Справа № 2-1503/2007 рік
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 липня 2007 року                                                                 смт Красногвардійське

Красногвардійський районний суд Автономної Республіки Крим у складі:

судді               Шевченко І.В.,

при секретарі Нестеровій М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування будинку недійсним,

в с т а н о в и в :

У
червні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
угоди дарування будинку, розташованого АДРЕСА_1, недійсною.

Позивач
зазначив, що 13 червня 2006 року він подарував своєму синові ОСОБА_2 вказаний
жилий будинок, якій він придбав у 2005 році, однак правочин було оформлено як
дарування. Договір дарування будинку сину він оформив лише тому, що
відповідачем було обіцяно, що йому у право власності буде оформлено квартиру
АДРЕСА_2, де мешкає його дочка, однак цього відповідачем зроблено не було, тому
він вважає, що він уклав договір дарування під впливом обману.

У
судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що він
разом з дружиною проживав у трикімнатній квартирі поАДРЕСА_3, у 2005 році вони
вирішили купити будинок АДРЕСА_1, що і зробили, однак правочин було оформлено у
вигляді заповіту, оскільки власниця будинку страждала на онкохворобу і через
кілька місяців після складення заповіту померла. Коли оформлювали заповіт,
сталося так, що в нього був паспорт і саме його було вписано як спадкоємця.
Фактично він з дружиною віддали за будинок 7 000 доларів США: 1800 доларів дала
його дружина, в нього було 1200 доларів, 4000 доларів було сина, які він
заробив за час служби в Іраку. Після продажу своєї квартири в них було 4000
доларів, він просив дружину віддати гроші синові, які вони потратили на
придбання будинку, однак цього зроблено не було. Потім дружина без його відома
оформила довідку в БТІ, строк дії якої три місяці та просила його переоформити
будинок на сина, а йому обіцяла переоформити на нього двокімнатну квартиру, в
якій проживала дочка, оскільки вона тривалий час працювала у м.Москва та у
квартирі не проживала. В останній день дії довідки з БТІ він погодився оформити
договір дарування будинку синові, що і було зроблено, при цьому нотаріус
роз'яснила, що він зможе розірвати його у судовому порядку. У теперішній час
між ним та дружиною склалися неприязнені стосунки, йому дуже тяжко жити в
одному будинку разом з дружиною та сином, тому бажає, щоб будинок належав саме
йому, а не сину, просив визнати договір дарування жилого будинку недійсним у
зв'язку з укладенням його під впливом обману.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали у
повному обсязі та пояснили, що ОСОБА_1 добровільно подарував ОСОБА_2 спірний
будинок, при цьому сам просив нотаріуса оформити все скоріше. Також зазначили,
що ніякої квартири позивачу ніхто не обіцяв, оскільки в квартирі, на яку він
посилається, проживає дочка позивача і продавати її не хоче. Крім того, договір
дарування є безоплатним, а тому при його укладенні не можна ставити інші умови,
просили у позові відмовити.

Вислухавши
сторони, представника відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом
встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Договором
дарування від 13.06.2006 року, витягом з Державного реєстру правочинів та
копією технічного паспорту підтверджується, що ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2
прийняв в дар жилий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 5-6, 11-13).

Свідок
ОСОБА_1 показала, що вона є дружиною позивача та матір'ю відповідача, у неї з
чоловіком була домовленість оформлення договору дарування будинку на сина,
проти чого він не заперечував та все зробив добровільно, його до цього ніхто не
примушував. Крім того, пояснила, що з моменту оформлення договору дарування та
до моменту продажу їх старої трикімнатної квартири пройшло близько півроку і
ніколи позивач не просив залишити її та не виявляв бажання жити окремо. Сварки
в їхній родині з'явилися після того, як чоловік приводив іншу жінку до хати.

Свідок
ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що вона є дочкою позивача та сестрою
відповідача, про оформлення своєї квартири на батька нічого не знає та не
розуміє чому батько говорить, що нього погано ставляться, оскільки його ніхто
не виганяє та не ображає.

Допитана
за ініціативою суду свідок ОСОБА_4 показала, що працює державним нотаріусом,
пам'ятає, що їй приблизно рік тому подзвонив ОСОБА_1 та просив терміново
оформити договір дарування будинку, оскільки наступного дня закінчується строк
дії довідки з БТІ, що і було зроблено з її боку. При укладенні договору всім
було роз'яснено природу правочину та його наслідки, договір було зачитано
вголос присутнім після чого сторони за договором поставили свої підписи.
Пам'ятає, що ОСОБА_1 запитував її про порядок розірвання договору, на що вона
відповідала, що розірвання договору можливо за згодою іншої сторони або в
судовому порядку.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми
правами щодо предмету спору на власний розсуд.

У
відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею
717 ЦК України дано поняття договору дарування, а саме: за договором дарування
одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника
будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно
до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність
обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Істотне
значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких
властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість
використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має
істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

На
думку суду позивачем не надано доказів того, що його ввели в оману щодо
істотних умов договору дарування, якими у відповідності до діючого
законодавства є його безоплатність, оскільки будь-яке зустрічне майнове надання
стороною, яка набуває майно у власність, свідчить про відсутність договору
дарування. З доводів позивача вбачається, що фактично він помилявся відносно
мотивів правочину, однак ці факти також не знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду.

Як
вбачається з показань свідка ОСОБА_4, вона підготувала договір саме за
проханням позивача, оголосила текст договору сторонам, роз'яснила його природу
та наслідки. Всі підписи ОСОБА_1 ставив добровільно та розумів правову природу
угоди.

На
підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а
тому у позові слід відмовити.

У
відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати позивачки відшкодуванню не
підлягають.

Керуючись
ст. 229, 230, 717 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 154, 209, 212, 214-215, ЦПК
України, суд,

В И Р І
Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про
визнання договору дарування будинку недійсним.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до 19 серпня 2007 року через
Красногвардійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя