АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26"
червня 2007 року             Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного
суду Тернопільської області в складі:

Головуючого
Козака І.О.

Суддів:
Бахметової В.Х,  Парандюк Т.С.

при секретарі
Николишин О.М.

з участю ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2,

ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Підволочиського районного суду від "26" березня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1,  яка діє від свого
імені та від імені неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди,  завданої смертю
потерпілого.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Підволочиського районного суду від 26 березня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

"Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 543 грн. з 4 вересня
2006 року до досягнення дітьми 14 років.

Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 543 грн 10 коп. щомісячно грошову компенсацію
на утримання дочки ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та сина ОСОБА_4 -
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Справа
№22а-614                                  Головуючий
у 1-й інстанції - Могачевська В.Й.

Категорія
- 20                                         Доповідач
- Бахметова В.Х.

2

Стягнення
проводити з 4 вересня 2006 року до досягнення дітьми 18 років,  у випадку продовження навчання - до його
закінчення,  але не більше як до
досягнення ними двадцяти трьох років.

Стягнуто
з відповідача 196 гривень судового збору та ЗО гривень оплати витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ."

Додатковим
рішенням Підволочиського районного суду від 14 травня 2007 року достягнуто з
ОСОБА_3 390 грн 54 коп. судового збору на користь держави.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення,  яким відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог за безпідставністю,
посилаючись на те,  що рішення
суду є незаконним і необгрунтованим,
таким,  що не відповідає фактичним
обставинам справи.

Апелянт
посилається на те,  що він має стабільний
дохід і це дає йому можливість періодично надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1
та її дітям,  але він не має можливості
сплачувати суми визначені судом,
оскільки він має на утриманні двох малолітніх дітей і фактично є єдиним
годувальником сім'ї.

В
судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав,  зіславшись на обставини викладені в ній.

ОСОБА_1
не погоджується з доводами апеляційної скарги,
вважає,  що рішення суду першої
інстанції є законним,  відповідає
матеріалам справи.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення учасників
процесу,  перевіривши доводи апеляційної
скарги за матеріалами справи,  колегія
суддів приходить до висновку,  що
апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає виходячи з таких підстав.

Задовольняючи
вимоги ОСОБА_1,  суд першої інстанції виходив
з того,  що з вини ОСОБА_3 загинув
чоловік позивачки та батько двох малолітніх дітей,  а тому відповідно до вимог  ст.
ст.  1166,  1200 ЦК
України повинен відшкодувати шкоду завдану ним по втраті годувальника.

Колегія
суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції,  оскільки він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам закону.

Судом
першої інстанції встановлено,  що вироком
Підволочиського районного суду від 23 листопада 2006 року,  частково зміненим ухвалою колегії суддів
судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області
від 31 січня 2007 року ОСОБА_3 засуджено за
ст.

3

286 ч. 2
КК України на 4 роки шість місяців позбавлення волі із позбавленням права
керувати транспортними засобами на три роки і на підставі  ст.  75
КК України звільнено ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробуванням,  із іспитовим строком на 1 рік.

Згідно
вироку суду також був задоволений частково цивільний позов ОСОБА_1 та стягнуто
з ОСОБА_3 на її користь 20000 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_3
був засуджений за те,  що 4 вересня 2006
року біля 22 години,  керуючи автомобілем
в нетверезому стані,  рухався в напрямку
із села Медин в бік с Нове
Село Підволочиського району із швидкістю біля 100 км на годину при цьому
останній не вибрав безпечної швидкості,
не врахував дорожню обстановку,
стан транспортного засобу,  який
частково був в несправному стані,  не
справився з керуванням автомобіля,
з'їхав на узбіччя дороги і автомобіль перекинувся. ОСОБА_3 допустив
порушення ПДР пункти 12.2 , 2.3,
12.1,  що діяли на час вчинення ДТП.

Внаслідок
такої дорожньо - транспортної пригоди пасажир ОСОБА_6 одержав травми,  від яких помер того ж вечора.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1
перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 12.11.2002 року,  від цього шлюбу в них народилось двоє дітей -
дочка ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження
та син ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Позивачка
та її двоє дітей перебували на утриманні чоловіка та батька ОСОБА_6 і мають
право на відшкодування шкоди від ОСОБА_3

Відповідно
до ч. 4  ст.  1193 ЦПК України суд може зменшити розмір
відшкодування шкоди,  заданої фізичною
особою,  залежно від її матеріального
становища,  крім випадків,  коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Як
вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_3
завдав шкоду в зв'язку з вчиненням злочину,
про що свідчить вищенаведений вирок Підволочиського районного суду від
23 листопада 2006 року,  а тому посилання
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про необхідність врахування його матеріального
становища при визначенні завданої ним шкоди є безпідставним.

Колегія
суддів,  перевіривши доводи апеляційної
скарги в її межах,  вважає,  що рішення суду першої інстанції відповідає
зібраним матеріалам справи,  нормам
матеріального та процесуального законодавства,
а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч. 1 п. 1,  308,
313,  314 ч. 1 п. 1,  315,
317,  319 ЦПК України,  колегія суддів,

4

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Підволочиського районного суду від 26 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців/