Справа № 22-2213/07                                                     Головуючий
у 1-й інстанції: Щербак
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03 липня
2007 року                                                                                              м.  Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                                Полякова О.З.

суддів:                                            Бабак
A.M.

ОнищенкаЕ.А.

при
секретарі:                               Бабенко
Т.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17
квітня 2007року

по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_6,
треті особи: Запорізька міська рада,
ОСОБА_7,  ОСОБА_8; про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2004 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та поновлення меж

користування земельною ділянкою.

В
обгрунтування позовних вимог зазначала,
що їй на праві .приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Для проїзду
власним транспортом до належної їй частини житлового будинку,  а також в разі виникнення надзвичайних
ситуацій,  вона використовує дорогу яка
веде до її квартири. Проте,  це стало
неможливим,  оскільки відповідач
самовільно встановила паркан,  що зменшило
ширину дороги. Ці обставини не дозволяють їй в повній мірі використовувати
право власності на частину житлового будинку. Крім того,  у листопаді 2003 року крім зазначеної
квартири у власність позивача перейшов сарай - лі. „В"- Відповідач по
справі ОСОБА_1 самовільно
встановила перестінок в сараї та влаштувала додатковий вхід до нього.

Позивачка
неодноразово уточнювала позовні вимоги (а.с. 10; 69-71; 81). Просила суд
усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та сараєм,  зобов'язати відповідачку в місячний термін
звільнити самовільно зроблений додатковий вхід в цей сарай,  зобов'язати відповідачку перенести паркан на
відстань,  вказану в запропонованому
плані. В разі невиконання відповідачкою вказаних вимог чи виконанню не в
повному обсязі,  зобов'язати відповідачку
відшкодувати витрати,  понесені нею у
зв'язку з виконанням вимог в місячний термін після закінчення робіт та
пред'явлення вимоги про оплату. Стягнути з відповідачки витрати пов'язані з
розглядом справи.

Ухвалою
від 08 серпня 2005 року до участі в справі в якості третіх осіб залучені
Запорізька міська рада,  ОСОБА_3,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_7,  ОСОБА_9,
ОСОБА_8.

Ухвалою
від 17 квітня 2007 року до участі в справі у якості співвідповідачів залучені
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_3.

Посилаючись
на зазначені -обставини,  позивач просив
суд зобов'язати ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_6 у місячний термін звільнити частину сараю,  що розташований на земельній ділянці,  яка прилягає до АДРЕСА_1,  знести перестінок та закласти самовільно зроблений
додатковий вхід в цей сарай,
встандтвитвг огородження між проїздом та земельною ділянкою АДРЕСА_1 у
відповідності до викопіювання із схеми плану будівельного кварталу від
15.07.2003 року згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 413
від 03 липня 2006 року,  проведеною
експертом Лещенко К.І.,  стягнути з
відповідачів солідарно витрати по проведенню судової експертизи в розмірі 1300
грн.,  витрати на правовому допомогу в
розмірі 4370 грн.,  витрати по сплаті
державного мита в розмірі 8, 50 грн.

Рішенням
Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17 квітня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Зобов'язано
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_6 у місячний термін звільнити частину сараю за літерою В,  що розташований на земельній ділянці яка
прилягає до АДРЕСА_1,  знести перестінок
та закласти самовільно зроблений додатковий вхід в цей сарай,  встановити огородження між проїздом та
земельною ділянкою АДРЕСА_1 у відповідності до викопіювання із схем плану
будівельного кварталу від 15.07.2003 року згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 413 від 03 липня 2006 року,  проведеною експертом Лещенко К.І.

Стягнуто з
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_5
витрати по проведенню судової експертизи в розмірі 1300 грн.,  витрати на правову допомогу в розмірі 4370
грн.,  витрати по сплаті державного мита
в  розмірі 8, 50 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_6 просять скасувати вказане рішення як таке,  що не відповідає дійсним обставинам
справи,  ухвалено з порушенням норм
процесуального права,  та ухвалити нове
рішення яким у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши
суддю-доповідача,  вислухавши пояснення
учасників процесу,  дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія;суддів апеляційного суду вважає,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно
п.2 ч.1  ст.  307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Згідно
п.3 ч.1  ст. 309 ЦПК України,  підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам
справи.

Відповідно  ст.
391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Як
вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_5
на підставі договору дарування від 15.11.2003 року набула право власності на
квартиру АДРЕСА_1. Крім того,  у її
власність перейшов сарай та водопровід (а.с.
4-8).

Задовольняючи
позов ОСОБА_5 та зобов'язуючи відповідачів ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_6 звільнити
частину сараю літ. „В",  що
розташований на земельній ділянці,  яка
прилягає до АДРЕСА_1,  суд правильно
виходив з того що оскільки вона є власником зазначеного сараю,  має право вимагати усунення перешкод в його
користуванні.

Однак,  наряду із зазначеним,  суд дійшов висновку,  що відповідачі самовільно встановили
перестінок,  та зробили додатковий вхід у
сарай,  тому зобов'язав їх знести
перестінок та закласти самовільно зроблений додатковий вхід в цей сарай літ.
„В".

