Справа
№22ц-1818/07                                      Головуючий
першої інстанції Семенова
19                                                Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11
жовтня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційно­го
суду Миколаївської області в складі:

головуючої                                                                     Буренкової
К.О.,

суддів:                                                                   Довжук
Т.С. ,  Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за
участю: позивача ОСОБА_1.,  відповідача
ОСОБА_2та його представ­ника ОСОБА_3„

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргоюОСОБА_3- представника від­повідача

на
рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 липня 2007 р. за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні
2007 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2про відшкодування
моральної шкоди.

Позивач
зазначав,  що він проживає в будинку
АДРЕСА_1. По цій же вулиці,  неподалік
від його помешкання,  відповідач,  на відведеній йому для будівництва і
обслуговування індивідуального житло­вого будинку земельній ділянці №18,  всупереч існуючим правилам та нормам,  без відпо­відного дозволу,  збудував тваринницьку ферму для утримання й
вирощування великої ро­гатої худоби та свиней. Виробнича діяльність цієї ферми
шкідливо впливає на навколишнє середовище та здоров'я людей.

Посилаючись
на те,  що від впливу вказаного
негативного фактора він утратив спо­кій та рівновагу,  у нього погіршився стан здоров'я,  що привело до душевних страждань,  позивач просив суд стягнути з відповідача
20000 грн. моральної шкоди.

Рішенням
Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 липня 2007 р. позов
задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1500 грн.
мораль­ної шкоди. Також зобов'язано відповідача привести у відповідність до
норм утримання худоби в підсобному господарстві.

В
апеляційній скарзі представник відповідача,
посилаючись на неправильне засто­сування місцевим судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права,  просив скасувати рішення районного суду та
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши
суддю - доповідача,  пояснення
сторін,  дослідивши надані сторонами
докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції
в ме­жах доводів апеляційної скарги,
колегія судців вважає,  що вона
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
4 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного
благополуччя населення від 24 лютого 1994 р. (з наступними змінами,  далі - Закон) гро­мадяни мають право на:

· безпечні
для здоров'я і життя умови побуту,
відпочинку та навколишнє природне середовище;

· відшкодування
шкоди,  завданої їх здоров'ю внаслідок
порушення підприємствами,
установами,  організаціями,  громадянами санітарного законодавства.

Разом з
тим,  положеннями  ст.
ст.  5,  15 вказаного Закону на громадян покладено
обов'язок:

-    не шкодити здоров'ю інших громадян;

- виконувати розпорядження та вказівки посадових
осіб державної санітарно-

епідеміологічної
служби при здійсненні ними державного санітарно-епідеміологічного

нагляду;

-    при будівництві виробничих об'єктів і споруд
будь-якого призначення дотримувати

вимог
санітарного законодавства.

Згідно
„Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів ,  затверджених наказом Міністерства здоров'я
України 19 червня 1996 р. (з наступними змінами,  далі - Правила) малі ферми (навіть ті,  в яких утримується лише 15 голів свиней та 20
голів великої рогатої худоби) можна зводити на відстані не менш як 25 м від
межі житлової зони.

З матеріалів
справи вбачається,  що рішенням
Котляревської сільської ради від 19 жовтня 1995 р. ОСОБА_2 передано у приватну
власність земельну ділянка пло­щею 0, 17 га,
розташовану в межах с.  Котлярево,
для будівництва та обслуговування інди­відуального
житлового будинку.

Однак,  всупереч цільовому призначенню земельної
ділянки та вказаних Правил,  від­повідач
в межах житлової зони,  без отримання
відповідних дозволів та погоджень,  збуду­вав
не житловий будинок,  а ферму для
вирощування й утримання великої рогатої худоби та свиней.

Кількість
худоби,  яка утримується на цій
фермі,  коливається в різні пори року
(від 7 до 15 голів великої рогатої худоби та від 28 до 100 голів свиней),  однак відповідає статусу малої ферми.

Факт порушення
відповідачем цільового використання земельної ділянки ( ст.   ст.  96,  211 ЗК України) підтверджено перевіркою,  проведеною 20 липня 2006 р. державним ін­спектором
з контролю за використанням та охороною земель у Миколаївській області,  який встановив в діях відповідача
адміністративне правопорушення,
передбачене  ст.  53 КУпАП,
та своїм приписом зобов'язав ОСОБА_2у 30-ти денний термін оформити
правовстановчі документи на самочинну забудову або звільнити земельну ділянку
від ука­заної забудови.

Постановою
начальника відділу земельних ресурсів жовтневого району від 25 липня 2006 р.
ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені правопорушення,  передбаченого
ст.  53 КУпАП,  з накладенням на нього 85 грн.
адміністративного штрафу. Копію цієї постанови відповідач отримав 27 липня 2006
р.

Проте,  незважаючи на приписи та заборони,  ферма відповідача на вказаній земель­ній
ділянці продовжує функціонувати,
завдаючи шкоди навколишньому середовищу та негативно впливаючи на стан
здоров'я позивача,  що підтверджено
довідкою про стан здо­ров'я ОСОБА_1. (а.с.
33).

Згідно п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з на­ступними
змінами) розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати зале­жно
від характеру й обсягу страждань,  яких
зазнав позивач,  характеру немайнових
втрат і з урахуванням інших обставин,
при цьому суд має виходити із засад розумності,  виваже­ності та справедливості.

Тому,  виходячи з принципів розумності й
справедливості та характеру й обсягу мо­ральних страждань,  яких зазнав позивач внаслідок протиправних
дій відповідача,  район­ний суд
обґрунтовано ухвалив рішення про стягнення з нього на його користь ОСОБА_1.
1500 грн. моральної шкоди.

Разом з
тим,  відповідно до ч. 1  ст.  11
ЦПК України,  суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Коде­ксу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб,  які беруть участь
у справі.

Такої
позовної вимоги як покладення на відповідача обов'язку привести у відповід­ність
до норм утримання худоби в підсобному господарстві позивач не заявляв.
Проте,  всупереч указаним вимогам процесуального
закону,  місцевий суд ухвалив рішення за
ви­могою,  яка позивачем не заявлялась.

В
зв'язку з чим,  така вказівка підлягає
виключенню з резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Інші
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду,  а тому не можуть бути підставою для
звільнення відповідача від компенсації позивачу моральної шкоди.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307, 309, 313-316 ЦПК України року,  колегія судців

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_3,  представника ОСОБА_2відхилити.

Виключити
з резолютивної частини рішення Жовтневого районного суду Микола­ївської області
від 03 липня 2007 р. вказівку про покладення на відповідача обов'язку привести
у відповідність до норм утримання худоби в підсобному господарстві.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.