АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12   червня   2007   року   колегія
суддів   судової   палаті
у   цивільних   справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м.  Феодосії у складі:

Головуючого,  судці:
Моісеєнко Т.І.

суддів:   Мамасуєвої Л.О. Іщенка В. І. при
секретарі:   Цендра О.М.  розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Орендного підприємства «Приморський завод
будівельних матеріалів»,  третя особа   -
Мале приватне підприємство «Бурит»,  про   відшкодування
шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1. на рішення Керченського міського суду
Автономної Республіки Крим   від 08 грудня 2006 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

У травні
2004 року
ОСОБА_1. пред'явив у суді позов до ОСОБА_2.  про витребування майна від добросовісного набувача,  зобов'язання передати автонавантажувач КПЕ-51
(L-34) №10829,  1985 року випуску,  з комплектуючими деталями.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що позивач,  на підставі акту продажу з публічних торгів
від 01 червня 1999 року та
свідоцтва про реєстрацію технічного засобу від 08 липня 1999
року,  є власником автонавантажувача
КПЕ-5Г (L-34) №10829,  1985 року випуску,  з комплектуючими деталями,  який раніше належав Приморському заводу
будівельних матеріалів і на території якого зберігався. У квітні 2003 року позивач
дізнався,  що Приморський завод
будівельних матеріалів продав належний йому автонавантажувач ОСОБА_2. ,  який розукомплектував його.

Зазначені
обставини ОСОБА_1. вважає порушенням свого права власності і просив суд
зобов'язати відповідача повернути йому зазначений автонавантажувач з
комплектуючими деталями,  яки були на
ньому в день купівлі на публічних торгах.

У
подальшому позивач неодноразово змінював,
доповнював та уточнював свої позовні вимоги.

У травні
2005 року
ОСОБА_1. доповнив свій позов вимогами про витребування майна із чужого
незаконного володіння,  визнання за ним
права власності на спірний автонавантажувач,
визнання недійсним договору купівлі продажу автонавантажувача,  укладеного між ОСОБА_2.  та Приморським заводом будівельних
матеріалів,  зазначивши останнього у
якості співвідповідача (а.с. 103-104).

Справа № 22-ц-927 ф/2007                                                        Головуючий
в першій інстанції

суддя Муратова Ж.А .
суддя-доповідач    Моісеєнко Т.І

-2-

У травні
2006 року
ОСОБА_1.,  зазначивши у якості
співвідповідача МПП «Бурит»,  знов уточнив свій позов та просив суд визнати недійсним
договір купівлі продажу спірного автонавантажувача,  укладений між Приморським заводом будівельних
матеріалів та МПП «Бурит»,  якого зобов'язати повернути позивачу автонавантажувач у
відповідній комплектації (а.с.  182-184).

У жовтні
2006 року
ОСОБА_1. знову уточнив свої вимоги,
зазначивши відповідачем у справі Приморський завод будівельних
матеріалів,  МПП «Бурит» - у якості третьої
особи. В останній уточненій позовній заяві ОСОБА_1. вказав,  що діями Приморського заводу будівельних
матеріалів з продажу спірного автонавантажувача МПП «Бурит»,  йому спричинено шкода,
яка підлягає відшкодуванню шляхом повернення автонавантажувача того ж
роду та якості (а.с. 212).

ОСОБА_1.
просив суд зобов'язати Приморський завод будівельних матеріалів відшкодувати
шкоду,  шляхом повернення в натурі
автонавантажувача КПЕ-51 (L-34),  1985 року
випуску,  з комплектуючими деталями:
шлангом високого тиску,  насосом
ходу,  гідротрансформатором з трьома
насосами,  циліндрами підйому
стріли,  двома ресиверами повітряної
системи,  супортом гальмової
системи,  трьома колесами в зборі з
дисками,  п'ятьма покришками,  капотом двигуна,  насосом рульового управління,  насосом гідравліки,  трубопроводом високого тиску.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою
Керченського міського суду від 22
листопаду 2006 року,  за клопотанням представника позивача,  позовні вимоги ОСОБА_1. до ОСОБА_2. ,  Приморського заводу будівельних матеріалів,  МПП «Бурит»
про витребування майна від добросовісного набувача,  про визнання недійсним договору
купівлі-продажу,  визнання права
власності на автонавантажувач,
витребування навантажувача з чужого незаконного володіння,  було залишено без розгляду (а.с. 263).
Зазначена ухвала суду набрала чинності та не оскаржена.