З таким
висновком суду погодитися не можна,
оскільки він не відповідає обставинам справи,  суд неправильно зробив висновок про
взаємовідносини сторін,  у зв'язку з чим
колегія судців вважає за необхідне на підставі п.3 ч.1  ст.
309 ЦПК України,  рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Судом
встановлено,  та підтверджено наявними у
справі доказами,  що рішенням виконкому
Запорізької міської Ради депутатів трудящих № 166 від 18.04.1957 року,  земельна ділянка по вул.  Круговій у м.
Запоріжжі була надана Авторемзаводу № 80 для будівництва житлових
будинків госспособом
(а.с.  26). Відповідачі
в судовому засіданні пояснювали,  що
наряду з будівництвом жилих будинків,
Авторемзавод № 80 також будував сараї,
тому вони ніякого перестінку в ньому не встановлювали та не робили додаткового
входу. Цим доводам суд оцінки не дав,  та
вони не спростовані у судовому засіданні,
тому доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтовані.

Крім
того,  відповідно пояснень учасників
процесу,  що також підтверджено
доказами,  наявними в матеріалах
справи,  судом встановлено,  що межі та розмір земельної ділянки між
співвласниками не встановлювались та право власності,  чи користування земельною ділянкою не
оформлено (а.с.  26).

Відповідно
висновку судової будівельно-технічної експертизи № 413 від 03.07.2006 року
ширина проїзду від вул.  Кругової в
м.  Запоріжжі до квартири АДРЕСА_1 не
відповідає вимогам ДБН 360,  ДБН
Б.2.4.-1,  а саме відстань від кута сараю
літ. „В" до існуючого паркану складає 2.3 м.  (а.с.
164-166),  тому судова колегія не може
погодитися з висновком суду про зобов'язання відповідачів ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_6 встановити
огородження між проїздом та земельною ділянкою АДРЕСА_1 у відповідності до
викопіювання із схем плану будівельного кварталу від 15.07.2003 року згідно
висновку судової будівельно-технічної експертизи № 413 від 03 липня 2006
року,  оскільки відповідно зазначеної
експертизи,  наявні інші перешкоди для
приведення проїзду у відповідності з вимогами діючих державних норм,  які суд не дослідив,  та не дав належної оцінки.

Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами  ст.
303 ЦПК

України,  згідно якої,  під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд

перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів

апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
та згідно вимог  ст.  10, 60, 212

ЦПК України,  судова колегія
приходить до висновку,  що позовні вимоги
ОСОБА_5

підлягають частковому задоволенню.

Відповідно  ст.  88
ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачу судові
витрати,  що складають витрати на правову
допомогу,  витрати пов'язані з
проведенням експертизи,  та судовий збір.

Відповідно
до  ст.
ст.  79,  88 ЦПК України до витрат,  пов'язаних з розгляду судової справи,  належать,
зокрема витрати на правову допомогу. Стороні,  на користь якої ухвалено рішення,  суд присуджує з другої сторони понесені нею
та документально підтверджені судові витрати.

З
матеріалів справи вбачається,  що між
ОСОБА_5 та ОСОБА_10 був укладений договір про правове обслуговування,  про що видана довіреність на представництво
її інтересів в суді (а.с.  17). Згідно
квитанціям до прибуткових касових ордерів ОСОБА_5 сплачено ОСОБА_10 вартість
наданих юридичних послуг в сумі 4370 грн.00 коп.(а.с.  З,
186-187).

Відповідно
постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 „Про граничні
розміри компенсації витрат,  пов'язаних з
розглядом цивільних та адміністративних справ
і порядок їх  компенсації за
рахунок держави" встановлений
граничний розмір

компенсації
витрат на правову допомогу за рахунок держави,
а оскільки ОСОБА_5 сплачено зазначені витрати і враховуючи що справа у
суді розглядалася понад 3 роки,  на що
фактично було затрачено час ОСОБА_10,  та
обсяг правової допомоги,  тому ці витрати
підлягають стягненню в повному обсязі,  а
посилання апелянта на те,  витрати,  пов'язані з правовою допомогою стороні
перевищують межі,  передбачені законом
для стягнення безпідставне.

На ряду
з цим,  оскільки відсутні докази сплати
позивачкою витрат по проведенню судової експертизи в розмірі 1300 грн.,  а відповідно довідки регіонального
судово-експертного бюро м.  Запоріжжя від
10.07.2006 року витрати за проведення експертизи за матеріалами справи в сумі
1300 грн. здійснені ОСОБА_11 (а.с.
182),  відсутні підстави для
стягненню зазначених витрат.

Інші
доводи апеляції є безпідставні,  вони не
спростовуються зібраними доказами за матеріалами справи та висновками суду.

Керуючись  ст.
ст. 209, 218, 307, 313, 316, 317 ЦПК України,  колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення
Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17 квітня 2007 року по цій
справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_6,  треті особи: Запорізька
міська рада,  ОСОБА_7,  ОСОБА_8,
про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити
частково.

Усунути
перешкоди в користуванні сараєм літ.
„В",  що розташований по
АДРЕСА_1,  зобов'язавши відповідачів
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,    ОСОБА_3,
ОСОБА_6 звільнити сарай від належного їм майна та особистих речей.

Зобов'язати
відповідачів ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_6 встановити
ширину; проїзду від вул.  Кругової в м.  Запоріжжі до квартири АДРЕСА_1 згідно
висновку експертизи № 413 від 03.07.2006 року.

Стягнути
з ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у
розмірі 4370 грн. та витрати по оплаті судового збору у сумі 8.50 грн.

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Рішення
набирає законної сили негайно,  проте
може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців.