Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
вересня 2007 року       Ленінський
районний суд м.  Луганська в складі,

головуючого
судді: Попової О.М. ,

при
секретарі:    Шостакові В.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу в м.  Луганську за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні житлом,
третя особа - виконавчий комітет Ленінської районної у м.  Луганську ради,  суд,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2007
року до Ленінського районного суду м.
Луганська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні житлом.

Свої позовні
вимоги ОСОБА_1  обґрунтовує наступним.

Позивачка
є власником житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В серпні
2006р. відповідачкою,  яка є власником
сусіднього будинку за адресою: АДРЕСА_2,
було незаконно збудовано нежитлове приміщення,  яке на думку позивачки перешкоджає
користуванню її житлом.

Вказане
будівництво було здійснене ОСОБА_2 без отримання відповідного дозволу органів
державного архітектурно-будівельного контролю,
органів пожежної безпеки та СЕС,
без оформлення будівельного паспорту. Крім того незаконне будівництво
було здійснено на частині земельної ділянки,
яка не надавалася ОСОБА_2
в користування.

ОСОБА_1  зазначає,
що ОСОБА_2 збудувала нежитлову будівлю таким чином,  що протипожежні відступи збудованої будівлі
до інших будинків є меншими ніж за 8м. ,
а тому таке будівництво було здійснене без дотримання вимог ДБН 360-92
та створює пожежну небезпеку для її будинку.

Посилаючись
на вказане та положення ч. 5  ст.  319,
ч. 2  ст.  386,
ст.  391,  ч. 7
ст.  376 ЦК України,  ч. 5
ст.  4,  ч. 2
ст.  48 Закону України «Про
власність» позивачка зазначає,  що
незаконним будівництвом було порушене її право на небезпечне користування
власним житлом та просить суд зобов'язати відповідачку знести за власний
рахунок самочинно збудовану будівлю.

Крім
того,  позивачка вважає,  що незаконним будівництвом,  ОСОБА_2 завдала їй моральної шкоди,  яка виразилась в душевних стражданнях та
хвилюванні через можливу пожежу. Розмір моральної шкоди ОСОБА_1  визначила у сумі 1500 грн.,  яку просила суд стягнути з відповідачки на її
користь.

В
судовому засіданні позивачка та її представник заявлений позов підтримали у
повному обсязі та надали суду свої пояснення.

Відповідачка
та її представник в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1  заперечували вказуючи на його
необґрунтованість та невідповідність дійсним обставинам справи.

ОСОБА_2
вказала,  що згідно рішення виконавчого
комітету Ленінської районної у м.
Луганську ради від 20.06.06р. № 142/12,
їй було дозволено будівництво гаражу в межах наданої земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_2 та самим будівництвом гаражу,  вона не порушила будь-яких прав позивачки.

Окремо
відповідачка вказала на неспроможність посилання позивачки на ч. 7  ст.
376 ЦК України,  тому як вказана норма передбачає право
звернення з позовом до суду з

вимогою знесення
самочинного будівництва органами державної влади та органами місцевого
самоврядування,  якими в свою чергу не є
позивачка.

Щодо посилання
ОСОБА_1  на недотримання вимог чинного
законодавства про розмір відступу від збудованого гаражу до інших
будинків,  відповідачка вказала,  що перед будівництвом вона отримала письмову
згоду позивачки на розташування гаражу на відстані 1 м.  від межі земельних ділянок,  а тому вказаний довід позивачки вважає
надуманим.

Посилаючись
на вказане вище,  відповідачка та її
представник просили суд в задоволенні позову ОСОБА_1  відмовити в повному обсязі.

Представник
третьої особи по справі в судовому засіданні заявлений ОСОБА_1  позов підтримав в повному обсязі та
зазначив,  що будівництво було здійснено
ОСОБА_2 без належного
дозволу та без оформлення будівельного паспорту,  на земельній ділянці яка не надавалась
ОСОБА_2 в користування,  а тому таке будівництво є самочинним,  а позовні вимоги ОСОБА_1  обгрунтованими.

