Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-789/07                                       Головуючий у 1 інстанції: Кухар
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007 року                                                                                  м.  Запоріжжя

Судова
колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької
області в складі:

головуючого
-                                          Приймака В.М. ,

суддів -                                                      Подліянової
Г.С,

Осоцького І.І.,

при
секретарі -                                          Тахтаул
О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Комунарського районного суду М. Запоріжжя від "28" грудня 2006 року

по
справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1,  третя особа: відділ опіки та піклування в
особі Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради,  про визнання права власності на майно та
виплату грошової компенсації

та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3,  третя особа: відділ опіки та піклування в
особі Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради,  про встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні
2006р. до суду звернулася ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 зі вказаним вище
позовом,  який було уточнено у грудні 2006 р. В позові
зазначала,  що її неповнолітній дочці
ОСОБА_3 належить 1/3 частина
квартири АДРЕСА_1. 2/3 частини вказаної
квартири належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та відповідачу.
Фактично у квартирі проживає відповідач,
дочка проживає з позивачкою,  де й
зареєстрована. Вони з дочкою мають намір змінити місце проживання та виїхати на
постійне місце проживання до м.  Москва
Російської Федерації. Відповідно до п.2
ст. 372 ЦК України у разі поділу майна,
що є у спільній сумісній власності вважається,  що частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними,  тобто
ОСОБА_3 належить ще 1/3 частина вказаної квартири. Таким чином,  фактично у ОСОБА_3 у власності знаходиться 2/3 частини    вказаної квартири. Відповідно до  ст. 361 ЦК України

співвласник
має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової
власності. Відповідно до  ст. 364 ЦК
України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна,  що є у спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або
є неможливим,  відповідно до ч.2  ст.
183 ЦК України,  співвласник,  який бажає виділу,  має право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Враховуючи,  що спільне володіння та
користування майном неможливе,  виділ у
натурі частки майна неможливий,  крім
того,  позивач з дочкою має намір
придбати у власність житло у Російській Федерації,  позивач бажає отримати компенсацію за належну
ОСОБА_3 2/3 частини квартири,  що,  відповідає вимогам  ст. 365 ЦК України. Згідно довідки АН
"Адресъ" ринкова вартість вказаної квартири складає від 212100 грн.
до 227250 грн.,  тобто відповідачу
необхідно сплатити ОСОБА_3 151500 грн. як 2/3 від максимальної вартості
квартири. На підставі викладеного позивач просила суд: 1.Визнати за
ОСОБА_3 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 у
порядку виділу долі із спільної сумісної власності. 2. Припинити право
власності на 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1. 3. Стягнути зі
ОСОБА_1. на
користь ОСОБА_3 компенсацію за 2/3
частини квартири АДРЕСА_1 у
розмірі 151500 грн. 4. Визнати за
ОСОБА_1. право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1. 5.
Стягнути зі ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2.
судові витрати у розмірі 181 грн.50 коп.,  що складаються з держмита у розмірі 151
грн.ЗО коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у
розмірі 30 грн.

Відповідач
з позовними вимогами був не згоден повністю та у грудні 2006 р. звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою,  в
якій пояснив,  що немає ніякої суперечки
в тому,  що йому належить 1/3 частина вказаної
квартири,  а ОСОБА_3 - 2/3 частини
квартири. Що стосується вимог про стягнення з нього грошової компенсації за 2/3 вказаної
квартири,  то вони,  на його думку,  не ґрунтуються на Законі. Разом з тим для
створення нормальних умов проживання в спірній квартири він просив визначити
порядок користування нею. Пояснив,  що
спірна квартира складається з двох ізольованих кімнат площею 17, 5 кв. м і 10,
8 кв. м (всього 28, 3 кв. м),  таким чином
1/3 квартири дорівнює 09, 4 кв.м,  на
підставі викладеного просив виділити йому у користування кімнату площею 10, 8 кв. м,  що не суперечить Закону,  але усуває необгрунтовані вимоги
ОСОБА_2.  і дає йому можливість нормально
проживати в спірній квартирі. Однак,
якщо суд задовольнить позов ОСОБА_2,
то при розрахунку просив використати вартість квартири,  яка визначена іншим АН "Ареал-Контакт".

