Справа № 22-984 2007
року                              Головуючий
суддя у І інстанції - Доля В.А.
Суддя-доповідач в Апеляційному суді - Буцяк З.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

4 жовтня
2007 року                                                                                                     місто
Рівне

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області
у

складі:

головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук С.В.,  Мельника Ю.М.

з участю
секретаря судового засідання Сеньків Т.Б.,

сторін та
представника відповідачки

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м.  Рівному цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 17 липня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поновлення трудових прав,  стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
внаслідок незаконного відсторонення від роботи та відшкодування моральної
шкоди,

встановила:

Рішенням
Рівненського міського суду від 17 липня 2007 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про поновлення трудових прав,  стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
внаслідок незаконного відсторонення від роботи та відшкодування моральної шкоди
задоволено: відповідачку як працедавця зобов'язано допустити позивачку до виконання
роботи помічника кухаря; стягнуто на користь позивачки 5934, 88 грн. заробітку
за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного відсторонення від роботи та
2000 грн. відшкодування моральної шкоди.

В
поданій на це рішення апеляційній скарзі відповідачка,  посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  просить апеляційний суд його скасувати й
ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Свої доводи
обґрунтовує тим,  що суд першої інстанції
не врахував судових рішень Рівненського міського суду від 6 грудня 2006 року та
Апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про
припинення трудового договору та стягнення вихідної допомоги при звільненні,
які набрали законної сили; не зважив на те,
що в неї закінчився договір оренди приміщення під кафе,  де працювала позивачка.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення осіб,  які беруть участь у справі і з'явилися в
судове засідання,  перевіривши подані
докази та доводи апелянта,  колегія
суддів приходить до висновку,  що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ст. 21 КЗпП України власник підприємства, установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці,  необхідні для виконання роботи,  передбачені законодавством про працю,  колективним договором і угодою сторін.

2

Статтею
169 КЗпП України встановлено,  що власник
або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення
попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової
діяльності) медичних оглядів працівників,
зайнятих на важких роботах,
роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких,  де є потреба у професійному доборі,  а також щорічного обов'язкового медичного
огляду осіб віком до 21 року.

З
пояснення відповідачки в судовому засіданні від 14 лютого 2007 року
вбачається,  що вона не включила
позивачку у список своїх працівників кафе для проходження медогляду та не
сплатила за неї коштів за його проходження,
оскільки "знала,  що
позивачка не буде в неї працювати" (а. с.
16).

Як
слідує з пояснень відповідачки в судовому засіданні місцевого суду від 16 липня
2006 року та в судовому засіданні апеляційного суду,  ОСОБА_1
не звільнила позивачку з роботи до цього часу,  оскільки вважала тоді і вважає зараз,  що трудові відносини між ним вже припинені
(а. с.  75).

Таким
чином,  зважаючи на те,  що відповідачка всупереч вимогам закону не
забезпечила для позивачки умов праці,
які були необхідні для виконання роботи помічника кухаря,  та за свої кошти не організувала проходження
позивачкою медичного огляду,
відсторонення за таких обставин ОСОБА_2 від роботи місцевий суд цілком
обґрунтовано визнав незаконним і стягнув з відповідачки як з працедавця на
користь позивачки (яка є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи,  має двох неповнолітніх дітей і до цього часу
рахується працівником відповідачки) 5934, 88 грн. заробітку за час вимушеного
прогулу внаслідок незаконного відсторонення від роботи та визнав за нею право
на відшкодування заподіяної цим моральної шкоди.

Доводи
поданої відповідачкою апеляційної скарги правильності зазначеного висновку суду
першої інстанції не спростовують.

Разом з
тим,  з урахуванням встановлених дійсних
обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те,  що визначений місцевим судом на користь
позивачки розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн. є дещо
завищеним,  у зв'язку з чим підлягає
зменшенню до 1000 грн.

Тому на
підставі викладеного та керуючись  ст.
ст. 10,  60,  303,
307,  313,  314,
316,  317 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Рівненського міського суду від 17 липня 2007 року в частині відшкодування
моральної шкоди на користь позивачки змінити,
зменшивши її розмір з 2000 до 1000 (однієї тисячі) грн.

В решті
рішення місцевого суду залишити без зміни,
а подану апеляційну скаргу відхилити.

3

Рішення
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.