Справа-22-4425-2007
p.                                                      Головуючий у 1 інстанції: Сидоров
: 29                                                                         Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

08
червня 2007 року Судова палата у цивільних справах Апеляційного суду Донецької
області

в
складі: головуючого - судді                       Новодворської
О.І.

суддів                                                             Кіянової
С. В.,  Сукманової Н.В.

при
секретарі                                                 Мартиросовій
А.Б.

за
участю позивача                                      ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 9 січім
2007 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні жилою площею,
вселення,  встановлення порядку
користування житловою площею та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Кіровського районного суду м. Донецька від 9 січня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до відповідачів про усунення перешкод в користуванні жилою площею,  вселення та встановлення порядку користування
житловою площею в квартирі задоволено,  в
частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3
позивачу відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду в частині
відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 ,  оскільки судом були порушені норми матеріального
та процесуального права,  не
враховано,  що відповідачі протягом 10
років чинять йому перешкоди в користування квартирою,  відповідачка ОСОБА_3  його побила при спробі його вселення в
квартиру,  а також не враховано
тривалість моральних страждань.

В судовому
засіданні апеляційного суду позивач підтримав доводи апеляційної скарги і
просив її задовольнити

Відповідачі,  будучи належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи,  в судове
засідання не з"явилися.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивача,  перевіривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу позивача слід відхилити,  а рішення суду залишити без змін з наступних
підстав.

При
розгляді справи,  суд першої інстанції
встановив,  що в спірній квартирі в АДРЕСА_1 зареєстровані
сторони,  але позивач не мав ключів від
квартири. За рішенням суду про вселення він намагався вселитися в квартиру
самостійно,  оскільки відповідачі чинили
йому перешкоди на протязі тривалого часу і не виконували рішення суду. Враховуючи,  що позивач з поважних причин не мав
можливості користуватися квартирою,  суд
дійшов до висновку про вселення його у вказане житло і виділення у користування
ізольованої кімнати площею 12, 9 кв.м. ,
інші кімнати залишив у користуванні відповідачів,  а підсобні приміщення у загальному
користуванні. В частині відшкодування моральної шкоди позивачу відмовлено,  оскільки ним не надано доказів в
обґрунтування своїх вимог.

При
таких обставинах,  суд першої інстанції
дійшов обгрунтованного висновку про відмову позивачу у стягненні з відповідача
ОСОБА_3  моральної шкоди.

Як
вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 (т.2 а.с. 1),  він просив стягнути на підставі  ст. 440-1 ЦК України ( в редакції 1963 року)
у відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3  20000 грн,
посилаючись на те,  що
відповідачка тривалий час не виконувала рішення суду про його вселення у
квартиру з 1996 року,  при спробі вселення
самостійно побила його.

ст. 440-1 ЦК України
передбачає,  що відшкодування моральної
шкоди регулюється лише правовідносинами,
яки випливають із відшкодування шкоди та іншими спеціально передбаченими
нормативними актами.

Відповідно
до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року
"Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди"
оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами
введеними в дію в різні строки,  суду
необхідно в кожній справі застосовувати характер правовідносин сторін і
встановлювати,  якими: правовими нормами
вони регулюються,  чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин,  коли набрав чинності законодавчий акт,  що визначає умови і порядок відшкодування
моральної шкоди в цих випадках,  та коли
були вчинені дії,  якими заподіяно цю
шкоду.

Доводи
позивача про те,  що моральну шкоду йому
заподіяно в зв"язку зі спричиненням тілесних ушкоджень відповідачкою 29
грудня 1997 року,  внаслідок чого йому
встановлено 2 групу інвалідності,  не
підтверджені доказами.

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що за скаргою приватного звинувачення
відносно відповідачки ОСОБА_3  ухвалою
Кіровського районного суду м. Донецька від 14.08.1998 року у порушенні
кримінальної справи було відмовлено. Інших доказів суду не надано.

Відповідно
до п.17-1 вказаної Постанови Верховного Суду України у кримінальній справі
вимоги про відшкодування моральної шкоди розглядаються і вирішуються судом за
умови,  що особу,  якій її заподіяно,  визнано в установленому законом порядку
потерпілим та цивільним позивачем і що у справі є письмова заява,  що за змістом відповідає  ст. 137 ЦПК. У тих кримінальних справах,  які відповідно до  ст. 27 КПК України порушуються не інакше як
за скаргою потерпілого,  вимоги про
відшкодування моральної шкоди можуть бути викладені у скарзі про порушення
кримінальної справи. У разі коли до надходження кримінальної справи до суду
особа не була визнана потерпілим і цивільним позивачем,  ці питання мають бути вирішені у стадії
віддання обвинуваченого до суду або відповідно до вимог  ст. 296 КПК
у підготовчій частині судового засідання.

Відповідно
до ч. 1  ст. 60 ЦПК України кожна сторона
забов"язана довести ті обставини,
на які вона посилається,  як на
підставу своїх вимог і заперечень.

При
таких обставинах,  суд першої інстанції
обгрунтовано дійшов висновку про те,  що
позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди саме на підставі  ст. 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року). Крім того,  позов про відшкодування моральної шкоди
позивачем заявлено 16 серпня 2001 року,
тобто з порушенням строку позовної давності.

В
додатковій позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки моральну
шкоду,  посилаючись на те,  що вона в порушення рішення суду від
24.05.1996 року та 2.12.1996 року перешкоджала йому у вселенні в квартиру,  але таки доводи позивача безпідставні,  доказів того,
що таки перешкоди чинилися чи відповідачка відмовлялася від виконання
рішення суду,  позивачем не надано.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін ,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись  ст.
ст. 307 ч.1 п.1,  308,  313-315 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Кіровського районного суду м. Донецька від 9 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.