Справа
№ 22-ц-1139                                     Головуючий
44                                                   Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

іменем     України

12  вересня
2007  року  колегія
суддів  судової  палати
в  цивільних  справах

апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого
- Сибільової Л.О.,

суддів                        - Семеній Л.І.,  Дубровної В.В.,

з участю
секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

та
осіб,  які беруть участь у справі-
позивачки ОСОБА_1 ,  її представника
ОСОБА_2,  відповідача ОСОБА_3 ,
його представника ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на
рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 липня 2007 року

у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

встановила:

Позивачка
ОСОБА_1  в лютому 2006 року звернулась до суду
з зазначеним позовом,  мотивуючи свої
вимоги тим,  що в с.  Межиріч Лебединського району Сумської області
проживали її родичі ОСОБА_5,  ОСОБА_6 та
їх син ОСОБА_7 Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали похилий вік та поганий стан
здоров'я,  а їх син зловживав спиртними
напоями,  вона на протязі більше п'яти
років здійснювала за ними догляд,  вела
їх господарство,  за що вони обіцяли
залишити їй все своє майно в спадок. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ОСОБА_5,  а ІНФОРМАЦІЯ_3 року - їх син ОСОБА_7 В жовтні
2005 року вона дізналась,  що ОСОБА_7 24
березня 2004 року склав заповіт на ім"я ОСОБА_3  ОСОБА_7 страждав алкогольною епілепсією,  помер від деградації нервової системи,  викликаної прийманням алкоголю,  пухлини головного мозку. На стан його
здоров'я також вплинула участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.  В травні 2005 року він заснув на фермі і був
без свідомості 7 днів. Саме в зв'язку з станом його здоров'я його батьки
просили її здійснювати догляд за ним та вести господарство,  платити за світло,  газ,
телефон. Посилаючись на те,  що
ОСОБА_7 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними,  під стороннім впливом склав заповіт на користь
сторонньої людини на майно,  на яке в
нього не було документів,  оскільки
будинок належав його батькові,  просила
визнати заповіт,  складений ОСОБА_7,  недійсним на підставі  ст.
1257 ЦК України.

Рішенням
Лебединського районного суду Сумської області від 10 липня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1  задоволено.

Визнано
недійсним заповіт ОСОБА_7 від 24 березня 2004 року,  посвідчений секретарем Межиріцької сільської
ради Лебединського району Сумської області та зареєстрований в реєстрі за № 17.

Суд виніс
окрему ухвалу,  якою довів до відома
прокурора Лебединського району про встановлення факту підробки підпису ОСОБА_7
на заповіті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,  посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права,  невідповідність висновків
суду обставинам справи,  неповне
з'ясування обставин справи,  неналежну
оцінку доказів в справі,  просить рішення
скасувати та ухвалити нове,  яким
відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог.

Зазначає,  що суд безпідставно зазначив в рішенні,  що позивачка проживала разом з ОСОБА_7,  вела спільне з ним господарство та поховала
його,  оскільки докази цьому в справі
відсутні і ці обставини взагалі не досліджувались. Позивачка лише отримала
кошти за поховання ОСОБА_7 та гроші від підприємства,  де він працював. Суд не врахував,  що смерть ОСОБА_7,  на причину якої посилається позивачка,  настала через 13 місяців після складання
заповіту. Його участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не вплинула на його
психічний стан,  він працював до смерті,  не мав зауважень від керівництва,  не перебував на обліку в психоневрологічному
та наркологічному диспансерах. Не враховані показання свідків про те,  що він особисто підписував заповіт,  був тверезий і мав адекватний стан. Вимога
про проведення почеркознавчої експертизи виходила за межі позову,  що суперечить
ст.  179 ЦПК України. На
експертизу були надані підписи,  які не
належать ОСОБА_7 Посилання суду на те,
що під час складання заповіту ОСОБА_7 був в стані алкогольного
сп'яніння,  безпідставні,  оскільки належні докази цьому в матеріалах
справи відсутні,  а довідки,  на які послався суд,  не підтверджують цієї обставини. На виконання
окремої ухвали суду в цій справі прокуратурою проведена перевірка і зроблено
висновок про те,  що в діях секретаря
виконкому сільради,  яка посвідчувала
заповіт,  відсутній склад злочину за  ст.
366 ч.1 КК України,  оскільки
підписання заповіту самим ОСОБА_7 підтвердили інші працівники сільради.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
апелянта та його представника,  які
підтримали скаргу,  позивачки та її
представника,  які заперечують проти
скарги та вважають рішення суду вірним,
вивчивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції,  колегія
суддів вважає,  що апеляційна скарга
підлягає задоволенню,  а рішення суду
першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Вирішуючи
спір та задовольняючи позов,  суд першої
інстанції послався на те,  що ОСОБА_7
притягувався 24 березня 2005 року до адміністративної відповідальності за  ст.
178 КУпАП за розпивання спиртних напоїв та появу в п'яному вигляді в
громадських місцях,  згідно висновку
почеркознавчої експертизи він не підписував заповіт,  та зробив висновок про те,  що волевиявлення заповідача ОСОБА_7 не було
вільним і не відповідало його волі,  а
тому заповіт на підставі  ст. 1257 ЦК
України є недійсним.

Проте з
таким висновком суду погодитись не можна,
оскільки він суперечить обставинам справи та вимогам матеріального і
процесуального права.

Як
вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 та їх син
ОСОБА_7 проживали в с Межиріч
Лебединського району Сумської області в домоволодінні,  зареєстрованому на праві власності за ОСОБА_5
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року,  а їх
син ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а. с. 5 - 8, 14).

Позивачка
ОСОБА_1 перебуває
в шлюбі з ОСОБА_8,  проживає з ним в с Межиріч в
належному їм домоволодінні (а. с.  4).

