Справа № 22ц - 404/07                                  Головуючий у 1
інстанції Панасюк С.Л.
- 29                                                 Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16
травня 2007 р.                                                                                                    місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого
Завидовської - Марчук О.Г.

суддів Данилюк
В.А., Осіпука В.В.

при секретарі
Масляній С.В.

з участю
позивача ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення та
зустрічними позовами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення, за
апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Ковельського міськрайонного суду від 14 березня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні
2006 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом. Покликалась на те, що
згідно договору купівлі-продажу з 1996 року стала власником житлового будинку
АДРЕСА_1. Після чого проживала у даному будинку разом із своєю дочкою ОСОБА_2
однією сім'єю. У 2005 році подарувала дане житло відповідачу по справі ОСОБА_2
З того часу відповідач стала чинити їй всілякі перешкоди у користуванні даним
жилим приміщенням, намагаючись змусити її залишити даний будинок та переселитися
в інше місце.

У кінці
вересня 2006 року ОСОБА_2. помінявши замок у хвіртці загорожі, повністю
позбавила її доступу до будинку де вона постійно проживала як член сім'ї
власника будинку.

У зв'язку з чим
просила ухвалити рішення про вселення її у даний будинок.

На
попередньому судовому засіданні судом до участі у справі як відповідачів було
залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають разом із власником будинку.

До
розгляду справи по суті відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, кожен зокрема,
звернулись до суду із зустрічними позовами про виселення ОСОБА_1, які судом
були прийняті до спільного розгляду з первісним позовом. У зустрічних позовах
позивачі просили суд ухвалити рішення про виселення ОСОБА_1 з житлового будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на те, що відповідач
ОСОБА_1, проживаючи як член сім'ї власника будинку, не бере жодної участі у
його утриманні, не сплачує комунальні платежі, порушує правила соціалістичного
співжиття, роблячи неможливим для інших проживання із нею в одному будинку.

Рішенням
Ковельського міськрайонного суду від 14 березня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено, ухвалено вселити ОСОБА_1 у житловий будинок АДРЕСА_1.

У
задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_1
відмовлено.

В
поданих на рішення апеляційних скаргах відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3
просять рішення суду скасувати як незаконні, постановлені з порушенням норм
матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в позові і
задоволити їх зустрічні позовні вимоги.

Заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні
скарги слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно
ч.3 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з
підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1 тривалий час проживала у житловому будинку
АДРЕСА_1 як член сім'ї власника будинку ОСОБА_2 (а.с.8, 14, 46).

З 24
вересня 2006 року ОСОБА_2 своїми діями позбавила позивача ОСОБА_1 можливості
доступу та користування жилим приміщенням в будинку де вона проживала. Дана
обставина не заперечується сторонами по справі.

Відповідно
до ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення
проводиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно
ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематичним порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення
винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Отже з
урахуванням вимог ч.3 ст.9 ЖК члена сім'ї власника будинку, у тому числі й колишнього,
може бути виселено лише на підставі ч.1 ст.116 цього Кодексу.

А
відповідно із статтями 116, 157 ЖК виселення членів сім'ї власника жилого
будинку із цього жилого приміщення допускається, якщо систематичне порушення
ними правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ними в одному
будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Під
такими заходами маються на увазі, зокрема, попередження, що застосовуються
прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів,
товариськими судами.

Оскільки
встановлено, що відповідач ОСОБА_2 обмежила у праві користування жилим
приміщенням члена сім'ї позивача ОСОБА_1,
чим порушила її житлові права, то місцевий суд цілком підставно ухвалив
рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про вселення.

Крім
того, відмовляючи у зустрічних позовах ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про виселення
ОСОБА_1 на думку колегії суддів суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.1
ст.116 ЖК України, дійшов обгрунтованого висновку, що всупереч вимогам ст.60
ЦПК України, позивачі не довели ті обставини, на які вони посилаються як на
підставу своїх вимог і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи
апеляційних скарг відповідачів не спростовують висновків суду.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити, рішення Ковельського
міськрайонного суду від 14 березня 2007 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно і може бути оскаржена у касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу її проголошення.