АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД    ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа №
22 -4886/2007 рік                                Головуючий
в 1-й інстанції Боженко JI.B.
Категорія   21                                                          Доповідач-  Осіян О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня
2007 року.                                                                        м.  Дніпропетровськ

Колегія      судців
судової   палати   у
цивільних   справах   Апеляційного      суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого   судді - Рудь В.В.

суддів                              - Осіяна О.М.
,  Ремеза В.А.,

при
секретарі                     - Лещинській
О.В.,

розглянувши
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від      12

лютого 2007 року
за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції

Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних

захворювань  України
у  м.   Павлограді Дніпропетровської області  про
відшкодування

моральної
шкоди,  -

встановила:

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від    12

лютого
2007 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про
стягнення із відповідача грошової суми на відшкодування моральної шкоди,  спричиненої йому внаслідок отриманої
травми,  професійного захворювання та
втрати 40 % професійної працездатності і встановлення третьої групи
інвалідності.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановления нового рішення
про задоволення позову,  оскільки суд не
врахував норми законодавства,  які
регулюють вказані правовідносини. Статтею 46 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" передбачено,  що кошти на здійснення страхування від
нещасного випадку не включаються до складу Державного бюджету. Дія п.22  ст. 71 Закону України "Про державний
бюджет України на 2007 рік" не поширюється на правовідносини відносно
потерпілих,  які отримали ушкодження
здоров'я до 01 січня 2007 року. Рішення суду першої інстанції суперечить  ст. 22 Конституції України,  оскільки не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

Перевіривши
матеріали справи,  законність і
обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог,  колегія судців,  вважає,
що апеляційну скаргу необхідно відхилити,  а рішення суду необхідно залишити без змін із
наступних підстав.

Приймаючи
рішення,  суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із того,  що
професійне захворювання,  отримане
позивачем,  пов'язане із
виробництвом,  оскільки потерпілий
працював на підприємстві ВАТ "Павлоградвугілля". За висновком МСЕК
від 13.09.1995 року йому встановлено стійку втрату професійної працездатності
40 % в зв'язку із професійним захворюванням та третю групу інвалідності.

Оскільки вказані обставини сторонами не
заперечувались,  то суд відповідно до

вимог   п.22
ст.  71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»

обгрунтовано
врахував зупинення дії абзацу 4  ст. 1 (в
частині відшкодування моральної

шкоди
застрахованим і членам їх сімей),  пп..
"є" п.1 ч.1  ст. 21,  частини 3
ст. 28 та ч.3

ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від

нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили

втрату
працездатності» та відмовив у відшкодуванні моральної шкоди позивачу.

Крім
того,  у позивача право на відшкодування
моральної шкоди виникло у 1995 році,  на
підставі довідки МСЕК від 13.09.1995 року,
тобто до введення в дію Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,  які
спричинили втрату працездатності",
який не має зворотної сили,  а
тому немає підстав для стягнення моральної шкоди із організації відповідача.

За таких обставин колегія судців вважає,
що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову,  без порушення норм
матеріального права.

Керуючись  ст.
307, 308, 315 ЩЩ. України,
колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від       12

лютого
2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили із моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців
з моменту її проголошення.