Верховний Суд України
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №
22-2451/2007р.                                         Головуючий
у 1 інстанції Смолка І.О.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
серпня 2007 року                                                                                                     м.  Запоріжжя

Колегія
судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:     Онищенко Е.А.

Суддів:                                            Прокопенка
О.Л..

Бондара В.О. При
секретарі:   Батарейної О.О.

розглянула
у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Жовтневого районного суду м.  Запоріжжя
від 03 травня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5
про визнання права власності на 1/4 частину квартири,  визнання факту сумісного проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_6,
за зустрічним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання
права власності в порядку спадкування,  -

ВСТАНОВИЛА:

У
липні12005 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з вказаним позовом,  в якому
зазначала,  що з літку 2001 року вона
зустрічалась з ОСОБА_6 оскільки в квартирі АДРЕСА_1,  яку останній отримав за місцем роботи
08.10.2001 року,  вони робили
ремонт,  вона з ОСОБА_6 ночували у
його,  або у її батьків.

З червня 2003 року вони стали проживати у вказаній квартирі,  однією сім'єю. Оскільки

наприкінці листопада 2003 року позивачка завагітніла нею та ОСОБА_6 було
прийнято

рішення про продаж квартири АДРЕСА_1 та придбанні

більшої,  трьохкімнатноїАДРЕСА_2.

13.02.2004 року за спільні гроші була придбана вказана квартира,  в якій проживали позивачка,

ОСОБА_6 та неповнолітня донька позивачки.                                            .   .

На
початку травня 2004 року позивачка та ОСОБА_6 подали заяву до РАГСу про
реєстрацію шлюбу.

Реєстрація
шлюбу була призначена на 05.06.2004 року,
однак,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6
помер. На час його смерті вони проживали у спірній квартирі.

Не
дивлячись на вагітність позивачки мати ОСОБА_6 - ОСОБА_2 просила останню
виїхати зі спірної квартири,  що і
зробила остання,  переїхавши до своєї
матері.

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_1
народила доньку ОСОБА_7,  у відношенні
якої було встановлено факт батьківства ОСОБА_6

Відповідно
до  ст.
ст.  60,  74 СК України позивачка просила суд визнати
за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. Уточнивши свої позовні
вимоги позивач просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації
шлюбу її та ОСОБА_6

ОСОБА_2,  ОСОБА_5,
ОСОБА_4 звернулись до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання
права власності в порядку спадкування,  в
якому зазначали,  що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_6 син ОСОБА_5 ОСОБА_2,  колишній
чоловік ОСОБА_4,  батько ОСОБА_8.

На день смерті ОСОБА_6 належала трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2. Його
спадкоємцями за законом є: батько - ОСОБА_5,
мати - ОСОБА_2,  син - ОСОБА_8,  донька - ОСОБА_7. В строк встановлений законом всі спадкоємці звернулись до
нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Але оформлення спадщини
призупинено у зв'язку з тим,  що право
власності на ½ частину
квартири оспорює ОСОБА_1,  яка вважає,  що має
права на вказану частку спірної квартири.

ОСОБА_5
ОСОБА_2просили суд визнати за нами право власності в порядку спадкування по 1/2
частини квартири,  ОСОБА_4 - за сином
ОСОБА_8 також на 1/54 частину.

Рішенням
Жовтневого районного суду м.  Запоріжжя
від 03 травня 2007 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено,
зустрічну позовну заяву ОСОБА_2,
ОСОБА_5,  ОСОБА_4 задоволено.

В
апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1,  посилаючись на те,
що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального
права,  просить рішення суду скасувати,  постановити нове рішення,  яким її позовну заяву задовольнити.

Заслухавши
суддю-доповідача,  вивчивши матеріали
справи,  доводи апеляційної скарги,  колегія суддів дійшла висновку про те,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст. . 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Районний
суд відмовляючи в позові ОСОБА_1
про встановлення факту її проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 та визнання за
нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 виходив з того,  що ОСОБА_1 не
надала суду доказів підтверджуючих її позовні вимоги.  Суд першої інстанції не взяв до уваги
суперечні показания

свідків,  8 також не взяв до уваги довідки які на
переконання суду не є доказами проживання ОСОБА_1,  і ОСОБА_6,
однією сім'єю.

Колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції
зробив правильно взявши до уваги розписку (а.с.
27) ,  згідно якої ОСОБА_6 взяв у
борг у ОСОБА_1 при свідку
ОСОБА_9 з січня 2001 року по 2004 рік 1800 доларів США з віддачею 10 %
річних. Суд дійшов до вірного висновку,
що такс відношення між ОСОБА_6 та ОСОБА_1
суперечить вимогам

позивачки
і навпаки   свідчить про те,  що вони однією сім'єю не проживали,  а також не вели спільного господарства.

Відповідно
до  ст. . 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка
та чоловік проживають однією сім'єю,  але
не перебувають у шлюбі між собою,
майно,  набуте ними за час
спільного проживання,  належить їм на
праві спільної сумісної власності,  якщо
інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судом
першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_6
отримав квартиру АДРЕСА_1 8.10.2001 року за місцем своєї роботи. В цій квартирі
він був прописаний один. Приватизував її на себе,  зробив ремонт,  а потім продав її і в той же день,  тобто 13.02.2004 року майже за ті ж самі гроші
купив трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2,
куди сам і прописався.

ОСОБА_1 не
надала суду жодного доказу який би свідчив про те,  що спірна трьох кімнатна квартира куплена
позивачкою і ОСОБА_6 за сумісні кошти,  а
тому колегія судців вважає,  що суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку про те,
що спірну квартиру відповідно до  ст. . 57 СК України необхідно вважати
приватною власністю ОСОБА_6 і позивачка не може вимагати визнання права
власності за нею на 1/4 частину спірної квартири.

З
матеріалів справи вбачається,  що суд
правильно встановив правовідносини,  ягі
склалися між учасниками справи,  дав їм
належну правову оцінку,  а також дослідив
надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та процесуального права та прийняв рішення,  яким спір знайшов своє належне вирішення.

Колегія
суддів апеляційного суду вважає,  що
підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись  ст.
ст.  308,  313,
314, 315 ЦПК України,  колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м.  Запоріжжя
від 03 травня 2007 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  проте може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців.