АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-1674/2007                                                Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 року                                                                                                 м.  Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:     Бондара В.О.

Суддів:                                   Бабак A.M.

Прокопенка О.Л.
При секретарі:   Бабенко Т.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного судом.  Запоріжжя від 29 листопада 2006 року

по
справі за позовом ОСОБА_4до відкритого акціонерного товариства
"Мокрянський кам'яний кар'єр",
ліквідатора ОСОБА_5 про
визнання дійсним договору дарування квартири та визнання права власності на
квартиру,  -

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2006 року
ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ВАТ "Мокрянський кам'яний
кар'єр",  ліквідатора ОСОБА_5 про визнання
дійсним договору дарування квартири та визнання права власності на квартиру.

В позові
зазначав,  що ВАТ "Мокрянський
кам'яний кар'єр" згідно рішення №581
від 29.10.1998 року
Запорізької міської ради та рішення господарського суду Запорізької області від
15.06.1998 року,  у зв'язку з участю в будівництві житлового
будинку за АДРЕСА_1  він набув право власності на декілька квартир зазначеного
житлового будинку. ОСОБА_4довгий час працював на підприємстві,  був акціонером товариства,  отримав виробничу травму,  став інвалідом II групи.
Збори акціонерів прийняли рішення подарувати позивачу трикімнатнуАДРЕСА_1.
Нотаріальне посвідчення договорів дарування було відкладене до отримання та
підготовки належних документів.

Посилаючись
на вищенаведене,  просив суд визнати
дійсним договір дарування квартири за АДРЕСА_1,
укладений 15.07.1999 року між ОСОБА_4та ВАТ "Мокрянський кам'яний
кар'єр".

Рішенням
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 29 листопада
2006 року
позовні вимоги задоволено.

Визнано
договір дарування АДРЕСА_1 від 15.07.1999
року дійсним.

2

Визнано
за ОСОБА_4право власності наАДРЕСА_1.

Апеляційне
провадження порушено за скаргоюо ОСОБА_1.,ОСОБА_6

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_1.,ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального
права,  просять рішення суду скасувати,  та направити справу на новий розгляд.

Вислухавши
суддю-.доповідача,  дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги колегія судців вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно
п. 4  ст.  311 ЦПК
України,  рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд,  якщо суд вирішив питання про права та
обов'язки осіб,  які не брали участь у
справі.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_4звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування
АДРЕСА_1,  укладеного між ним та ВАТ
„Мокрянський кам'яний кар'єр" 15.09.1999 року дійсним та визнання права
власності на вказану квартиру,
посилаючись на те,  що відповідно
протоколу № 5 спільного засідання об'єднаного профкому та адміністрації
підприємств ВАТ „Мокрянський кам'яний кар'єр",  ТОВ „МКК-3",  ЗАТ „УВТК „МКК" від 14.04.1999
року,  та протоколу № 4 зборів акціонерів
ВАТ „Мокрянський кам'яний кар'єр" від 15.07.1999року,  було прийнято рішення про
даруванняАДРЕСА_1ОСОБА_4 (а.с.  13-20).

Задовольняючи
позов ОСОБА_4,  суд виходив з того,  що сторони домовилися щодо усіх істотних умов
договору,  але ухилилися від його
нотаріального посвідчення,  а оскільки
ОСОБА_4набув право власності на квартиру,
суд визнав договір дарування дійсним та визнав право власності на
АДРЕСА_1 заОСОБА_4

Однак,  при постановленні рішення суд не
врахував,  що домовленість про дарування
квартири між ВАТ „Мокрянський кам'яний кар'єр" та ОСОБА_4була в 1999
році,  а відповідно  ст.  257 ЦК України
загальний строк позовної давності у межах якої особа може звернутися до суду за
захистом своїх прав,  встановлений в три
роки. Питання про поновлення строку позовної давності позивач не ставив,  суд на це увагу не звернув,  не дав належної оцінки,  не досліджував причини з яких був пропущений
строк,  та не перевірив,  чи не порушуються права інших осіб
постановленим рішенням.

В
матеріалах справи наявне рішення Шевченківського районного суду м.  Запоріжжя від 13.02.2002 року з якого вбачається,
що уАДРЕСА_1 проживаютьОСОБА_1 ОСОБА_1. та ОСОБА_3,  які вселилися у квартиру в березні 1998 року
на підставі рішення профспілкового комітету в/о „Запоріжнерудпром" ВАТ
„Мокрянський кам'яний кар'єр" та проживають у спірній квартирі по даний
час (а.с.  27),  однак до
участі у справі вони залучені не були,
чим були позбавлені права надати докази та заперечення проти
позову,  а суд вирішив питання про права
та обов'язки за їх відсутності.

Крім того,  судова колегія не може
погодитися з висновком суду,  що
домовленість

між ВАТ „Мокрянський кам'яний кар'єр" та ОСОБА_4на зборах акціонерів

15.07.1999 року про
дарування квартири є договором дарування.

Відповідно  ст.  626 ЦК України,  договором є домовленість двох або більше
сторін,  спрямована на встановлення,  зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків,  а за змістом  ст.
ст.  243, 244 ЦК України,  норми яких діяли на момент домовленості,  за договором дарування одна сторона повинна
передати безоплатно другій стороні майно у власність. Договір повинен бути
викладений у письмовій формі та вважається укладеним з моменту передачі майна
обдарованому. Договір дарування нерухомого майна,  якщо однією із сторін

3

в  них  є  громадянин
повинен  бути нотаріально
посвідчений,  та підлягає
державній реєстрації.

Оскільки
відсутні будь-які докази,  які б свідчили
про передачу майна однією стороною іншій,  а також те,
що друга сторона прийняла в дар майно,
не можна визнавати домовленість між сторонами про дарування квартири,  договором дарування,  так як договір дарування передбачає перехід
майна від однієї особи до іншої і він направлений на безповоротне припинення
права власності у дарувальника та виникнення права власності у обдарованої
особи.

За таких
підстав,  зважаючи на допущені судом
першої інстанції при розгляді справи порушення норм матеріального та
процесуального права,  постановлене по
ній рішення не можна вважати законним та обґрунтованим,  а тому воно підлягає скасуванню,  з направленням справи на новий розгляд на
підставі п.4  ст.  311
ЦПК України.

Керуючись  ст.
ст. 307, 311 п.4, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 29 листопада
2006 року по
цій справі скасувати.

Справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції іншим складом суду.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох
місяців.