купівлі-продажу 1/5 частка спірної квартири була відчужена позивачем ОСОБА_3., звернувшись до
суду з позовом про визнання недійсним всього право чину, позивач просив визнати
його недійсним на підставі вимог ст. ст. 215,224 ЦК України, як такого, що вчинений без додержання вимог
закону щодо надання дозволу органу опіки та піклування на відчуження частки
неповнолітньої. Будь-яких інших підстав для визнання договору купівлі-продажу
недійсним позивач не вказував.

Задовольняючи
позовні вимоги позивача, суд першої інстанції не зазначив, за яких підстав він
визнає недійсним договір купівлі-продажу в частині відчуження часток спірної
квартири, які належали позивачу, його дружині ОСОБА_8. на праві спільної
часткової власності.

Встановлено, що
на час укладення договору купівлі-продажу, від імені неповнолітньої діяли її
батьки ОСОБА_3. та
ОСОБА_8. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 Сімейного кодексу України (в редакції
до внесення змін від 2.06.2005 року) якщо у малолітньої дитини є майно, батьки
управляють ним без спеціального на те повноваження. На час укладення договору
купівлі-продажу спірної квартири, Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом
України не була передбачена обов"язковість надання згоди органу опіки та
піклування щодо укладення правочинів щодо відчуження нерухомого майна. Такі
зміни до статті 177 Сімейного кодексу України були внесені 2.06.2005 року та
введені в дію з 25.06.2005 року.

Позивач,
звернувшись до суду з позовом в інтересах неповнолітньоїОСОБА_4, просив
задовольнити позовні вимоги на підставі ч.1 ст. 224 ЦК України,

відповідно до
якої правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього
Кодексу) є нікчемним. Статтею 71 ЦК
України встановлені вимоги закону щодо вчинення правочинів опікунами та
піклувальниками.

З договору
купівлі-продажу від 11 травня 2004 року випливає, що належну неповнолітньої 15
частку спірної квартири відчужував батько - позивач ОСОБА_3, мати
неповнолітньої ОСОБА_8. надала згоду своєму чоловіку на продаж належної їх
неповнолітньої доньці ОСОБА_4 15 частки спірної квартири на умовах за його
розсудом (а. с. 125).

Відповідно до
вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,
п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини 6 ст. 203
ЦК України
правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та
інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Апеляційний суд
вважає, що оскільки на час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу
35 часток спірної квартири подружжя ОСОБА_3 як батьки діяли від імені
неповнолітньої дочки, позивач ОСОБА_3
будь-яких підстав щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу належної
йому 15 частки квартири не в позові не зазначив, ОСОБА_8 на час
пред"явлення позову померла, її спадкоємці відносно належної її частки в
спірній квартирі вимоги не пред"являли, підстав для визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 11 травня 2004 року 35 часток спірної квартири не
було.

Апеляційний суд
вважає, що оскільки не було жодної підстави для визнання недійсним договору
купівлі-продажу в частині відчуження часток ОСОБА_5., подружжя ОСОБА_3, й не
доведено, що відчуження 15 частки неповнолітньої її батьками суперечило правам
та інтересамОСОБА_4, й відповідно до вимог ст. 217 ЦК України у суду
першої інстанції були відсутні підстави для визнання недійсним договору
купівлі-продажу 35 часток спірної квартири, та визнання недійсним подальшого
відчуження всієї квартири відповідачу ОСОБА_1., на чому наполягав позивач.

Встановлено, що
за договором купівлі-продажу від 7 грудня 2004 року ОСОБА_6. продав 15 частку
спірної квартири відповідачу ОСОБА_1.,ОСОБА_2. продав
відповідачу ОСОБА_1. 45 часток спірної квартири (а. с. 215).

Суд першої
інстанції визнав зазначений договір недійсним повністю, при цьому не звернув
увагу на те, що третя особа ОСОБА_6. будь-які вимоги про визнання договору
купівлі-продажу належної йому 15 частки спірної квартири не пред"являв.
Третя особа ОСОБА_5. також не пред"являв вимоги про визнання договору
купівлі-продажу недійсним в частині належної йому 15 частки квартири за
договором від 11 травня 2004 року, й суд не визнавав недійсним договір
купівлі-продажу міжОСОБА_5 та ОСОБА_2. Тому висновок суду першої інстанції про
визнання недійсним всього договору купівлі-продажу від 7 грудня 2004 року є
безпідставним.

Оскільки
апеляційний суд вважає, що були відсутні підстави для визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 11 травня 2004 року, за якимОСОБА_2. придбав 45
частки спірної квартири, підстав для визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 7 грудня 2004 року в частині відчуження 45 часток спірної
квартири ОСОБА_2. відповідачу ОСОБА_1. не має. Як і відсутні будь-які підстави
для визнання недійсним

,   всього договору купівлі-продажу спірної
квартири, укладеному 7 грудня 2004 року між ОСОБА_2., ОСОБА_6. - продавцями та
ОСОБА_1. -покупцем.

За вказаних
підстав апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та постановляє
рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.
307, п. п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, ст.
ст. 203, 215 ЦК України,
апеляційний суд

Вирішив:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1, закритого акціонерного товариства „АСК „ШГО Україна"
задовольнити.

Рішення
Київського районного суду м. Донецька від 23 січня 2007 року скасувати.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, який діяв в інтересах неповнолітньоїОСОБА_4, до
ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особи: орган опіки та піклування Київської районної у
м. Донецьку ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсним договору
купівлі-продажу 35 часток квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального округу 11 травня 2004 року, та договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу 7 грудня 2004 року - відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.