Справа № 22-Ц-2 2007р.                                Головуючий у 1-й
інстанції - Ільченко В.М.
Категорія - 12                                                  Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007
року вересня 4 дня колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого -
Рибалки В.Г.,

суддів                   - Хвостика С.Г., Криворотенка
В.І.,

з участю
секретаря

судового
засідання - Кияненко Н.М.,

та осіб, які
приймають

участь у справі
- представника ВАТ "Охтирська швейна

фабрика"
Манохіної І.А., представника ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 -ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційними скаргами ВАТ "Охтирська швейна фабрика", ОСОБА_1,
ОСОБА_2, Української універсальної біржі

на рішення
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 1 жовтня 2004р.

у справі за
позовом ВАТ "Охтирська швейна фабрика" до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
Охтирської об"єднаної державної податкової інспекції, Української
універсальної біржі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових
приміщень, свідоцтв про право власності на частину нежитлових приміщень,
цільового аукціону з продажу нежитлових приміщень, про визнання права власності
на частину нежитлових приміщень та за зустрічними позовами ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ВАТ "Охтирська швейна фабрика", 3-ті особи: Охтирська
ОДПІ, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконними дій, про усунення перешкод у
фактичному набутті права власності на нежитлові приміщення та про зобов'язання
їх звільнити,

ВСТАНОВИЛА:

22 липня 2003 року ВАТ "Охтирська швейна
фабрика" звернулось в суд з позовом, в якому після його доповнення та
уточнення просило визнати недійсним проведений 7 листопада 2002 року цільовий
аукціон по продажу приміщення магазину на першому поверсі адміністративного
корпусу та другого   поверху   приміщення
тієї   ж   адміністративної   будівлі,
визнати

недійсними два договора купівлі-продажу
від 13 листопада 2002 року про продаж вказаного нерухомого майна товариства та
свідоцтв про право власності на частину адміністративного будинку на ім"я
нових власників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Крім того, вважаючи перехід права власності на нерухоме
майно до нових власників незаконним, товариство просило визнати саме за ним
право власності на ту частину нежитлових приміщень.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що при проведенні аукціону був
порушений порядок і процедура його проведення, так як невірно була визначена
сума податкового боргу для погашення якого і проводилась примусова реалізація
майна, а звідси - не було потреби реалізовувати нерухоме майно, оскільки
достатньо було готової ліквідної продукції, а також були транспортні засоби.

До того ж, організацією аукціону мала займатись Сумська біржа, де б осіли
кошти за результатами її проведення, а не Полтавська біржа.

Щодо укладених договорів про придбання нерухомого майна, то позивач
доводив, що їх реєстрація відбулась під час дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів, введеного у зв"язку з оголошеною процедурою банкрутства
товариства, тобто, діяла заборона на відчуження нерухомого майна.

Також позивач звернув увагу на ту обставину, що оформлені договора купівлі-продажу
не були нотаріально посвідчені, що є обов'язковим.

У січні 2004 року із зустрічними вимогами звернулись ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, які, вважаючи себе добросовісними набувачами спірного майна
товариства, просили зобов"язати швейну фабрику усунути перешкоди для
реалізації ними свого права власності на те нерухоме майно, яке товариство
незаконно утримує.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 1 жовтня 2004 року вимоги ВАТ
"Охтирська швейна фабрика" задоволені частково, як і вимоги
зустрічних позовів також.

Визнані недійсними договора
купівлі-продажу від 13 листопада 2002 року між Охтирською ОДПІ, яка діє від
імені ВАТ "Охтирська швейна фабрика", та ОСОБА_2 про купівлю приміщення
магазину на першому поверсі адміністративної будівлі швейної фабрики і ОСОБА_1
- про купівлю другого поверху приміщення тієї ж адміністративної будівлі.

Стягнуто на користь ВАТ "Охтирська швейна фабрика
" з ОСОБА_1 -74070 грн., а із ОСОБА_2 - 6270 грн.

В задоволенні
решти вимог відмовлено за недоведеністю.

Зобов'язано ВАТ "Охтирська швейна фабрика"
звільнити нежитлове приміщення адміністративної будівлі загальною площею 39,80
кв.м та -нежитлове приміщення загальною площею 523,30 кв.м.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ВАТ "Охтирська швейна фабрика" просить
рішення суду повністю скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити їх позов, а
в задоволенні зустрічних позовів - відмовити, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, на неповне з"ясування обставин, що мають
значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просять рішення суду
скасувати в частині стягнення з них коштів на користь ВАТ "Охтирська
швейна фабрика", оскільки ті суми вони вже сплатили на рахунок біржі і
підстав повторно стягувати з них кошти у суда
не було.