Останнім
рішенням суду від 08 грудня 2006 року ОСОБА_1. у
задоволенні позову до Приморського заводу будівельних матеріалів про
відшкодування шкоди відмовлено.

Відмовляючи
у задоволенні позову,  суд першої
інстанції виходів з того,  що позивачем
суду не подано доказів,  що підтверджують
продажу відповідачем позивачу вузлів та конструкцій до автонавантажувача. Суд
першої інстанції також зазначив,  що
договір купівлі-продажу,  укладений між
Приморським заводом будівельних матеріалів та МПП «Бурит»,  згідно якого останній став власником спірного
автонавантажувача,  у встановленому
законом порядку не визнано неправомірним.
Крім того,  суд першої інстанції
дійшов висновку про те,  що позивачем
пропущений строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про
відшкодування шкоди.

Не
погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1. подав апеляційну
скаргу,  яка мотивована тим,  що рішення суду ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В
апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позову.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь
судді-доповідача,  перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави апеляційної скарги,  вважає,
що скарга підлягає частковому задоволенню,  а рішення суду першої інстанції скасуванню,  з ухваленням нового рішення по справі.

Відповідно до  ст. 214 ЦПК
України,  під час ухвалення рішення суд
вирішує

питання про те,  чи мали місце
обставини,  якими обґрунтовувалися вимоги
і заперечення

сторін,  та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини сторін випливають

із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих

правовідносин.

-3-

Зі
змісту рішення суду першої інстанції не вбачається,  що судом першої інстанції були вирішені
зазначені питання. Не знайшли свого вирішення зазначені питання і в
мотивувальній частині рішення суду,  як
це передбачено п.3 ч.1  ст. 215 ЦПК
України.

За такими
обставинами,  колегія суддів вважає,  що судом першої інстанції під час розгляду
справи допущені порушення вимог процесуального законодавства,  ухвалено немотивоване і необгрунтовано
рішення,  що є підставою для його
скасування.

Не можна
погодитись з висновками суду першої інстанції про те,  що позивачем пропущений строк позовної
давності для звернення до суду з позовом про захист порушеного права. З
матеріалів справи вбачається ,  що ОСОБА_1. дізнався про порушення свого права у квітні 2003 року,  коли з'явився на територію Приморського
ЗБМ,  де,
як він вказує,  залишив на
зберігання належний йому навантажувач,  і
взнав,  що навантажувач проданий ОСОБА_2.  та їм розукомплектований. Таким чином,  саме з квітня 2003 року у ОСОБА_1. починається перебіг строку позовної
давності. До суду ОСОБА_1. звернувся у травні 2004 року ,  тобто в межах строку позовної давності,  на що зверталась увага суду першої інстанції
в ухвалі суду апеляційної інстанції від 20.12.2004
року. (а.с. 92)

Вирішуючи
питання по суті позовних вимог ОСОБА_1. суд першої інстанції не встановив
характер спірних правовідносин,  що
виникли між сторонами і яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин,  не звернув уваги на
те,  що відповідно до свідоцтва про
реєстрацію НОМЕР_1року ,
виданого Ленінською районною
інспекцією Держтехнагляду,  власником
навантажувача вказаний ОСОБА_1. (
а.с. З) Відомості про зняття з реєстрації зазначеного навантажувача після 08.07.1999 року суду не
надані. Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції представник ОП
«Приморський завод будівельних матеріалів» пояснював,  що автонавантажувач вони вважали власністю
заводу,  їм не було відомо,  що зазначений автонавантажувач проданий з
прилюдних торгів ОСОБА_1.,  з обліку в
інспекції Держтехнагляду вони автонавантажувач у встановленому законом порядку
не "знімали.

За
такими обставинами,  колегія суддів
вважає,  що ОСОБА_1. є належним власником
спірного автонавантажувача,  оскільки
придбав його з прилюдних торгів у 1999
році і зареєстрував на своє ім'я. Як власник,  він не давав згоди на розпорядження належним
йому майном Приморському ЗБМ.  Таким
чином,  ОП «Приморський ЗБМ»
розпорядилось у жовтні 2002
року автонавантажувачем,  що йому не
належав,  чим порушило право власності
ОСОБА_1.

