Справа
№ 22ц-4301/2007 р.                                                  Головуючий
4 4                                                                           суддя
Доповідач суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

04 липня
2007 р. Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого
судді:                                           Костюченко
Н.Є.

Суддів:                                       Басуєвоі
Т.П.,  Повєткіна В.В.

При
секретарі:                                                   Качур
Л.В.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні в М. Дніпропетровську цивільну спра­ву за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15
лютого 2007 року

за
позовом ОСОБА_1 до Першої Державної нотаріальної контори м. Павлограда
Дніпропетровської області про відмову у здійсненні нотаріаль­них дій,  треті особи ОСОБА_2 та Відкрите акціонерне
товариство "Державний ощадний банк України",  -

встановив:

У жовтні
2004 року ОСОБА_1  звернулась до суду з
скаргою на відмову нотаріуса Першої Державної нотаріальної контори м.
Павлограда Дніпропетровської об­ласті видати свідоцтво про спадщину на грошові
внески на рахунках в Відділенні Ощадбанку № 2992 в М. Павлограді на ім'я
ОСОБА_3,  померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,  посилаючись на те,  що ОСОБА_3 залишив у Ощадбанку заповідальні
розпоря­дження на її ім'я. У зв'язку з викладеним просила зобов'язати
нотаріальну контору видати їй свідоцтво про спадщину на грошові вклади (т.1
а.с. 2-3).

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня
2006 року у задоволенні скарги ОСОБА_1
відмовлено (т.1 а.с.  101-102) .

Ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2006 року вказане
рішення суду скасоване і справу направлено на новий розгляд з посиланням на
роз'яснення Верховного Суду України про розгляд скарг на нотаріальні дії,  пода­них до 01 вересня 2005 року,  тобто до набрання чинності ЦПК України 2004
року,  за правилами позовного
провадження.

У
вересні 2006 року ОСОБА_1  звернулась до
суду з позовною заявою до Першої Державної нотаріальної контори м. Павлограда
Дніпропетровської області,  за­значивши
третьою особою спадкоємця ОСОБА_2,  який
отримав свідоцтво на належні померлому ОСОБА_3 вклади в Ощадбанку,  та посилаючись на ті ж самі обставини,  що ОСОБА_3 залишив у Ощадбанку заповідальні
розпорядження на її ім'я,  просила
зобов'язати нотаріальну контору видати їй свідоцтво про спадщину на вказані
грошо­ві вклади (т.1 а.с. 155-156).

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого
2007 року у задоволенні позову ОСОБА_1
до Першої Державної но­таріальної контори м. Павлограда
Дніпропетровської області про зобов'язання видати свідоцтво про право на
спадщину на вклади відмовлено (т.1 а.с. 233).

В
апеляційній скарзі (т.1 а.с. 236-241) ОСОБА_1
просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове
рішення,  яким її позов задовольнити,  посилаючись на те,  що:

вона має
право на вклади на підставі заповідальних розпоряджень ОСОБА_3,  зроблених ним у грудні 2003 року,  коли діяли норми Цивільного кодексу України
1963 року і заповідальне розпорядження на вклади не треба було нотаріально
посвідчува­ти;

ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад
у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті,  склавши заповіт або зробивши відповідне
розпорядження банку (фінансовій установі),
що і зробив ОСОБА_3

До
апеляційного суду сторони не з'явились,
відповідно до поштових повідом­лень судові повістки-виклики отримали у
строки,  передбачені ч.4  ст. 74 ЦПК України (т.2 а.с. 112-116) .

Перевіривши
законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги і вимог,  заявлених у
суді першої інстанції,  апе­ляційний суд
вважає,  що скарга є необгрунтованою і не
підлягає задоволенню з на­ступних підстав.

Постановлюючи
рішення про відмову у задоволенні позову,
суд першої інстанції визнав,  що
нотаріус обгрунтованно відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на
спадщину на вклади відповідно до вимог діючого законодавства.

Такий
висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно з
ч.2  ст. 1228 ЦК України право на
вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Тобто
заповіт щодо права на вклад повинен відповідати вимогам Цивільного ко­дексу
України стосовно спадкування за заповітом.

Спеціальні
вимоги до форми заповіту передбачені  ст.
1247 ЦК України
передба­чає,  а саме: заповіт має бути
посвідчений нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами,  визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу.

До кола таких
осіб робітники банку (фінансової установи) не включені.

Згідно з
вимогами  ст. 40 Закону України "Про
нотаріат" повноваження робітни­ків банку (фінансової установи) щодо
посвідчення заповітів також не передбачені.

Тому
відповідно до ч.1  ст. 1228 ЦК України вкладник
має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на
випадок своєї смерті,  склавши заповіт
або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі),  у по­рядку,
передбаченному  ст. 1247 ЦК України.

З огляду
на вищезазначене колегія суддів вважає,
що у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право
на спадщину на вклад за заповітом,  який
був оформлений з порушенням вимог до форми заповіту,  складенному за правилами  ст. 564 ЦК
України в редакції 1963 року.

Доводи
позивачки щодо права на вклади на підставі заповідальних розпоря­джень,  які не потребували нотаріального
посвідчення,  не можуть бути прийняті до
уваги,  оскільки предметом спору є не
право на вклади,  а обгрунтованість
нотаріаль­ної дії про відмову видати свідоцтво про право на спадщину на ці
вклади на підста­ві цих заповідальних розпоряджень.

Таким
чином,  суд першої інстанції всебічно і
повно дослідив обставини спра­ви,  надав
належну оцінку доказам,  наданим
сторонами по справі,  і постановив закон­не
і обгрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень
матеріального та процесуального права при ухваленні рішення судом не допущено.

Тому підстав для
скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У
зв'язку з викладеним і керуючись
ст.  ст. 307, 308, 314, 315
Цивільного процесу­ального кодексу України,
апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого
2007 року - залишити без зміни.

Ухвала
Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.