Справа
№ 22 ц-1297/07                     Головуюча суду
1 інстанції Покотілова О.Г.
5                                 Суддя -
доповідач апеляційного суду Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

5 липня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

судців: Шолох
З.Л.,  Данилової О.О.,

при секретарі
судового засідання - Негрун І.О.,  за
участю:

·
позивачки ОСОБА_2. та її представника ОСОБА_3.,

·
представники позивача ОСОБА_1- ОСОБА_4. таОСОБА_5,  розглянувши     у відкритому судовому засіданні в м.   Миколаєві
цивільну справу за апеляційною скаргою

представника
ОСОБА_2- ОСОБА_3 на   рішення
Первомайського міськрайонного
суду   Миколаївської області від  13 лютого 2007 року у справі за

позовами
ОСОБА_1до Первомайської міської ради про визнання дійсним договору купівлі -
продажу нерухомого майна та ОСОБА_2до Первомайської міської ради про визнання
дійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна та визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановила:

В
березні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Первомайської міської
ради про визнання права власності на 27/50 частин житлового
будинкуАДРЕСА_1,  яка зареєстрована за
шовкорадгоспом „Першотравневий" м.
Первомайська.

Позивач
посилався на те,  що 5 березня 1993 року
за вказану частку будинку вніс в касу шовкорадгоспу „Першотрвневий" 7 000
рублів. Договір нотаріально не оформлявся.

ЗО
грудня 1993 року зазначений шовкорадгосп був перереєстрований в Державне сільськогосподарське
підприємство по шовківництву „Україна" (далі - Підприємство),  яке ліквідовано 27 вересня 2004 року у
зв'язку з визнанням його банкрутом.

Посилаючись
на викладене та виконання сторонами усіх істотних умов договору,  позивач просив визнати дійсним договір
купівлі - продажу спірної частки будинку,
укладений між ним та Підприємством в 1993 році.

В
березні 2005 року ОСОБА_2. звернулася до суду з позовом до Первомайської
міської ради про визнання дійсним договору купівлі -продажу нерухомого майна та
визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В
обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2. зазначала,  що вказану спірну частку житлового будинку
викупив у Підприємства її батько - ОСОБА_6( а не ОСОБА_1),  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Зазначене
підтверджувала квитанцією про сплату ним 22 листопада 1992 року в касу
Підприємства 7 000 рублів.

Позивачка просила визнати дійсним договір купівлі - продажу 27/50 частин
житлового будинкуАДРЕСА_1,  укладений між
її батьком та Підприємством в 1992 році. А також визначити їй додатковий строк
для прийняття спадщини після смерті батька,
посилаючись на правову необізнаність та стан здоров'я.

Ухвалою
Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 червня 2006 року
вказані позови об'єднані в одне позовне провадження.

Рішенням
того ж суду від 13 лютого 2007 року відмовлено у задоволенні позовних вимог як
ОСОБА_1,  так і ОСОБА_2

В
апеляційній скарзі представник ОСОБА_2.,
посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення районного
суду,  просила його скасувати в частині
її позовних вимог та постановити нове рішення.,
яким задовольнити її позов.

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення осіб,  які беруть участь у справі,  перевіривши законність та обгрутованість
рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги,  колегія судців вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню,  виходячи з наступного.

Відмовляючи
у задоволенні позову ОСОБА_2.,  районний
суд виходив з того,  що позивачка не
довела того,  що договір купівлі -
продажу спірної частини будинку відбувся між її батьком ОСОБА_6. та
Підприємством.

Між
тим,  з таким висновком суду погодитися
не можна,  оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи.

Так,  із матеріалів справи вбачається,  що 23/50 частин будинку АДРЕСА_1належить на
праві приватної власності ОСОБА_4. на підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі - продажу,  укладеного
між нею та Підприємством від 27 вересня 1993 року.

