У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року                                                                      м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого               Ляшенко Н.П.,

суддів:                          Балюка М.І.,              Костенка А.В.,

Берднік І.С.,               Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1в інтересах малолітнього
ОСОБА_2до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю
„Юст-Нарін Україна”, - про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного  суду м. Києва від
14 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1.
звернулась в суд із позовом в інтересах малолітнього сина, ОСОБА_3,  1994 року народження, до ОСОБА_4. про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначала, що 14 жовтня 2004
року о 14 год. 20 хвил. ОСОБА_4., керуючи автомобілем „Сузукі Гранд Вітара”,
номерний знак НОМЕР_1, який належав товариству з обмеженою відповідальністю
„Юст-Нарін Україна” (далі - ТОВ „Юст-Нарін України”), і рухаючись підґїзною
дорогою на території гімназії „Києво-Могилянський колегіум”, розташованої на
вул. Драйзера, 9-а в м. Києві, порушила Правила дорожнього руху та скоїла наїзд
на малолітнього ОСОБА_5., заподіявши останьому чисельні небезпечні для життя
тілесні ушкодження.

Посилаючись на те, що в результаті
зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно значну матеріальну
шкоду у вигляді витрат на придбання лікарських засобів на суму 7 640 грн.,
неодержаної заробітної плати за час відпустки без збереження заробітної плати
для догляду за сином у сумі 9 478 грн. 60 коп., 286 848 грн. на відшкодування
моральної шкоди, 16 200 грн. на відшкодування витрат на надання  правової
допомоги  та  1 000 грн. на відшкодування витрат на
проведення комплексного медико-судово-психологічного дослідження, позивачка
просила зазначені суми стягнути з відповідачки.

Рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 20 листопада 2006 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2007 року рішення
Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада  2006 року скасовано й ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_1. в інтересах ОСОБА_2. задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4на користь
ОСОБА_1. 17 118 грн. 60 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 286 848 грн.
на відшкодування моральної шкоди, 16 200 грн. на відшкодування витрат на
надання правової допомоги та 1 000 грн. на відшкодування витрат на проведення
комплексного медико-судово-психологічного дослідження, а всього стягнуто із
ОСОБА_4на користь ОСОБА_1. 321 166 грн. 60 коп. Стягнуто із ОСОБА_4на користь
держави судовий збір у розмірі 1 700 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4.,
посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва та залишити в силі
рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2006 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 14 жовтня
2004 року о 14 год. 20 хвил. на підґїзній дорозі на території гімназії
„Києво-Могилянський колегіум”, розташованої на вул. Драйзера, 9-а в м. Києві, з
вини ОСОБА_4., яка  керувала автомобілем
„Сузукі Гранд Вітара”, номерний знак НОМЕР_1, що належав ТОВ „Юст-Нарін
Україна”, сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої малолітньому
ОСОБА_3. було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимоги ОСОБА_1. в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3., суд першої інстанції
виходив із того, що  автомобіль, яким
керувала ОСОБА_4. під час дорожньо-транспортної пригоди, належав на праві
власності ТОВ „Юст-Нарін Україна”, з яким вона перебувала в трудових
відносинах, тому товариство на підставі ст. ст. 1172, 1187 ЦК України повинне
нести відповідальність щодо відшкодування заподіяної матеріальної та моральної
шкоди;  позивачка не заявляла позовних
вимог до ТОВ „Юст-Нарін Україна”, а просила стягнути заподіяну матеріальну та
моральну шкоду із ОСОБА_4.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та покладаючи обовґязок відшкодувати матеріальну та моральну шкоду на
ОСОБА_4., апеляційний суд зазначив, що за порушення правил безпеки руху при
керуванні транспортним засобом відповідачка
вироком Деснянського районного суду м. Києва від 1 липня 2005 року
засуджена за ст. 286 ч. 2 КК України, тому
вона на підставі ст.ст. 1166, 1167, 1177 ЦК України повинна нести
відповідальність за заподіяну матеріальну та моральну шкоду. При цьому суд виходив
з того, що ОСОБА_4. була студенткою денної форми навчання факультету соціології
та психології КДУ ім. Т.Г. Шевченка, заяву про надання індивідуального графіка
навчання чи вільного відвідування занять не подавала, що ставить під сумнів
виконання нею під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди трудових
обовґязків у ТОВ „Юст-Нарін Україна”.

Проте з такими висновками судів
першої та апеляційної інстанцій
погодитись не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою,
яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого
створює підвищену небезпеку. Відшкодування такої шкоди, згідно із ч. 1 ст. 1172
ЦК України, повинно бути покладено на юридичну або фізичну особу, володільця
джерела підвищеної небезпеки в разі, якщо така шкода завдана її
працівником  під час виконання ним своїх
трудових (службових) обовґязків.

ОСОБА_4. та представник третьої особи - ТОВ
“Юст-Нарін Україна” - під час розгляду справи пояснювали, що з 1 жовтня 2004
року ОСОБА_4. працювала в ТОВ “Юст-Нарін Україна” на посаді менеджера з
торговельної діяльності, посадові обовґязки якої включали використання в роботі
службового автомобіля, а на час вчинення
дорожньо-транспортної пригоди відповідачка  виконувала завдання директора товариства із
закупівлі розхідних матеріалів для офісної техніки та з його дозволу і за його
завданням щодо популяризації продуктів, якими торгує ТОВ “Юст-Нарін Україна”,
відвідувала  гімназію “Києво-Могилянський
колегіум”.

На підтвердження своїх пояснень
відповідачка та представник третьої особи надали суду копію наказу  директора ТОВ Юст-Нарін Україна” від 1 жовтня
2004 року  № 011004-К про прийняття
ОСОБА_4на роботу на посаду менеджера з торговельної діяльності, копію наказу
директора ТОВ “Юст-Нарін Україна” від 5 січня 2004 року № 50104 про режим
роботи товариства, довідку ДПІ в Печерському районі м. Києва від 1 березня 2007
року № 2580917-409 про нарахування відповідачці заробітної плати за період
роботи в товаристві.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції помилково вважав, що такі пояснення ОСОБА_4та представника третьої
особи щодо виконання відповідачкою під час дорожньо-транспортної пригоди
трудових обовґязків не підтверджені доказами та спростовуються тим, що
відповідачка на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була студенткою
денної форми навчання КДУ ім. Т.Г. Шевченка, та помилко вважав, що спірні
правовідносини регулюються ст. ст. 1166, 1167, 1177 ЦК України.

З огляду на наведене рішення
апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2007 року підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції, який дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
відповідальність перед позивачкою за заподіяну матеріальну та моральну
шкоду повинне нести ТОВ “Юст-Нарін Україна”, у порушення ст. 33 ЦПК України,
не  обговорив питання про залучення до
справи в якості співвідповідача ТОВ Юст-Нарін Україна”  та не вирішив питання про відшкодування
заподіяної матеріальної та моральної шкоди.

З урахуванням наведеного ухвалене у
справі  рішення суду першої інстанції
також підлягає скасуванню з передачею справи на новий  розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 20 листопада 2006 року  та
рішення апеляційного  суду м. Києва від
14 березня 2007 року  скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     Н.П. Лященко

Судді:                                                                 М.І. Балюк

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В.
Прокопчук