У
судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення позову
ОСОБА_2.  не заперечував,  вказавши,
що він пред'явлений в інтересах неповнолітньої особи і не порушує її
прав та інтересів,  в задоволенні
зустрічного позову просив суд відмовити,
оскільки він безпідставний і не відповідає інтересам неповнолітньої
особи.

Рішенням
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від "28" грудня 2006 року позов
ОСОБА_2.  задоволено частково.

Зобов'язано
стягнути зі ОСОБА_1. на користь ОСОБА_3 компенсацію за 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1 у
розмірі 146450 грн.
Визнати за ОСОБА_1. право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано
стягнути зі ОСОБА_1. на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 181 грн.50 коп. В
іншій частині позову відмовлено.

В задоволені
зустрічного позову відмовлено повністю.

В
апеляційній скарзі на це рішення суду ОСОБА_1. посилаючись на незаконність та
необгрунтованнІсть рішення,  порушення
норм процесуального права просить рішення суду скасувати,  ухвалити в частині відмови в задоволенні його
позову нове рішення про

задоволення
позову,  а в іншій частині - справу направити
на новий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення осіб,  які брали участь
у розгляді справи,  вивчивши матеріали
справи,  доводи скарги,  колегія судців приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до п.3 ч. 1  ст.  307
ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Відповідно
до п.1 ч.1  ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення суду або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин,  що мають значення для справи.

З
матеріалів справи вбачається,  що суд
правильно встановив правовідносини,  які
склалися між учасниками справи,  дав їм
належну правову оцінку,  а також дослідив
надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального і процесуального права та прийняв рішення,  яким спір знайшов своє належне вирішення.

Суд
правильно оцінив надані позивачем докази і прийшов до правильного
висновку,  що відповідно до  ст. . 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі частки із майна,  що є у спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або
є неможливим,  співвласник,  який бажає виділу,  має право на одержання від інших
співвласників грошової або матеріальної компенсації вартості його частки.

З
матеріалів справи вбачається,  що спільне
володіння та користування майном неможливе,
виділ у натурі частки із спільного майна теж не можливий,  крім того,
позивач з дочкою має намір придбати у власність житло у російській
Федерації,  позивач бажає отримати компенсацію
за належну їй 23 частини квартири,  що
відповідає вимогам  ст. . 365 ЦК України.

Проте,  стягуючи грошову компенсацію за 23 частини
спірної квартири у розмірі 146 450 грн.,
суд першої інстанції не зазначив,
з яких підстав він надав перевагу довідці АН „Адресь" про ринкову
вартість квартири над іншими довідками,
агентствами нерухомості -„ Ареал-Контакт" та „ Нова Січ".
Питання про призначення експертизи для встановлення вартості спірної
квартири,  вартості 23 частини
квартири,  в судовому засіданні не
вирішувалося

Відповідно
до Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист
права приватної власності на майно" від 22 грудня 1995
року № 20,  суди мають виходити з того,  що вартість спірного майна визначається за
погодженням сторін,  а за його
відсутністю- за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною
вартістю розуміється грошова сума,  за
яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно
до висновку будівельно-технічної експертизи Запорізької торгово-промислової
палати від 02.04.2007 року,  яка була проведена згідно ухвали Апеляційного
суду Запорізької області від 06.03.
2007 року вартість спірної квартири станом на 02.04.2007 року становить 206611
гривень. Вартість 23 частки квартири становить 137739 гривень.

В
судовому засіданні суду апеляційної інстанції сторони прийшли до
погодження,  згідно якого,  відповідач сплачує позивачці за 23 частки
квартири компенсацію у розмірі 106050
грн.,  а право власності на спірну
квартиру визнати за відповідачем.

За таких
обставин,  колегія вважає можливим
стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_2 компенсацію
за 23 частини квартири АДРЕСА_1 у
розмірі 106050 гривень,  що відповідає вимогам  ст. ,   ст.  361,
364 ЦК України,  п.12
зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

З огляду
на викладене,  рішення суду першої
інстанції в частині стягнення компенсації за 23 частини спірної квартири
підлягає зміні,  решту рішення слід
залишити без змін,  оскільки воно є
законним і обгрунтованим.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307,  309,  313,
314,  316,  317 ЦПК України,  колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від "28"
грудня 2006 року по
цій справі в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію за 23
частини квартири АДРЕСА_1
змінити.

Стягнути
зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію за 23 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 106050 гривень.

Решту рішення
залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржено до Верховного Суду
України протягом двох місяців.