Суд
також не звернув уваги на те,  що крім
рахунку №27 від 14.10.2002 року доказів про
укладення договору купівлі-продажу конструкцій від навантажувача Л-34 загальною
вагою 15 тонн між
Приморського ЗБМ та МПП «Бурит»
сторонами не надано. На надано доказів про укладення зазначеного договору
між сторонами і під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. В
засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2.  пояснив,  що вважав
достатнім оплату конструкцій від навантажувача на підставі рахунку , виданого
заводом,  без зняття навантажувача з
обліку в інспекції Держтехнагляду.

Колегія
суддів вважає,  що Приморським ЗБМ та МПП
«Бурит» не надано
безперечних доказів,  які б підтвердили
укладення 14.10.2002 року
договору купівлі продажу автонавантажувача чи конструкції від нього між зазначеними
сторонами,  оскільки письмового договору
між сторонами суду не укладалось,  його
державної реєстрації в органах Держтехнагляду не проведено,  відомості про власника автонавантажувача не
змінені. Тобто,  МПП «Буріт» не можна
визнати добросовісним набувачем і належним власником придбаних конструкцій від
навантажувача за рахунком від 14.10.2002
року.

Колегія суддів вважає,  що за станом
на 14.10.2002 року,  автонавантажувач знаходився у тому ж
технічному стані,  в якому його придбав з
публічних торгів 01.06.1999
року       ОСОБА_1.,  оскільки
автонавантажувач не мав двигуна,
не

-4-

експлуатувався
за призначенням,  знаходився на території
Приморського ЗБМ та,  як вбачається з
пояснень представника заводу,  зберігався
як власність заводу. Доказів про те,  що
в період з 01.06.1999 року по 14.10.2002 року на заводі
мала місце крадіжка,  або якийсь інші
події,  внаслідок яких автонавантажувач
був розукомплектований,  суду не надано.
Не встановлено зазначених обставин і під час розгляду справи судом апеляційної
інстанції. Тобто,  автонавантажувач
утримувався заводом,  відповідно до
вимог  ст. 322 ЦК України,  в належному стані.

Відповідно
до вимог  ст. 387, 391 ЦК України,  ОСОБА_1.,
як власник майна,  має право
витребувати своє майно від особи,  яка
незаконно,  без відповідної правової
підстави заволоділа і розпоряджається неналежним йому майном.

З
урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати
особу,  яка завдала шкоди майну,  відшкодувати її в натурі ( передати річ
того ж роду і такої якості,  полагодити
пошкоджену річ,  тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі,  що передбачено
ст.  1192 ЦК України.

ОСОБА_1.
визначив порядок відновлення належного йому права власності на
автонавантажувач,  шляхом зобов'язання ОП
«Приморський ЗБМ» повернути йому спірний автонавантажувач у комплектності,  в який він його придбав 01.06.1999 року на
публічних торгах. Зазначені вимоги ОСОБА_1. не суперечать положенням  ст. 387, 1192 ЦК України.

Інші
позовні вимоги ОСОБА_1. під час розгляду справи не підтримувались,  апеляційна скарга вимог про скасування ухвали
Керченського міського суду від 22.11.2006
року не містить.

Під час
розгляду справи в апеляційному порядку,
суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах розглянутих позовних
вимог і доводів апеляційної скарги,  що
передбачено  ст. 303 ЦПК України.

Колегія
суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1. обґрунтованими,  а рішення суду першої інстанції таким,  що ухвалено з порушенням вимог матеріального
і процесуального права,  що не дає
підстав визнати його заснованим на законі.

Відповідно
до п.4 ч.1  ст. 309 ЦПК України,  рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення по справі,  якщо воно ухвалене з порушенням або
неправильним застосуванням норм матеріального або процесуального права.

На
підставі наведеного,  керуючись статтями 303,
307,  пунктом 4 частини 1 статті 309 Цивільного
процесуального кодексу України,  колегія
суддів судової палати по цивільних справах,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- задовольнити
частково.

Рішення
Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 08 грудня 2006 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення,
яким зобов'язати Орендне підприємство «Приморський завод будівельних
матеріалів» повернути ОСОБА_1 автонавантажувач КПЕ-51 (L-34) № 10829 1985 року випуску з
комплектуючими деталями,  а саме: : шлангом високого
тиску,  насосом ходу,  гідротрансформатором з трьома насосами,  циліндрами підйому стріли,  двома ресиверами повітряної системи,  супортом гальмової системи,  трьома колесами в зборі з дисками,  п'ятьма покришками,  капотом двигуна,  насосом рульового управління,  насосом гідравліки,  трубопроводом високого тиску.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення,  може бути оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду касаційної
інстанції.