Справа № 22ц-5671/2007 р.                                        Головуючий
Категорія-40                                                                       Доповідач-
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007
року Апеляційний суд Донецької області в складі: головуючого судді: Новосядлої
В.М.  суддів: Папоян В.В.,  Лісового О.О. при секретарі: Мартіросовій А.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Першого воєнізованого
гірничорятувального загону про поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з вказаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим,  що вона
працювала у відповідача на підставі контракту з 2 січня 2003 року по 3 січня
2004 року. Угодою між сторонами від 8 грудня 2003 року строк дії контракту було
продовжено до 2 січня 2005 року,  та
угодою від 1 жовтня 2004 року термін дії контракту продовжено до 31 грудня 2006
року. 31 грудня 2006 року її було звільнено по п.2  ст.  36
КЗпП України у зв'язку з закінченням дії контракту. Вважає своє звільнення
незаконним та просила поновити її на роботі,
стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду.

Рішенням
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2007 року у
задоволені позовних ОСОБА_1 було відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду,  позивачка
надала апеляційну скаргу,  в якій просить
рішення скасувати як таке,  що
постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Посилалась на те,  що судом не були
належним чином досліджені докази по справі,
а саме угоду від 1 жовтня 2004 року відповідно до якої строк дії контракту
продовжено на два роки с
4 січня 2005 по 31 грудня 2006 року. Але оскільки ця угода не змінювала
редакції п.20 самого контракту,  то
вважає,  що строк дії контракту
відповідно до цієї угоди продовжувався з дати закінчення тобто з 2 січня 2005
року по 2 січня 2007 року. Крім того,
зазначала,  що оскільки контракт
було переукладено декілька разів та після закінчення терміну дії контракту 2
січня 2005 року вона продовжувала працювати,
то вважає,  що відповідно до
правил  ст. 391 КЗпП України вона є працівником
який працює на загальних умовах по безстроковому договору. Просила рішення суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги.

Позивач
у судове засідання апеляційного суду не з'явився,  про день та час слухання справи повідомлено
належним чином.

Представник
відповідача у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів
апеляційної скарги,  просив рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши
доповідь судді,  дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд приходить до висновку,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
правильно встановив правовідносини,  які
склалися між сторонами і надав їм належну оцінку. Судом встановлено,  що 2 січня 2003 року з позивачем було
укладено контракт строком до 3 січня 2004 року,
який відповідає умовам  ст. 24
КЗпП України. Угодою між сторонами від 8 грудня 2003 року строк дії контракту
було продовжено до 2

січня
2005 року,  та угодою від 1 жовтня 2004
року термін дії контракту продовжено до 31 грудня 2006 року. 31 грудня 2006
року її було звільнено по п.2  ст.  36 КЗпП України у зв'язку з закінченням дії
контракту.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції повно,  всебічно і об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін,  встановленим фактам
і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов обгрунтованого висновку про
те,  що укладення контракту з відповідною
категорією працівників передбачено чинним законодавством.  Відповідно до п.24 Положення про порядок
укладення контрактів про прийнятті (найманні) на роботу працівників,  затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України № 170 від 19 березня 1994 року зі змінами та доповненнями передбачена
можливість продовження або укладення контракту на новий строк за угодою сторін
за два місяці до закінчення строку дії контракту. Суд обґрунтовано дійшов до
висновку,  що збоку відповідача відсутні
порушення чинного законодавства при припиненні трудового договору з працівником
та звільненні ОСОБА_1 на підставі п.2
ст.  36 КЗпП України. Висновки
суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Доводи
апеляційної скарги позивача про те,  що
контракт було переукладено декілька разів та після закінчення терміну дії контракту
2 січня 2005 року вона продовжувала працювати,
тому,  відповідно до правил  ст. 391 КЗпП України,  вона є працівником який працює на загальних
умовах по'безстроковому договору,  не
заслуговують на увагу. Статтею 21 КЗпП України передбачено,  що контракт є особливою формою трудового
договору,  в якому строк його дії,  права,
обов'язки і відповідальність сторін умови розірвання договору,  в тому числі дострокового,  можуть встановлюватися угодою сторін. Як
вбачається з тексту угоди від 1 жовтня 2004 року встановлено,  що „строк дії контракту 3598 від 02 січня
2003 року з 4 січня 2005 року по 31 грудня 2006 року.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи процесуального права що призвело або могло
призвести до неправильного вирішення справи.

Таким
чином,  апеляційний суд вважає,  що рішення суду ухвалене з додержанням вимог
матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307 ч.1 п.1,  308 ч.1,
314 ч.1 п.1,  315 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.