Справа 5463
інстанції Остапенко Н.Г.
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року серпня
01 дня апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого
Приходченко А.П.

суддів Басуевої
Т.А.,  Лаченкової О.В.

при секретарі
Горобець К.В.

за
участю адвокатаОСОБА_1. розглянув у відкритому судовому засіданні в м.  Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.  Дніпропетровську від 25 квітня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за
законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,  -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
суду відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.,  та задоволено зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2.,  визнано за нею право власності
на 1/4 частину спірної квартири порядку спадкування за законом.

В
апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та постановити нове,  яким у повному обсязі задовольнити її позовні
вимоги,  а в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2. відмовити в повному обсязі,
обґрунтовуючи свої заперечення проти рішення тим,  що суд не відобразив в рішенні всі
факти,  які були встановленні в судовому
засіданні,  не дав оцінки показанням
свідків з боку позивачки.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд
першої інстанції відмовив в задоволенні позову про усунення від права
спадкування за законом посилаючись на те,
що не надано ґрунтованих доказів,
того,  що ОСОБА_3ухилялась від
надання допомоги батькові.

Однак,  погодитись з таким висновком суду першої
інстанції не можна,  оскільки висновок
суду не відповідає обставинам справи.

Тому,  у відповідність до п.3  ст.
309 ЦПК України,  рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення,  яким позов ОСОБА_3. слід задовольнити,  а в задоволенні зустрічного позову слід
відмовити.

У
відповідність до и. 5  ст.  1224 ЦК України особа може бути
усунена від права спадкування
за законом,  якщо буде встановлено,
що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві,  який через похилий вік,  тяжку хворобу або каліцтво,  був у безпорадному стані.

Із
матеріалів справи вбачається,  що на
підставі свідоцтва про право власності від 12 лютого 1997 року,  ОСОБА_2 і її батькові - ОСОБА_4 належить на праві спільної
часткової власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.
14).

ІНФОРМАЦІЯ_1
року,  у віці 76 років,  батько сторін ОСОБА_4 помер (а.с.  19). Після його смерті відкрилась спадщина на
1/2 частину вказаної квартири.

Спадкоємцями
за законом,  у відповідність до  ст.
1220,  1261 ЦК України,  є доньки ОСОБА_4.  -сторони за даними позовами,

Матеріалами
справи безспірно встановлено,  що ОСОБА_4
був 1928 року народження,  тобто особою
похилого віку.

Із
довідки міської поліклініки № 4 вбачається,
що він страждав тяжким захворюванням,
а 11 травня 2004 року ОСОБА_4 переніс інфаркт головного мозку - інсульт,  був частково паралізований і потребував
сторонньої допомоги.

Таким
чином,  достовірно встановлено,  що спадкодавець в результаті тяжкої хвороби
знаходився тривалий час в безпорадному стані.

Як
пояснила в суді першої інстанції позивачка,
після перенесеного батьком інсульту,
вона неодноразово просила відповідачку оказати допомогу в догляді за
паралізованим батьком,  оскільки сама
працювала і не мала можливості доглядати батька.

Однак,  відповідачка відмовлялась доглядати за хворим
батьком.  У зв'язку з хворобою
батька,  позивачка вимушена була оформити
відпустку за свій рахунок,  що підтверджується
письмовими доказами.

Той
факт,  що позивачка просила відповідачку
оказати допомогу старому хворому батьку,
а відповідачка відмовлялась це зробити,
підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6. (а.с.  105,
110),  які знають цю сім'ю
протягом тривалого часу.

Відповідачка
ОСОБА_2. в судовому засіданні підтвердила пояснення свідка ОСОБА_6. (а.с.  111).

Що
стосується пояснень свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8  про те,  що
позивачка не впускалаОСОБА_2 в квартиру,
тому вона не здійснювала догляд за батьком,  то вони не можуть бути прийняти до
уваги,  оскільки вказані свідки поясняли
про події 2003 року,  тобто до хвороби
ОСОБА_4

ОСОБА_4
переніс інсульт 11 травня 2004 року,  і з
цього часу відповідачка не оказувала допомоги батьку,  який знаходився в безпорадному стані,  не глядячи на прохання з боку позивачки.

Крім
того,  із матеріалів справи
вбачається,  що відповідачка після
звільнення  із  місць позбавлення  волі  в
2001   році  (а.с.
53),   в спадковій

квартирі    не
мешкала,    батько   відмовився
зареєструвати   її   за
місцем знаходження спірної квартири.

Із
довідки на а.с.  13 вбачається,  що ОСОБА_2,
знаходиться під диспансерно-динамичним доглядом з приводу зловживання
алкоголю,  синдром залежності.

У
відповідність до  ст.  ст.
1261 ЦК України відповідачка є спадкоємцем,  першої черги за законом і відповідно до вимог
закону вчинила дії,  що свідчить про
прийняття нею спадщини після смерті батька.

Однак,  враховуючи вищевикладені докази,  які підтверджують що ОСОБА_3ухилялась від
надання допомоги спадкодавцеві,  який був
у безпорадному стані,  враховуючи
характеризуючі данні особистості відповідачки,
конкретні обставини справи,
апеляційний суд приходить до висновку,
що мається всі обставини для усунення відповідачки від права на
спадкування відповідно до п. 5  ст.  1224 ЦК
України.

Тому позов
ОСОБА_3. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки
ОСОБА_3усунена від права на спадкування за законом її позовні вимоги за
зустрічним позовом про визнання право власності на частину квартиру в порядку
спадкування за законом задоволенню не підлягають.

Керуючись  ст.
ст.  307,  309 п.3,
314,  316 ЦПК України апеляційний
суд,

ВИРІШИВ:

Рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровську від 25 квітня 2007 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 -
задовольнити.

Усунути
ОСОБА_2 від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2. про визнання права власності в порядку
спадкування за законом - відмовити.

Рішення
апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду
касаційної інстанції протягом двох місяців з моменту проголошення.