РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007 року травня місяця 15 дня колегія суддів судової
палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у
складі:

головуючого судді      Новікова
Р.В.

суддів:  М"ясоєдова
Т.М., Сокола B.C.

при секретарі: Петренко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства „Жаворонок" (далі -
ПП) про видачу трудової книжки, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою ПП „Жаворонок"
на рішення Ялтинського міського суду АРК від 17 жовтня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

28 липня 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом (а.с.3-5, 30-31),
посилаючись на відсутність прогулу на роботі, просив визнати наказ відповідача
від 28 серпня 2006 року про його звільнення по п. 4 ст. 40 КзПП України
незаконним, зобов"язати змінити запис в трудовій книжці про його
звільнення за власним бажанням, стягнути 2470 грн. за час вимушеного прогулу і
15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Ялтинського міського суду АРК від 17 жовтня 2006 року вимоги позову задоволені
частково. Зобов'язано ПП „Жаворонок" змінити дату і формулювання причини
звільнення ОСОБА_1, вважаючи його звільненим 25 квітня 2006 року за власним
бажанням - ст. 38 КЗпП України та видати йому трудову книжку із зазначеними
змінами, стягнено на його користь 920,43 грн. Додатковим рішенням того ж суду
від 28 лютого 2007 року наказ ПП „Жаворонок"
від 28.08.2006р. про звільнення ОСОБА_1 по п. 4 ст.40 КЗпП України визнано
незаконним.

В апеляційній
скарзі ПП „Жаворонок"
просить рішення суду першої інстанції від 17 жовтня 2006 року скасувати та
ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись
на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення
судом норм матеріального права. Вказує, що підприємство не отримувало заяви
позивача від 01 лютого 2006 року про його звільнення за власним бажанням, а
оскільки з 01.03.2006 року до 28.08.2006 року він не виходив на роботу та не
надав доказів поважності причин відсутності на роботі, тому і був правомірно
звільнений за прогули.

Справа №
22-ц-3114/2007 р.                Головуючий
суду першої інстанції

Берещанський  Ю.В.

Доповідач   Сокол
B.C.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши апеляційну скаргу в межах її доводів, вивчивши
матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу задовольнити з таких
підстав.

Відповідно до
вимог чинного законодавства України рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі
обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Ухвалюючи
рішення суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини сторін
регулюються нормами ст. 38 КзПП України, відповідач неправомірно не звільнив
позивача за власним бажанням, оскільки останній 24 квітня 2006 року направив
заяву про звільнення за власним бажанням.

Але до такого
висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права,
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Як видно з
матеріалів справи позивач наказом № К-34 від 01 серпня 2003 року був прийнятий
на роботу (а.с.41). Наказом ПП „Жаворонок"
від 28 серпня 2006 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи по п. 4 ст.40 КЗпП
України (а.с. 45).

Як вказано в
позові, і про що ОСОБА_1 стверджував в суді першої інстанції, він 01 лютого
2006 року подав відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням, потім,
відпрацювавши два тижні, з 15 лютого 2005 року припинив роботу у відповідача.

З огляду на
вимоги ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивач належних доказів на доведення
зазначеної обставини не надав. Суд першої інстанції не звернув увагу на
заперечення представника відповідача в цій частині про те, що заяви ОСОБА_1 від
01 лютого 2006 року про звільнення за власним бажанням підприємство не
одержувало. Тому колегія вважає, що суд першої інстанції з порушенням ст. 212
ЦПК України оцінив надані сторонами докази, а саме: табелі обліку використання
робочого часу (а.с. 34-40), акти про відсутність на роботі (а.с. 42, 55-58),
доповідні записки (а.с. 43-44), які кожен окремо, а також у взаємному
зв"язку беззаперечно доводять обставину прогулу позивача з 01 березня 2006
року і узгоджуються в тому числі і з доводами самого позивача. Даний висновок
апеляційного суду, крім того, не суперечить як доводам самого позивача, так і
відповідає дійсним обставинам справи. Надані позивачем докази: його заяви про
звільнення за власним бажанням від 25 квітня 2006 року і від 16 червня 2006
року (а.с. 17,18), - не можуть вплинути на сутність спору при наявності прогулу
позивача з 01 березня 2006 року, суд першої інстанції не мав передбачених
законом підстав приходити до висновку звільнення ОСОБА_1 на роботі з 25 квітня
2006 року за власним бажанням як при відсутності прохання з його сторони про
таке, так і при зазначених вище обставинах. Приймаючи рішення колегія виходить
також із того, що між сторонами, про що підтвердив в апеляційному суді сам
ОСОБА_1, відсутня конфліктна ситуація, що унеможливлює дії відповідача по
провокуванню негативних наслідків для ОСОБА_1

Вимоги позову в
частині зобов"язати змінити запис в трудовій книжці про його звільнення за
власним бажанням, стягнути 2470 грн. за час вимушеного прогулу і 15 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди похідні від вимоги про визнання наказу
від 28 серпня 2006 року про звільнення

по п.
4 ст. 40 КзПП України
незаконним, тому і в цій частині вимог колегія також відмовляє.

З огляду на
зазначене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Ялтинського
міського суду АРК від 17 жовтня 2006 року, додаткове рішенням від 28 лютого
2007 року - скасуванню в порядку п. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні позову повністю за ненаданням доказів.

На підставі
вказаного і керуючись статтями 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПП „Жаворонок" задовольнити.

Рішення
Ялтинського міського суду АРК від 17 жовтня 2006 року, додаткове рішення
Ялтинського міського суду АРК від 28 лютого 2007 року скасувати, прийняти нове
рішення про відмову ОСОБА_1 в позові повністю.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили.