УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

09 липня 2007
року колегія суддів Апеляційного суду Донецької області

в складі:
Висоцької В.С. , Олєйникової Л.С. , Червинської М. Є.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Донецьку справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права на спадщину, поділ спадкового майна та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні, права на
спадщину, включення до спадкової маси грошових заощаджень і поділ спадкового майна
, позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
встановлення фактів перебування на утриманні спадкодавця, прийняття спадщини,
визнання права на частину спадкового майна за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2004 року та
рішення Апеляційного суду міста Києва 23 листопада 2004 року,

встановила:

В серпні
2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про
визнання права на спадщину, поділ спадкового майна.

Зазначали,
що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх сина ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке
складається з квартири АДРЕСА_1 вартістю 39000 грн., автомобіля
„Опель-Кадет"державний номер НОМЕР_1 вартістю 12000
грн.

Незважаючи
на те, що ОСОБА_5 склав заповіт на ОСОБА_3, котрим їй заповів все своє майно ,
просили визнати за ними право на обов"язкову частину у спадщині за
правилами  ст. 535 ЦК України ,
оскільки на момент смерті спадкодавця були непрацездатними.

Справа
№33ц-1223кс-07                          Категорія
ЦП:34

А ПП: Головуючий
у першій інстанції Валігура Д.М,
Доповідач Олейникова
Л.С. ,

Посилаючись
на те, що їх обов'язкова частина у спадковому майні складає 2/3 частини, а
відповідачка забеспечена жилим приміщенням в м. Києві, просили поділити
спадкове майно і виділити їм у спільну власність вказану квартиру,  а відповідачці автомобіль, стягнувши з них
5000 грн. вартості частини спадкового майна.

Не
погоджуючись з вказаними позовними вимогами, ОСОБА_3 пред'явила позов до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні,
права на спадщину, включення до спадкової маси грошових заощаджень, поділ
спадкового майна.

В
обгрунтування свої вимог вказала, що проживала з померлим ОСОБА_5 з жовтня 1991
року як його фактична дружина.Спадкове майно є їх спільною власністю , а тому
батьки померлого мають право на обов'язкову частину від 1/2 частини цього
майна, тобто на 2/9 частини.

Крім
того, ОСОБА_3 пред"явила позов до відповідачів в інтересах своєї
неповнолітньої дочки ОСОБА_4  і просила
визнати факт перебування останньої на утриманні спадкодавця не менше одного
року до його смерті і в зв'Язку з цим просила визнати за нею право на 2/9
частини спадкового майна.

Рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2004 року позовні вимоги
сторін задоволені частково.Постановлено визнати за кожним з сторін право на 1/3
частину спадкового майна померлого ОСОБА_5 та виділено у власність ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та по 656.38 грн. грошового вкладу, що
знаходиться у Московському відділенні ощадного банку №5396 м. Києва на рахунку
№, а ОСОБА_3-автомобіль „Опель-Кадет"
державний номер НОМЕР_1 і 656, 38 грн.грошового вкладу, що знаходиться у
Московському відділенні ощадного банку №5396 м. Києва на рахунку
№;Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 15242, 16 грн.
компенсації вартості спадкового майна;Стягнуто з ОСОБА_3 державне мито у
розмірі 1700 грн. в доход держави;Залишино без задоволення позов ОСОБА_3 про
встановлення факту перебування на утриманні спадкодавця неповнолітньої ОСОБА_4
на визнання за нею права на частину спадкового майна.

Рішенням
Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2004 р. рішення місцевого суду в
частині виділлення у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частини кв.83 по
вул.  Голосіївській 5 в м. Києві та в
частині стягнення державного мита з ОСОБА_3 в доход держави скасовано і
ухвалено в цій частині нове рішення про виділення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спільну
власність АДРЕСА_1.Стягнуто в доход держави державне мито з ОСОБА_1, ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 по 353 грн.62 коп з кожного.В решті рішення залишено без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів ,  посилаючись на неправильне застосування норм
матеріального права , порушення норм процесуального права.

Колегія суддів
дійшла висновку,  що підстави для
перегляду рішень судів відсутні,
виходячи з наступного.

Скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення в частині виділення у
власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частини АДРЕСА_1 та в частині стягнення
державного мита з ОСОБА_3 в доход држави ,
апеляційний суд виходив з того,
що місцевий суд вийшов за межі позовних вимог позивачів .

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права,  а також відсутні передбачені ч. 1  ст.
338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3  відхилити.

Рішення
Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2004 року та рішення
Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2004 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.