УХВАЛА

Іменем  України

25 липня 2007
року

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого
- судді                                         Франовської
К.С.

суддів                                                                 Широкової
Л.В.

Товянської О.В.

при секретарі
судового

засідання                                                           Забеліній
О.О.

з участю

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1,  подану на рішення Олевського районного суду
від 24 травня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
спільного   підприємства   "Щорсівський   гранітний
кар'єр
Укооппостачмашу"   про

внесення
виправлень у трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,  -

встановила:

У квітні
2007 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом,  просив внести виправлення записів у трудовій
книжці за № № 26,  27 та стягнути на його
користь заробітну плату за час вимушеного прогулу - з 15.01.2007 р. по день
внесення виправлень у трудову книжку.

В
обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те,  що з 06.12.2006 р. працював виконуючим
обов'язки директора спільного підприємства "Щорсівський гранітний кар'єр
Укооппостачмашу" за контрактом.
15.01.2007 р. звільнився з роботи за угодою сторін. Трудову книжку
отримав 20.01.2007 p.,  проте в трудовій книжці в записах № № 26, 27 в графі 3
відсутні посилання на статті КЗпП України,
а в графі 4 не зазначено номерів наказів по підприємству про прийняття
та звільнення з роботи. Позивач зазначає,
що у зв'язку з неналежно оформленою трудовою книжкою,  він не може працевлаштуватися та стати на
облік в центрі зайнятості.

Рішенням
Олевського районного суду від 24 травня 2007 р. позов задоволено частково.
Внесено виправлення в трудову книжку ВТ-1 №НОМЕР_1 в записи №№ 26,  27 в яких відображено,  що позивач працював на даному підприємстві за
контрактом.  Стягнуто з відповідача на
користь позивача 1157 грн. 52 коп.3аробітної плати,  яка була затримана за період з 16.01.2007 р.
по 30.01.2007 p.,  тобто по день фактичного розрахунку на підприємстві.
Стягнуто з відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
цивільних справ в сумі 30 грн. та державне мито в сумі 51 грн. Позивача
звільнено від сплати державного мита на підставі п.18 ч.2  ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про
державне мито".

Не погоджуючись
з даним рішенням,    позивач ОСОБА_1   подав апеляційну

Справа №
22ц/1578                                                   Головуючий
у суді 1-ї інстанції Стратович О.В.

Категорія
39                                                                Суддя-доповідач
Франовська К.С.

скаргу,  в якій просить рішення скасувати та ухвалити
нове,  яким позов задовольнити,  посилаючись на порушення судом норм
матеріального права.

Так,  зазначає апелянт,  судом не розглянуто його позовні вимоги щодо
внесення виправлень в трудову книжку - в запис № 26 в графі 4 внести номер та
дату наказу про прийняття на роботу; в запис № 27 в графі 3 - номер статті КЗпП
України та в графі 4 - номер та дату наказу про звільнення з роботи. Суд
помилково зобов'язав відповідача внести виправлення у трудову книжку в записи №
№ 26,  27,  в яких відобразити,  що позивач працював за контрактом,  оскільки така вимога не заявлялась.

Крім
того,  апелянт вважає,  що на підставі ч.3  ст. 235 КЗпП України має право на стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу з 15.01.2007 р. по день внесення
виправлень у трудову книжку. Оскільки неправильне формулювання причин
звільнення перешкоджало його працевлаштуванню,
про,  що свідчать довідки
Державного підприємства Міністерства оборони України "Дружбівський кар'єр
нерудних копалин "Кварц" та приватного підприємства
"Альфагран",  які суд не
прийняв до уваги.

В решті рішення
не оскаржено.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,  апеляційний суд
приходить до висновку про те,  що
апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення,  виходячи з наступного.

Відповідно
до п.5 ч.1  ст. 311 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд,  якщо суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції.

Як вбачається зі
змісту позовної заяви позивачем заявлено позовні вимоги :

1.
про внесення виправлення в трудову книжку ;

2.
про стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку з 15 січня по ЗО січня 2007 року;

3.
про стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,  зумовленого неможливістю
трудовлаштування у зв»язку із неправильним формулюванням причин звільнення в
трудовій книжці.

Суд по
суті вирішив лише одну позовну вимогу - про стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні. В цій частині рішення сторонами не
оскаржено.

Що
стосується двох інших позовних вимог,  то
суд їх по суті не вирішив. Так,
вирішуючи вимоги щодо неправильності запису в трудовій книжці причин
звільнення,  то позивач просив
зобов»язати відповідача внести запис про його прийняття на роботу та звільнення
відповідно до Інструкції про ведення трудових книжок ( щодо посилання на
відповідну статтю,  з зазначенням дати і
номеру наказу та у точній відповідності до наказів),  суд,
зазначаючи у мотивувальній частині про невідповідність дій відповідача
вимогам  ст. 48 КзПП,  в резолютивній частині зазначив про обов»язок
відповідача внести запис про роботу позивача за контрактом,  що не узгоджується із позовними вимогами
позивача,  і знаходиться поза межами
позову.

Вирішуючи
питання про обгрунтованість вимог про стягнення зарплати за час вимушеного
прогулу,  зумовленого неправильним
формулюванням підстав звільнення,  суд
допустив помилку і вважав,  що вимоги є
безпідставними,  оскільки право на таку
вимогу має позивач у зв»язку із поновленням на роботі. Такий висновок суду
суперечить ч.3  ст. 235 КзПП. Виходячи з
даної правової норми,  з»ясуванню в суді
підлягало питання перешкоджання працевлаштуванню позивача внаслідок
неправильності формулювання причини звільнення в трудовій книжці. Вимоги в цій
частині судом не перевірені,  відповідні
докази не досліджені.

За таких
обставин,  які свідчать про порушення
судом норм процесуального права,  рішення
суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд. При    новому    розгляді
справи    суду    першої
інстанції   необхідно    врахувати вищевикладене та ухвалити рішення
відповідно до вимог закону.

Керуючись  ст.
ст.  303-304,  307,
311,  313-315 ЦПК України,  колегія судців,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Олевського районного суду від 24 травня 2007 року в частині позовних вимог про
внесення виправлень у трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  зумовленого
неправильним формулюванням причин звільнення скасувати,  а справу в цій частині направити на новий
розгляд до того ж суду іншим суддею.

В решті рішення
залишити без зміни.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного
суду.