УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12"
лютого   2007 року                                                                        м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Гуменюк Н.І суддів: Баса О.Г.,  Варвус Ю.Д. при секретарі Липко А.Ю.

розглянула
у відкритому судовому засіданні справу № 22 -303 за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Білогірського районного суду від 25 грудня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового
приміщення

Заслухавши
доповідача,  перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги,  колегія
судців

встановила:

В грудні
2006 року позивачка звернулась до суду і просила виселити бувшого чоловіка з
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням
Білогірського районного суду від 25 грудня 2006 року в задоволенні позову
відмовлено.

В своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_1.рішення суду вважає невірним,  просить його скасувати,  посилаючись на те,  що суд не взяв до уваги поданих нею доказів
про недостойну поведінку бувшого чоловіка ,
які свідчать про неможливість сумісного проживання з ним в одній
квартирі,  а також не вирішив питання про
можливість виплати грошової компенсації за належну йому частку. На думку
апелянта,  суд не застосував вимоги  ст. 116 Житлового кодексу України,  яка регулює спірні правовідносини,  натомість безпідставно вирішив спір на
підставі норм Закону України „Про власність".

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі,  від якого мають
неповнолітню дочку ОСОБА_3. 25 грудня 2000 року вони здійснили приватизацію
займаної ними квартири АДРЕСА_1 і отримали свідоцтво про право власності на неї
в рівних частках. На даний час між бувшим подружжям склались неприязні
відносини,  ОСОБА_2 за вчинення насильства
до позивачки протягом 2006 року тричі притягувався до адміністративної
відповідальності. Через неможливість сумісного проживання остання пред'явила
позов про його виселення без надання іншого житла відповідно до вимог  ст.
116 Житлового кодексу України.

Головуючий
у 1 інстанції Радчишин О.І.                                   Справа
№ 22-303

Доповідач
Гуменюк Н.І.                                                                Категорія
29

Давши належну оцінку
цим обставинам,  суд прийшов до
обґрунтованого висновку,  що виселення
ОСОБА_2 на підставі означеної норми права неможливе,  оскільки він являється співвласником спірної
житлової площі і його права захищені Законом України „Про власність",  а вимоги
ст.  116 ЖК України поширюються на
правовідносини,  що виникають при
користуванні житловими приміщеннями в будинках державного і громадського
житлового фонду.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду і містять посилання на
обставини,  які з достатньою повнотою
досліджені і оцінені судом 1 інстанції,
а тому апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись  ст.   ст.
307,  308, 313,  315,
317, 319 ЦПК України,  колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Білогірського районного суду від 25 грудня 2006року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.