24
березня 2004 року о 15 год. секретарем виконкому Межиріцької сільської ради
Лебединського району Сумської області посвідчено заповіт від імені
ОСОБА_7,  який заповів все своє майно
ОСОБА_3  - чоловікові рідної сестри
позивачки.

Вказаний заповіт внесений під №17 до журналу реєстрації нотаріальних дій
виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Лебединського району. На
підставі цього заповіту ОСОБА_3
отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом -на нараховану та
невиплачену померлому заробітну плату в сумі 6248, 3 гр. ( а. с.  11,
47-50,  80).

З
довідки Лебединської ЦРЛ вбачається,  що
ОСОБА_7 з 27 по 30 травня 2005 року знаходився на стаціонарному лікуванні в
неврологічному відділенні з приводу алкогольної епілепсії,  ІНФОРМАЦІЯ_3 року він помер вдома. Причина
смерті -деградація нервової системи,
викликана прийомом алкоголю,
набряк головного мозку (а. с.  12,
17).

З
висновку судової почеркознавчої експертизи вбачається,  що підпис від імені ОСОБА_7 у другому
примірнику заповіту від 24 березня 2004 року в рядку «Підпис» виконаний не
ОСОБА_7,  а іншою особою. Ознаки,  що свідчать про незвичний психофізіологічний
стан виконавця підпису,  не проявились (
а. с.  125 - 129).

ст.
ст.  З,  11 ЦПК України передбачають,  що кожна особа має право в порядку,  встановленому цим Кодексом,  звернутись до суду за захистом своїх
порушених,  невизнаних або оспорюваних
прав,  свобод чи інтересів. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі.

Згідно  ст.
ст.  З,  15,  16
ЦК України,  загальними засадами
судочинства є судовий захист цивільного права та інтересу,  кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Визнання правочину недійсним є одним з
способів захисту цивільних прав та обов'язків.

4.1  ст.
225 ЦК України
передбачає,  що правочин,  який дієздатна фізична особа вчинила у
момент,  коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла керувати ними,  може бути визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи,  а в разі її смерті - за
позовом інших осіб,  чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Згідно  ст.
ст.  1233,  1257 ч. 2 ЦК України,  заповітом
є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За позовом
заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним,  якщо буде встановлено,  що волевиявлення заповідача не було вільним і
не відповідало його волі.

Зазначені
та інші норми закону передбачають,  що
оспорити заповіт може заінтересована особа або та,  що сама склала заповіт.

Оспорюючи
заповіт,  позивачка не надала доказів
тому,  які її права чи інтереси порушені
тим,  що існує заповіт на користь ОСОБА_3
,  оскільки вона не відноситься до жодної
з черг спадкоємців за законом і не має права на оспорювання заповіту. Не
зверталась вона і з відповідним позовом до суду для підтвердження свого статусу
спадкоємця однієї з черг за законом,  які
б мали право на оспорювання заповіту.

Зазначивши,  що ОСОБА_1  до смерті ОСОБА_7
проживала разом з ним,  вела спільне
господарство та поховала його,
пославшись на довідку виконкому Межиріцької сільської ради (а. с.  12),
суд фактично передчасно встановив обставини,  які не були предметом позовних вимог,  та не взяв до уваги ту обставину,  що позивачка проживає в с Межиріч в
належному їй домоволодінні з чоловіком,
має свою сім'ю,  своє
господарство,  не відноситься до
безспірних спадкоємців за законом.

При
винесенні рішення суд також не врахував і ту обставину,  що як пояснили сторони в засіданні
апеляційного суду,  померлий ОСОБА_7 має
спадкоємців третьої черги - двох рідних тіток.

Суд не зробив
висновку в своєму рішенні,  яким чином і
які права позивачки,  передбачені
законом,  порушені наявністю заповіту
ОСОБА_7 на користь іншої особи та чому вони потребують захисту.

Позивачка
обґрунтовувала свій позов тим,  що
ОСОБА_7 склав заповіт під стороннім впливом,
знаходився при цьому в стані,
внаслідок якого не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Ці
обставини,  які були предметом
позову,  суд взагалі не досліджував,  позовні вимоги позивачкою не
змінювались,  і суд вийшов за межі
позовних вимог,  коли сказав,  що заповіт є недійсним в зв'язку з тим,  що ОСОБА_7,
відповідно до висновку почеркознавчої експертизи,  не підписував заповіт в 2004 році,  а тому волевиявлення його не було вільним і
не відповідало його волі. Суперечливий висновок суду не грунтується на
законі,  оскільки мова в зазначеній нормі
закону -  ст.  1257 ЦК
України,  на яку послався суд,  передбачає підписання заповіту саме
спадкодавцем,  але всупереч своїй волі.

Посилання
суду одночасно на ту обставину,  що
ОСОБА_7 24 березня 2005 року притягувався до адміністративної відповідальності
за  ст. 178 КУпАП - за появу в
громадських місцях в нетверезому стані,
з посиланням на довідки про це сільради та відділу внутрішніх справ (а
.с.  13, 15,  16),
не свідчить про те,  в якому стані
був ОСОБА_7 за рік до того в день підписання заповіту.

Оскільки
ОСОБА_1 ,  всупереч  ст.
ст.  10,  60 ЦПК України,  не довела суду,  що наявністю заповіту ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_3 ,  засвідченого 24 березня 2004
року секретарем виконкому Межиріцької сільської ради,  порушені її права,  в задоволенні її позову слід відмовити.

На
підставі  ст.  ст.
225 ч.1,  1257 ч.2 ЦК України,  керуючись
ст.  ст.  303,
307,  309,  314,
316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
Лебединського районного суду Сумської області від 10 липня 2007 року в даній
справі скасувати.

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.