Справа №22-1240                                                   Головуючий
у 1 -и інстанції - Малех І.Б.
23                                                             Доповідач
в апеляційній інстанції - Кіт І.Н.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
червня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Львівської області в складі:

головуючого:
Кота І.Н.

судців: Курій
Н.М. ,  Богонюка М. Я.

при секретарі: Дунчюс С. В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1та ОСОБА_2на рішення
Шевченківського районного суду м.  Львова
від 1 березня 2007 року.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін на підтримку доводів апеляційної скарги і заперечень на
неї,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Шевченківського районного суду м.  Львова
від 1 березня 2007 року частково задоволено позов ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5до ОСОБА_1,  ОСОБА_2про
відшкодування матеріальних збитків. Постановлено стягнути солідарно з
ОСОБА_1,  ОСОБА_2в користь ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5532 грн. відшкодування матеріальної шкоди. В частині позовних
вимог про стягнення вартості оплати послуг за проведення експертизи в сумі 100
грн. - відмовлено.

Рішення
суду оскаржили ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  просили таке скасувати та відмовити в позові
за безпідставністю позовних вимог.

В
обґрунтування вимог апеляційної скарги покликаються на те,  що суд розглянув справу та прийняв рішення на
основі фіктивного акту,  неправдивих
свідчень позивачів,  не з»ясувавши
дійсних обставин справи.

Перевіривши
законність та обґрунтованість постановленого по справі рішення в межах
пред"явлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги,  колегія суддів приходить до висновку про
необхідність її часткового задоволення,
оскільки рішення суду не ґрунтується на повно з"ясованих і належно
перевірених обставинах справи,  в тому
числі,  й про права та обов"язки
осіб,  яких не було залучено до участі у
справі.

Зокрема,  відповідно до положень  ст. 1166 ЦК України,  обов'язок
по відшкодуванню шкоди виникає за умови встановлення неправомірних дій та вини
особи,  яка її завдала.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду

судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» від 27 березня
1992 року №6,

розглядаючи позови про відшкодування шкоди,
суди повинні мати на увазі,  що
шкода,

заподіяна особі і майну громадянина,
підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою,  яка її

заподіяла,  за умови,  що дії останньої були неправомірними,  між ними і шкодою є

безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи.

В даному
ж випадку в судовому засіданні не встановлено,
а позивачем не подано доказів наявності вчинення як неправомірних
дій,  так і вини відповідачів у
заподіянні шкоди залиттям квартири позивача та причинового зв»язку між ними.

Зокрема,  судом не перевірялися і не
з»ясовувалися обставини справи,
пов»язані із залиттям також і кв.№51,
яка безпосередньо розташована під житлом позивачки і через яку,  власне,
до неї і потрапила вода.

В акті
від 18.10.2006р. (а.с. 16) нічого не зазначено про справність кранів та інших
сантехнічних приладів у цій квартирі,  що
виключало можливість заподіяння шкоди позивачам також і з вини її власників.

В цьому
зв»язку,  очевидним є те,  що з»ясування цього питання стосується прав і
обов»язків власників кв.№51,  яких
належало залучити до участі у даній справі в якості третіх осіб.

Враховуючи,  що будинок знаходиться на балансі ЛКП
«Збоїща-408» й утримується та обслуговується його працівниками,  дії яких щодо правомірності складення ними
акту від 18.10.06р. (а.с. 16) й об»єктивного відображення у ньому дійсних
обставин і характеру виникнення давніх замокань в квартирі позивачів,  оспорюється відповідачами,  до участі в справі в якості співвідповідача
необхідно було також залучити ЛКП «Збоїща-408».

У
матеріалах справи відсутні будь-які докази про те,  що відповідачі є власниками або наймачами
АДРЕСА_1й такі зареєстровані як постійні мешканці за цією адресою,  а відтак невідомо з яких правових підстав
виходив суд покладаючи на них обов»язок по відшкодуванню шкоди.

Зазначені
недоліки та порушення вимог процесуального закону,  повністю виключають можливість залишення в
силі оскаржуваного рішення районного суду й таке підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд.

Враховуючи
наведене та керуючись  ст.  ст.
307,  311,  314,
315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1та ОСОБА_2задовольнити
частково.

Рішення
Шевченківського районного суду м.  Львова
від 01 березня 2007 року скасувати,  а
справу направити на новий розгляд до цього ж районного суду іншим суддею.

Ухвала апеляційного
суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подання скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.