УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня
2007р.                                                                                    м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного
суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Вакарук
В.М.,  Бідочко Н.П.,  Павлишиної А.Т.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м. Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору пожиттєвого утримання
недійсним,  за касаційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2004
року,  -

встановила:

У грудні
2003 року ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд до ОСОБА_2про визнання договору
пожиттєвого утримання недійсним.

Рішенням
Хустського районного суду від 12.07.2004 р.
в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду Закарпатської області від 23.03.2004 р. рішення місцевого
суду скасовано,  постановлено нове
рішення,  яким позов ОСОБА_1
задоволено,  визнано недійсним договір
пожиттєвого утримання.

Не
погоджуючись з рішенням Апеляційного суду ОСОБА_2 подала касаційну скаргу,  в якій вказала на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи,  у зв"язку з чим просила зазначене
рішення скасувати ,  залишивши в силі
рішення місцевого суду..

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду рішення Апеляційного суду відсутні виходячи з наступного.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
місцевий суд виходив з того,  що
положення ст.146 Кодексу про шлюб та сім"ю / в редакції 1969 p./,
який діяв на час укладення оскаржуваної угоди щодо
заборони укладення угод між піклувальником та підопічним,  суперечать ст.ст.21,  64 Конституції України,  а тому вони не повинні застосовуватися.

Апеляційний
суд обґрунтовано не погодився з таким висновком місцевого суду та скасовуючи
його рішення зазначив про те,  що суд не
може застосувавши Конституцію як акт прямої дії,  визнати неконституційним закон,  зазначений в ст.150 Конституції,  оскільки це віднесено до виключної
компетенції Конституційного суду України.

Справа №
33-ц-355кс/07р.                          Головуючий
у 1 інстанції Довжанин М.М.

Категорія
28                                                                               Доповідач:
Вакарук В.М.

2

При
цьому Апеляційним судом зазначено про те,
що оскільки ОСОБА_2була призначена піклувальником ОСОБА_3 і на час
укладення між ними договору довічного утримання діяла норма ст.146 КпШС,  яка забороняла укладення угод між
піклувальником та підопічним,  то з цих
підстав зазначений договір слід визнати недійсним з часу його укладення з
підстав,  передбачених чинною на той час
ст.48 ЦК України..

Доводи
касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги,  виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати
доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи,  що
судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права,  а також відсутні передбачені ч. 1
ст. 338 ЦПК України підстави для обов"язкового скасування судового
рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Керуючись
ст.ст. 332,  336 ЦПК України,  колегія судців судової палати в цивільних
справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської
області, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2005 року залишити без
зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.