Справа № 22-ц-1411
/2007        Головуючий у першій
інстанції ГОРДІЄЦЬ Л.В.
цивільна                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 вересня 2007
року                                                              м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого-судді:                         КОРЕНЬКОВОЇ З.Д.,

суддів:                     ОСТРЯНСЬКОГО ВЛ.,
ЗАБОЛОТНОГО В.М.

при                          ВАРЕНИК О.М.

секретарі:

за
участю:        ОСОБА_1.,ОСОБА_2.,
АДВОКАТА ОСОБА_3, ПРЕДСТАВНИКА ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24
липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Державного територіально-галузевого об"єднання
„Південно-Західна залізниця" про усунення перешкод у користуванні
водопроводом, -

ВСТАНОВИВ:

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить вищевказане рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням
Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 липня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним і
необгрунтованим, так як висновки суду не відповідають встановленим фактичним
обставинам справи, судом в порушення вимог ст.212 ЦПК України дано неправильну
оцінку доказам по справі і через це неправильно встановлено обставини, які
мають значення по справі, також судом неправильно застосовані норми
матеріального права. Апелянт посилається на те, що вона сама безпосередньо
брала участь у проведенні водопроводу по пров.Вугільному в м.Ніжині в 1993 р.
та користувалася ним до 2006 р. Вказує на те, що надані представником
відповідача технічні умови за 1993 р. є підробними, оскільки в 1993 р. у відповідача ДТГО
„Південно-Західна залізниця" не було, ні комп"ютерів, ні друкувальної
машинки, а тому даний документ не міг бути складеним. Також, зазначає, що в
1993 р. домоволодіння під №№10-1 та 10-2 не існувало. Посилається на порушення
відповідачами ст.ст.43 ч.2,3, ст.44 ч.1 п.5

Водного кодексу України,
позбавивши її можливості користуватися водою, а тому її право повинно бути
поновлено.

В своїх
запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні
апеляційної скарги.

В наданих до
апеляційного суду запереченнях ОСОБА_5 просить відмовити в задоволенні
апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом першої
інстанції по справі встановлено, що позивачка та її колишній чоловік ОСОБА_4.
були зареєстровані та проживали в буд.АДРЕСА_1і з 29.12.1981 р. по 25.07.2000
р.(а.с.5). Що будинок АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтва про право власності,
виданого на підставі рішення Ніжинського міськвиконкому від 14 березня 2002
року, належить ОСОБА_4 і зареєстрований Ніжинським МЕТІ на ім"я ОСОБА_4 25
березня 2002 р.(а.с.7 і зворот). Відповідно до акту від 9 березня 2006 року,
складеного комісійно працівниками Ніжинської дільниці КБМЕУ-1, в домоволодінні
ОСОБА_4 по АДРЕСА_2виявлено самовільне, без відповідного дозволу, підключення
до водопроводу КБМЕУ-1.(а.с.21) та що за період такого користування ним з 2003
року по 2006 рік власник до керівництва дільниці з приводу водопостачання не
звертався і оплату за водопостачання не здійснював.

Відповідно до
ч.1 ст.49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на
підставі дозволу. Видача даного дозволу здійснюється за клопотанням
водокористувача (ч.3 ст.49 Водного кодексу України).Частиною 6 ст.49
встановлено, що спеціальне водокористування є платним.

Крім того,
апеляційний суд враховує, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області
від 07 березня 2006 року (а.с.29-40), власниками домоволодінняАДРЕСА_2
визначені: ОСОБА_1 і ОСОБА_4 у частинах відповідно -13/25 і 12/25, яким
виділено в рахунок вказаних частин конкретні приміщення спірного будинку та
відповідні господарські будівлі.

З матеріалів
справи також вбачається, що позивачка щодо підключення до водопровідної мережі
виділеної їй судовим рішенням частини буд.АДРЕСА_2 до власників водопроводу та
Державного територіально-галузевого об"єднання"Південно-західна
залізниця"не зверталась, дозволу на підключення до водопровідної мережі не
має, оплату за користування водою не здійснює.

Згідно з листом
Київської дистанції споруд та водопостачання № 2383 від 08.09.2006 р. технічні
умови на підключення до залізничних водопровідних мереж ст.Ніжин були видані по
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці яких є відповідачами по справі (а.с. 14).

Також, з
матеріалів справи видно, що власниками існуючого водопроводу по пров.Вугільному
в м.Ніжині є відповідачі по даній справі.

Тому,
перевіряючи законність та обгрунтованість судового рішення в межах заявлених
вимог та в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд

приходить
до висновку про те, що місцевий суд постановив
рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права і
підстави для його скасування відсутні.

Інші
доводи апеляційної скарги, на думку суду, не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 липня 2007 року -
залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України впродовж двох місяців з дня набрання нею
законної сили.