Справа № 22-Ц-2036/2007                             Головуючий у 1 інстанції    Паламарчук В.І.
Категорія  5                                                      Доповідач
у 2 інстанції        Голуб С. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2007
року   колегія суддів   судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого                           Поліщук М. А.

судців:                                     Голуб С.
А.,     КоцюрбиО.П.

при
секретарі                          Козак
І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою закритого акціонерного товариства «Зімонт» на рішення Згурівського
районного суду Київської області від 31 жовтня 2006 року за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «Пролісок»,
ОСОБА_1до ОСОБА_2

про    визнання права власності,  -

ВСТАНОВИЛА:

20
жовтня 2006 року позивачі пред'явили в суді названий позов . В позові
посилались на те,  що ТОВ «Пролісок» є
власником земельної ділянки для ведення фермерського господарства загальною
площею 100га,  розташованої в смт.
Згурівка,  а також будівлі кафе за
адресою м. Київ,  вул. Кіквідзе, 1/2.
Відповідачка,  яка є учасником
товариства,  не визнає право власності на
вказане майно за ТОВ «Пролісок». Враховуючи наведене,  позивач просив суд визнати за ТОВ «Пролісок»
право власності на  зазначене вище майно.

Рішенням                   Згурівського
районного суду Київської області від   31
жовтня 2006

року
позов задоволено частково. Визнано за товариством з обмеженою відповідальністю
«Пролісок» за набувальною давністю право власності на будівлю кафе,  загальною площею 254, 7 кв.м. ,  яке розташоване по вулиці Кіквідзе,  1/2 в Печерському районі міста Києва. В
задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

ЗАТ
«Зімонт» оскаржив рішення суду в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі
зазначає,  що товариство є власником
будівлі кафе з 1995 року. ТОВ «Пролісок» тимчасово володів вказаним кафе на
праві власності відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від
15 березня 1999 року,  яке було скасоване
13 березня 2000 року. Суд першої інстанції не дослідив обставини набуття
позивачем ТОВ «Пролісок» права власності на будівлю кафе,  не залучив ЗАТ «Зімонт» до участі у
справі,  внаслідок чого виніс незаконне
рішення. Апелянт просив рішення суду скасувати і справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

30
вересня 2007 року представник апелянта змінив апеляційні вимоги. Просить
скасувати рішення суду і винести нове рішення,
яким відмовити   в задоволенні
позову.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь
судді-доповідача,  перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає,  що апеляційна скарга підлягає   частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позов,  суд виходив з того,  що ТОВ «Пролісок» є правонаступником
орендного підприємства «Спрінг» та товариства покупців,  створеного членами трудового колективу
орендного підприємства «Спрінг». Товариство покупців членів трудового колективу
орендного підприємства «Спрінг» відповідно до договору купівлі-продажу
державного майна від 28 липня 1995 року придбало будівлю кафе,  розташованого по вулиці

Кіквідзе
1/2 в м. Києві. відповідно до розпорядження № 7 від 2 квітня 1999 року ТОВ
«Пролісок» прийняло на свій баланс названу вище будівлю кафе. Суд
встановив,  що ТОВ «Пролісок» починаючи з
часу будівлі кафе по час винесення рішення суду безперервно,  добросовісно володіє ним,  використовує його у своїй господарській
діяльності,  а тому визнав за товариством
право власності на нього.

Судова
колегія вважає,  що суд першої інстанції
не   в повному обсязі   встановив обставини справи,  дав неправильну оцінку наявним у справі
доказам.

Із
Самого позову взагалі не зрозуміло в чому полягає спір між сторонами,  якими діями відповідачка створює перешкоди
позивачам в користуванні нерухомим майном,
яке вони вважали своєю власністю,
і яким чином невизнання відповідачкою права власності ТОВ «Пролісок» на
спірне майно,  заважає йому
володіти,  користуватись та
розпоряджатись майном.

При
винесенні рішення суд першої інстанції не з»ясував,  у кого в управлінні і розпорядженні було
спірне майно з 1995 до 1999 року,  коли
воно було прийнято на баланс ТОВ «Пролісок». Хоча в п.5 договору
купівлі-продажу державного майна передбачено,
що у місячний термін з моменту підписання акту-прийому передачі покупець
зобов»язаний підготувати установчі документи та провести державну реєстрацію
суб»єкта підприємницької діяльності. Суд не встановив,  коли відбулась передача державного майна
орендного підприємства «Спрінг»,  не
встановив чи був зареєстрований суб»єкт підприємницької діяльності,  внаслідок чого не залучив його до участі у
справі.

Як
вбачається із наданих до апеляційного суду апелянтом письмових доказів,  відповідно до рішення загальних зборів
засновників від 2 вересня 1995 року було створено нове підприємство на базі
орендного підприємства «Спрінг»,  закрите
акціонерне товариство «Зімонт» і спірне майно передано у статутний фонд цього
товариства.

Оскільки
ЗАТ «Зімонт» не був залучений до участі у справі,  він не міг заперечувати проти позову і
доводити своє право власності на будівлю кафе.

Відповідно
до п.4 ч.1  ст.  311 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд,  якщо суд вирішив питання про права та
обов»язки осіб,  які не брали участь у
справі.

Судова
колегія не може задовольнити прохання апелянта про винесення нового
рішення,  оскільки процесуальний статус апелянта
не визначений,  а визначення його судом
апеляційної інстанції не   передбачено
ЦПК України..

За
наведених обставин,  судова колегія
прийшла до висновку,  що рішення суду
підлягає скасуванню,  а справа
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При
новому розгляді справи суду необхідно залучити до участі у справі ЗАТ
«Зімонт»,  дослідити надані ним докази і
з врахуванням встановленого вирішити спір.

Також
судова колегія звертає увагу на те,  що в
матеріалах справи відсутні докази,  які б
підтверджували вартість спірного майна на час пред»явлення позову,  а отже суд позбавлений можливості перевірити
правильність сплати судового збору позивачами.

Керуючись     ст.
ст.  303,  307,
311 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу        закритого акціонерного
товариства «Зімонт» задовольнити частково.

Рішення  Згурівського районного суду Київської області
від    31 жовтня 2006 року
скасувати,  а справу направити до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку протягом     двох місяців шляхом подання касаційної
скарги до Верховного Суду України .