27/50
частин цього ж будинку зареєстровані за Підприємством на підставі рішення
виконкому Первомайської міської ради від 20 вересня 1988 року. В цій частині
будинку з 25 липня 1991 року був прописаний та проживав працівник підприємства
- ОСОБА_6,  який 22 листопада 1992 року
викупив зазначену частку будинку,
сплативши 7000 рублів в касу Підприємства (а.с. 13).

Договір
нотаріально не оформлявся,  однак
сторонами виконані усі істотні умови цієї угоди,  оскільки ОСОБА_6 повністю сплатив обумовлену
суму за спірну частину житлового будинку,
як вбачається із змісту квитанції,
користувався спірною частиною будинку,
проживав та був прописаний в ньому.

30
грудня 1993 року шовкорадгоспом „Першотравневий" був перереєстрований в
Державне сільськогосподарське підприємство по шовківництву „Україна",  яке ліквідовано (без правонаступництва) 27
вересня 2004 року у зв'язку з визнанням його банкрутом ухвалою господарського
суду Миколаївської області від 30 травня 2002 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_6 помер,  заповіт на своє
майно не залишав. Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_2. вона є
його донькою та єдиною спадкоємицею за законом після його смерті. Однак,  до державної нотаріальної контори з заявою
про прийняття спадщини не зверталася.

5
березня 1993 року (а.с. 8) працівниками Підприємства видано квитанцію про сплату
ОСОБА_1. 7000 рублів за спірну частину будинку,
однак     наявність     такого
факту     спростовуються     пояснення     самого

ОСОБА_1в судовому засіданні про те,
що він сплачував кошти іншій особі.

Зазначені
фактичні обставини справи сторонами не оспорюються.

Вимогами  ст.
227 ЦК України
1963 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося,  що договір купівлі - продажу житлового
будинку повинен укладатися в письмовій формі,
підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації,  якщо однією із сторін є громадянин.

На
підставі ч.2  ст.  47 ЦК
України 1963 року суд може визнати дійсною угоду,  що потребує нотаріального оформлення,  коли сторони досягли згоди за всіма її
істотними умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її,  а друга ухиляється від нотаріального
оформлення останньої.

Враховуючи
встановлені обставини справи та зазначені вимоги закону,  колегія суддів вважає,  що є законні підстави для визнання дійсною
угоди купівлі - продажу частини будинку,
яка укладена письмово 22 листопада 1992 року між ОСОБА_6. та
Підприємством,  оскільки сторони за
договором виконали всі істотні умови договору,
а можливість оформити договір нотаріально втрачена,  виходячи із фактичних обставин справи,  встановлених судом.

Водночас,  виходячи із засад справедливості та
розумності,  передбачених  ст.  З
ЦК України,  а також враховуючи тяжке
захворювання ОСОБА_2.,  що привело її до
2 групи інвалідності,  колегія суддів
вважає,  що вона з поважних причин
пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини,  після смерті свого батька. Тому,  позовні вимоги ОСОБА_2. про визначити
додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню відповідно
ч.3  ст.
1272 ЦК України.

За таких
обставин,  рішення районного суду щодо
вирішення позовних вимог ОСОБА_2. підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1  ст.
309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення про.
задоволення позову.

Керуючись  ст.
ст.  303,  309,
316 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2- ОСОБА_3задовольнити.

Рішення
Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2007
року скасувати в частині вирішення позову ОСОБА_2і в цій частині ухвалити нове
судове рішення.

Визнати
дійсним договір купівлі - продажу 27/50 частини житлового будинкуАДРЕСА_1
Миколаївської області,  укладений 22
листопада 1992 року між покупцем ОСОБА_6та продавцем Державним
сільськогосподарським підприємством по шовківництву „Україна" м.  Первомайська Миколаївської області.

Визначити
ОСОБА_2додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її батька -
ОСОБА_6,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
м.  Первомайську,  -три місяця з дня набрання чинності цим   рішенням суду.

В іншій частині
рішення районного суду   залишити без
змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення,      але
може     бути     оскаржене     у
касаційному     порядку

безпосередньо  до
Верховного Суду   України   протягом
двох місяців   з  дня набрання ним законної сили.