№ 21 (2)                                                        інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

26
квітня 2007 року                                                                              м.
Кривий Ріг

Колегія судців
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:

головуючого -
судді БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.,

суддів -
ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є., СОКОЛАН Н.О.,

при секретарі -
Бондаренко І.В.,

за участю - представника відповідача Відділення Фонду

Бершадської
Людмили Станіславівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому
Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 09 листопада 2006 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» та Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі (далі - Відділення Фонду) просить скасувати рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 09 листопада 2006 року, яким позов ОСОБА_1
до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»
(далі - ВАТ "КЗРК") та Відділення Фонду про відшкодування шкоди
задоволено частково: на користь позивача з ВАТ "КЗРК" стягнуто
заборгованість по щомісячних платежах в сумі 1704грн.87коп., компенсацію
виплати в сумі 1225 грн. 83коп., а всього 1930 грн.70коп., з Відділення Фонду -
недоплату по щомісячних платежах з 01.04.2001 по 01.08.2006р. в сумі 509
Ігрн.01коп., а також в рахунок відшкодування збитку, заподіяного здоров'ю,
щомісяця починаючи з 01.08.2006 року по 166 грн. 81коп. щомісяця до зміни
обставин, що є підставою для перерахунку.

На обгрунтування
своїх вимог Відділення Фонду зазначило, що є

2

неналежним
відповідачем по справі. Відповідач вважає, що судом неправильно застосований п.
28 Правил відшкодування шкоди, оскільки необгрунтовано застосовані коефіцієнти
підвищення тарифних ставок (2,5 з 01.01.1996р., 1,25 з 01.06.1997р.) замість
коефіцієнтів фактичного підвищення середньої заробітної плати, яке відбулося
внаслідок змін в структурі заробітної плати. Крім того, на думку відповідача,
судом необгрунтовано стягнена компенсація та порушені строки позовної давності.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і
заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відділення Фонду
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено
судом першої інстанції і сторонами не оспорюється, ОСОБА_1 з 1966 по 1988   працював гірноробочим очисного забою (ГРОЗ)
у шкідливих підземних умовах праці на шахті «Гвардійська » РУ ім. Леніна,
правонаступник якого є ВАТ «КЗРК». Внаслідок роботи позивач отримав професійне
захворювання - катаракта обох очей, що підтверджується висновком МСЄК від
22.09.1995р., яким позивачу встановлено 10% втрати професійної працездатності з
05.07.1995р. безстроково.

Відповідач ВАТ
"КЗРК" призначив позивачеві щомісячне відшкодування шкоди, виходячи
із середнього заробітку за професією позивача за січень-квітень 1992 року,
проте між сторонами виник спір з приводу застосування до сум відшкодування
шкоди коефіцієнтів підвищення тарифних ставок, починаючи з 01 січня 1996 року.

Стягуючи з ВАТ
"КЗРК" суми недоплачених виплат за період з 01 січня 1996 року, суд
не звернув уваги на норми ст. 71 ЦК
1963р. (з урахуванням правила п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003р.) та на
роз'яснення, викладені в пунктах 1, 1-1, 1-2, 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з наступними
змінами), згідно з якими загальний строк, у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого права (позовна давність), встановлюється
тривалістю у три роки. У випадку, коли вимоги потерпілого стосуються
перерахунку сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем
(у тому числі й у разі неправильного обчислення суми щомісячних платежів) при
задоволенні позову, кошти стягуються за час, що не перевищує трьох останніх
років, які передували моменту звернення особи до суду.

Крім
того, відповідно до пункту 28 Правил перерахований або нарахований розмір
втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної
працездатності не може бути більшим від середнього заробітку відповідного
працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом
повного календарного або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

3

Вирішуючи
спір суд не звернув уваги на зазначене положення й не з'ясував розмір
середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних
ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у
перерахунок на повний календарний місяць роботи, та чи не буде перевищувати
розмір відшкодування нарахованого позивачу встановлені обмеження.

У
зв'язку з тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми
матеріального права, розглянуто не всі позовні вимоги та цей недолі г не був і
не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції,
ухвалене рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 303, 307, 311 ч. 1 п. 4, 5, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі задовольнити.

Рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 09 листопада 2006 року скасувати.

Справу направити
на новий розгляд в той же суд в іншому складі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.