Справа
№ 33-ц-343/07                                                      Головуючий
у 1 інстанції - Багрій Т.Я..
Категорія - 34                                                                   Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

23 липня 2007 року.                                                                       місто
Луцьк

Колегія суддів з розгляду цивільних справ у касаційному
порядку апеляційного суду Волинської області в складі:

Шевчук Л.Я.,
Расевича С.І.,        Подолюка
В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Тернопільської державної нотаріальної
контори,  ОСОБА_2 про визнання свідоцтва
про право власності на спадкове майно,
заповіту,  договору довічного
утримання та реєстраційного посвідчення частково недійсними і визнання права
власності на частину спадкового майна,
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного
суду Тернопільської області від 17 листопада 2004 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 25 січня 2005 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2004 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Першої Тернопільської державної нотаріальної контори,  ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право
власності на спадкове майно,
заповіту,  договору довічного
утримання та реєстраційного посвідчення частково недійсними і визнання права
власності на частину спадкового майна.

Позовні вимоги мотивував тим,  що після смерті 7 листопада 1999 року його
батька ОСОБА_3відкрилася
спадщина на 1/2 частину належної йому на праві власності квартиру по
АДРЕСА_1,  яку успадкувала його дружина
ОСОБА_4 та отримала на неї свідоцтво про право власності на спадкове майно.

2

На вказану квартиру
ОСОБА_4 14 вересня 2001 року склала нотаріально посвідчений заповіт на
ОСОБА_2,  а відповідно до нотаріально
посвідченого договору довічного утримання від 13 вересня 2002 року,  укладеного між ОСОБА_4та ОСОБА_2,  спірна квартира була зареєстрована на праві
приватної власності за відповідачем з видачею реєстраційного посвідчення.

Оскільки після смерті батька він є спадкоємцем по
закону,  рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 28 квітня 2004 року йому визначений додатковий строк
для прийняття спадщини,  просив
задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 17 листопада 2004 року,  яке ухвалою апеляційного суду Тернопільської
області від 25 січня 2005 року залишене без змін,  позов задоволено.

Постановлено визнати свідоцтво про право власності на
спадщину за законом від 29 травня 2001 року,
виданого ОСОБА_4 на майно ОСОБА_3,  заповіт ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2
від 14 вересня 2001 року,  договір
довічного утримання,  укладеного 13
вересня 2002 року між ОСОБА_4та ОСОБА_2,
реєстраційне посвідчення видане Тернопільським міським бюро технічної
інвентаризації про право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1від 15
червня 2004 року визнати частково недійсними.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
спадкового майна ОСОБА_3квартири
АДРЕСА_1,  що становить 1/4 від цілої
квартири.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2 посилається на
невірну оцінку зібраних доказів,
неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм
процесуального права,  в зв'язку з чим
ставить питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий
судовий розгляд.

Колегія судців дійшла висновку,  що підстави для перегляду судових рішень
відсутні,  виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з того,  що позивач згідно  ст.524 ЦК
УРСР є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3,  судовим рішенням спадкоємцеві визначений додатковий строк
для прийняття спадщини,  а тому видача
свідоцтва про право власності на всю квартиру ОСОБА_4 та вчинення останньою в
подальшому інших дій по розпорядженню цим майном порушує права ОСОБА_1 щодо
належної йому в порядку спадкування 1/4 частини спірної квартири.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.2
ст.324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно  ст.335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або ( та ) вважати
доведеними обставини, що не були

3

встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу,  про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи,  що судові рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,  а
також відсутні передбачені ч.1  ст.338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок суду не
спростовують.

Керуючись  ст. ст.
332,  336 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 17 листопада 2004 року та хвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 25 січня 2005 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.