Українська універсальна біржа в апеляційній скарзі просить рішення суду в
частині часткового задоволення первісного позову скасувати і постановити нове,
яким відмовити у задоволенні тих вимог, посилаючись на неправильне застосування
ст.47 ЦК УРСР, на
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів знаходить апеляційні скарги такими, що підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 7 листопада 2002 року Українська
універсальна біржа організувала і провела цільовий аукціон по продажу
нежитлових приміщень ВАТ "Охтирська швейна фабрика", що перебували у
податковій заставі.

Відповідно до складених платником податків актів опису
активів на продаж були виставлені приміщення магазину на першому поверсі
адміністративної будівлі швейної фабрики та весь другий поверх тієї ж будівлі.
Переможцями аукціону були визнані ОСОБА_1, яка купила другий поверх приміщення,
та - ОСОБА_2, яка купила приміщення магазину на першому поверсі.

Угоди про купівлю-продаж нежитлових приміщень були
зареєстровані на біржі 13 листопада 2002 року.

Кошти, отримані від фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за придбання на
аукціоні нерухомого майна, надійшли на рахунок відділення Державного
казначейства у м.Охтирка та Охтирському районі.

Впослідуючому договора
купівлі-продажу нежитлових приміщень швейної фабрики переукладались і на
даний час власниками другого поверху адмінбудівлі є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а
власником приміщення магазину на першому поверсі тієї ж будівлі є ОСОБА_3

Згідно рішення господарського суду Сумської області від 16 грудня 2004
року, яке є чинним, друга податкова вимога Охтирської ОДПІ в частині визначення
податкового боргу Охтирської швейної фабрики на суму 100.264 грн. 74 коп. та
акти опису активів цього товариства від 12 вересня 2002 року щодо примусового
погашення податкового боргу - визнані недійсними, оскільки до податкової вимоги
безпідставно включена сума пені, в зв"язку з чим фактична сума боргу була
повністю забезпечена податковою заставою.

Що стосується актів опису активів, то акт без номера
підписаний неповноважною особою, яка не мала права вирішувати питання про
самостійне виділення активів для продажу, а акт за № 38 не відповідає вимогам
законодавства в частині того, що порушено право платника податків самостійно
визначати склад і черговість продажу своїх активів, виходячи з принципів
збереження цілісності майнового комплексу.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів знаходить поспішним
висновок суду першої інстанції про безпідставність визнання цільового аукціону
недійсним, так як не були враховані обставини порушень при складанні актів
опису нерухомого майна, що було реалізовано на аукціоні та обставини дійсної
суми податкового боргу.

Що стосується висновку суду про визнання договорів
купівлі-продажу майна швейної фабрики - недійсними і правових наслідків щодо
цього, то колегія суддів звертає увагу на той факт, що суд вирішив питання про
права та обов'язки особи, яка не брала участь у справі, а саме: відділення
Державного казначейства, так як за матеріалами справи саме ця особа отримала
кошти від реалізації майна на аукціоні і при вирішенні питання про визнання
угод недійсними мала б відповідати за повернення коштів первісному позивачу.

За обставинами справи, при вирішенні спору про визнання
угод недійсними, привертає на себе увагу та обставина, що під час реєстрації
угод на біржі вже діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів, в тому числі
і щодо відчуження нежитлових приміщень фабрики, про що Охтирській
об"єднаній державній податковій інспекції, яка діяла від імені фабрики,
мало бути відомо.

(т.1, а.с.5)

Відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставою для скасування рішення
суду і передачі справи на новий розгляд є таке порушення, коли суд вирішив
питання про права та обов"язки осіб, які не брали участь у справі.

Враховуючи наявність зазначеного порушення процесуального закону, колегія
суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати повністю,
оскільки має бути врахована думка особи, яка не брала участь у справі, по всім
вимогам як первісного, так і зустрічних позовів, а справа підлягає направленню
на новий розгляд, у зв"язку з чим апеляційні скарги необхідно задовольнити
частково.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.5; 311 ч.1 п.4; 314 ч.1 п.2; 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ВАТ "Охтирська швейна фабрика", ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та Української універсальної біржі задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 1 жовтня 2004
року в даній справі скасувати і справу направити на новий розгляд до того ж
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.