УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
серпня 2007 року                                                                                        м.  Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Віхрова В.В.,       Гайдук
В.І.,         Дерев'янко О.Г.

розглянувши
у касаційному порядку (Закон України №697-V від
22.02.2007 р.) в попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю
«Деоком» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня
2004 року та на ухвалу колегії судців судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2004 року у справі за
позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Деоком»,  відділу
громадянства,  міграції та реєстрації
фізичних осіб Ірпінського MB ГУ МВС України в Київській області про визнання права
користування житлом і зобов'язання проведення реєстрації обліку та за
зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Деоком» до
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про виселення без
надання іншого житла,  -

встановила:

У січні
2004 року ОСОБА_1,  ОСОБА_2 звернулися до
суду з зазначеним позовом,  посилаючись
на те, що в 1988 році на підставі спільного рішення адміністрації та
профспілкового комітету Ірпінської меблевої фабрики,  ОСОБА_1.,
як працівнику фабрики,  де він
працював на посаді слюсаря з 1988 року по 1999 рік,  було виділено в користування кімнату
АДРЕСА_1,  в 1992 році виділено додатково
кімната №20 в тому ж гуртожитку,  з 2000
року перебуває на квартирному обліку,  як
учасник бойових дій,  однак відповідач,  який придбав у правонаступника фабрики
гуртожиток за договором купівлі-продажу від 04.12.2001 року,  не дає згоди на реєстрацію за місцем
проживання,  тому позивачі просили
визнати за ними право користування житлом,
зобов'язати відповідачів взяти їх на реєстраційний облік.

У
березні 2004 року ТОВ «Деоком» звернулося до суду з зустрічною позовною заявою
про виселення без надання іншого житла,
обгрунтовючи вимоги тим,  що
гуртожиток по вул.  Стельмаха,  9 в м.
Ірпінь належить товариству на праві приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу від 04.12.2001 року та акту прийому-передачі від
15.02.2002 року,  ОСОБА_1,  ОСОБА_2 користуються кімнатами №19,  20 безпідставно,  оскільки ні попередні власники,  ні ТОВ «Деоком» ордер їм не видавало.

Рішенням
Ірпінського міського суду від 26 липня 2004 року позов ОСОБА_1.,  ОСОБА_2 про визнання за ними право
користування житлом,  зобов'язання
відповідачів взяти їх на

реєстраційний  облік
задоволений  в  повному
обсязі,   у  задоволенні
зустрічного  позову

Справа №
33ц-226кс/07   6 -1117кс05 Головуючий у
першій інстанції Слива Ю.М.  Доповідач
Дерев'янко О.Г.

відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2004 року рішення
місцевого суду залишено без змін.

В
касаційній скарзі ТОВ «Деоком» посилається на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права,  в зв'язку з чим ставить питання про
скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1.,  ОСОБА_2 та задоволення
зустрічного позову в повному обсязі.

Вивчивши
матеріали справи,  перевіривши доводи
касаційної скарги,  колегія судців
вважає,  що касаційна скарга підлягає
відхиленню.

Вирішуючи
справу,  суди на підставі  ст.
ст. 5, 6 Закону України «Про статус ветеранів війни,  гарантії їх соціального захисту» від
22.10.1993 року,   ст. 125 Житлового
кодексу України,  дійшли правильного
висновку про те,  що позивач за первинним
позовом,  як учасник бойових дій,  та особа,
яка пропрацювала на підприємстві,
що надало житлове приміщення не менше десяти років,  не може бути виселений з сім'єю з виділеного
житла без надання іншого.

Згідно
із частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно
до вимог статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої
або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено,  й це вбачається з матеріалів справи,  що судові рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
відсутні передбачені статтею 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені в
касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись
статтями 332, 337 ЦПК України,  колегія
суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю «Деоком» - відхилити.

Рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 26 липня 2004 року та ухвалу
колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської
області від 16 листопада 2004 року - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.