АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№22ц-1012/2008 р.                                                  Головуючий
Категорія: 45                                                                          Очеретяний
апеляційній інстанції Магда Л.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007
р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області в складі:

головуючого                  Магди Л.Ф.

суддів                             Трюхана Г.М., Бабенка В.М.

при секретарі                 Петренко С.П.

з участю
адвоката ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 березня 2008
р. по справі за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, до
ОСОБА_3, третя особа Виконком Уманської міської ради, про визнання Державного
акту на право власності на земельну ділянку частково недійсним та встановлення
порядку користування земельною ділянкою, вивчивши матеріали справи,-

встановила:

ОСОБА_1, третя
особа на стороні позивача ОСОБА_2, 8 травня 2007 р. звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3, третя особа Виконком Уманської міської ради, про визнання
Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та
встановлення порядку користування земельною ділянкою. В позовній заяві
вказувала, що їй на праві власності належить АДРЕСА_1. Відповідач по справі являється
власником АДРЕСА_2і їх земельні ділянки межують.

Згідно з п. 2-20
ДБН-79-92 для обслуговування стін будинку та відмостки повинен бути доступ.
Однак відповідач до кутів її будинку з двох сторін задньої стіни прибив паркан,
чим перекрив їй доступ до цієї стіни будинку і відмостки.

9 липня 2004 р. ОСОБА_3 отримав
Державний акт на право приватної власності на присадибну земельну ділянку, межа
якої проходить по стіні її будинку, чим порушено її право власності на будинок,
оскільки вона позбавлена можливості належним чином обслуговувати його.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду від 6 травня 2006 р. відповідач був зобов'язаний
не перешкоджати позивачці в користуванні земельною ділянкою, а саме надати
доступ до стіни будинку, яка виходить у двір ОСОБА_3 для обслуговування та
поточного ремонту. Однак це рішення відповідачем не виконано.

Тому позивачка
просила суд визнати частково недійсним Державний акт на присадибну земельну
ділянку ОСОБА_2 в межах 11,52 кв.м, необхідних їй для обслуговування задньої стіни
її будинку та відмостки, визначивши такий порядок землекористування між ними,
та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду від 25 березня 2008 р. позов задоволено
частково, визнано частково недійсним Державний акт на право власності ОСОБА_2
на земельну ділянку, площею 0,1986 га по АДРЕСА_2, встановлено порядок
користування земельними АДРЕСА_2,
встановивши межу між ділянками на відстані 0,8 м від задньої стіни будинку
№ 14 довжиною 12,32 м та 0,45 м від прибудови до будинку № 14 довжиною 3,5 м,
вилучивши з Державного акту по будинку № 16 земельну ділянку, площею 11,43
кв.м.

Не погоджуючись
з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить про
скасування рішення і скерування справи на новий судовий розгляд, посилаючись на
те, що суд неповно дослідив докази по справі, зібраним у справі доказам не дав
належної оцінки, визнавши частково недійсним Державний акт на його земельну
ділянку, рішення міської ради про надання йому у приватну власність земельної
ділянки, на підставі якого було видано цей акт, не скасував, поклав в основу
рішення висновок експерта, який не має ліцензії, допустив інші порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення проти
доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та її адвоката ОСОБА_4, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду повинно
бути скасовано і справа скерована на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Визнаючи
частково недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну
ділянку ОСОБА_2, суд не зазначив в рішенні правові підстави для визнання цього
акту недійсним, не притягнув до участі у справі в якості відповідачів: орган,
який видав цей акт, а саме Уманське міське управління земельних ресурсів; та
Уманську міську раду, на підставі рішення якої від 11 червня 2004 р. було
видано вказаний державний акт.

Згідно з
вимогами ст. 311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб,
які не брали участі у справі.

Суд своїм
рішенням визначив порядок користування суміжними земельними ділянками шляхом
встановлення межі між цими ділянками, фактично вилучивши при цьому у
відповідача частину земельної ділянки, яка перебуває у його власності, а до
отримання Державного акту на цю земельну ділянку, перебувала у його постійному
користуванні.

Між тим, згідно
з вимогами норм земельного законодавства, що містяться у Главі 22 ЗК України,
припинення прав на землю можливе лише у випадках і в порядку, встановлених ст.
ст. 140-151 цього Кодексу, застосування судом яких не обговорювалось.

Суд поклав в
основу свого рішення висновок спеціаліста ОСОБА_5, який не відповідає вимогам,
зазначеним у ст. 147 ЦПК України. Зокрема у висновку не вказана освіта,
спеціальність особи, яка складала висновок, чи є в неї свідоцтво про присвоєння
кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, яку посаду вона
обіймає. Дані про особу та її кваліфікацію мають суттєве значення при оцінці
судом наданого цією особою висновку.

Висновок суду в
мотивувальній частині рішення про неможливість вирішення спору сторін шляхом
встановлення земельного сервітуту, колегія суддів вважає передчасним, оскільки
ОСОБА_1 не зверталася до суду з такою вимогою. Однак, враховуючи обставин
справи, суду слід було на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснити
позивачці її право на звернення до суду з таким позовом.

А тому керуючись
ст.ст. 307, 311, 314, 314 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити, рішення Уманського міськрайонного суду від 25 березня
2008 р. скасувати, справу скерувати на новий судовий розгляд в той же суд в
іншому складі суду.

Ухвала судової
палати набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з моменту
її проголошення.