Вислухавши
пояснення сторін та дослідивши матеріали справи у їх сукупності,  суд дійшов висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом
судового розгляду є правовідносини між власниками житлових будинків та інших
об'єкгів нерухомості,  що розташовані на
суміжних земельних ділянках та пов'язані з захистом права власності на житловий
будинок.

Вказані
правовідносини врегульовані положеннями Цивільного,  Земельного,
Житлового кодексів України та іншими нормативно-правовими актами чинного
законодавства України.

Судом
встановлено,  що позивачка ОСОБА_1  є власником житлового будинку,  розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідачка ОСОБА_2 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_2. Вказані житлові
будинки розташовані на суміжних земельних ділянках,  що об'єднані спільною межею.

В серпні
2006р. ОСОБА_2 було
здійснено будівництво нежитлової будівлі,
яка на думку відповідачки є гаражем,
а на думку позивачки - автомайстернею.

Згідно
ч.1  ст.
376 ЦК України,  житловий будинок,  будівля,
споруда,  інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,  якщо
воно збудовано або будується на земельній ділянці,  яка не була відведена для цього,  або без належного дозволу або належним чином
затвердженого проекту,  або з суттєвими
порушеннями будівельних норм та правил.

Як
вбачається з матеріалів справи,
будівництво нежитлової будівлі відповідачкою було здійснено без
оформлення будівельного паспорту та без отримання відповідного дозволу,  обов'язковість отримання якого
передбачена  ст.  ст.
24,  29 Закону України «Про
планування і забудову територій». ОСОБА_2 збудувала нежитлову будівлю на
частині земельної ділянки,  яка не
надавалася їй в користування. Крім того,
будівництво було здійснено з суттєвим порушенням будівельних норм та
правил,  зокрема прим.  7 таб. 1 додатку 3.1. ДБН 360-92 «Містобудування.
Планування і забудова міських та сільських поселень»,  яким передбачено,  що відстань між господарськими будівлями та
житловими будинками на інших сусідніх ділянках необхідно приймати не менш ніж 8
метрів.

Все
вищезазначене підтверджується копією листа виконавчого комітету Ленінської
районної у м.  Луганську ради на адресу
ОСОБА_1  № М-843,  М-862 від 14.12.06р. (ас.  № 7),
копією листа Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю
м.  Луганська на адресу ОСОБА_1  № 133-ж від 02.11.06р. (а.с.  № 8),
копією листа Управління з контролю за виконанням та охороною земель у
Луганській області на адресу заступника голови Ленінської районної у м.  Луганську ради № 08/06-502 від 02.11.06р.
(а.с.  № 9),  копією листа Луганського міського управління
земельних ресурсів на адресу ОСОБА_1  №
01-14/424-1 від 09.11.06р. (а.с.  №
10),  копією листа Головного державного
санітарного лікаря м.  Луганська на
адресу ОСОБА_1  № 06-

17/2470 (a.c. 11),  копією листа
головного державного пожежного нагляду на адресу ОСОБА_1  № 13/21/1825 від 23.10.06р.
(а.с.  № 12),  та
іншими матеріалами справи.

Таким чином,  суд дійшов висновку про те,  що будівництво нежитлової будівлі,  здійснене ОСОБА_2 є самочинним та таким,  що тягне наслідки передбачені  ст.
376 ЦК України.

Обгрунтування
відповідачкою законності своїх дій с посиланням на рішення виконавчого комітету
Ленінської районної у м.  Луганську ради
№ 142/12 від 20.06.06р. судом до уваги не приймається,  тому як вказаним рішенням ОСОБА_2 було надано
дозвіл на будівництво гаражу лише у межах наданої в користування земельної
ділянки та за умови отримання відповідних дозволів.

Розглядаючи
питання щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1  про зобов'язання ОСОБА_2  здійснити за власний рахунок знесення
нежитлової будівлі,  суд виходить з
наступного.

Ч.
2  ст.
386 ЦК України,  передбачено право власника на звернення до
суду з вимогами про заборону вчинення дій іншою особою,  або з вимогою про вчинення певних дій для
попередження можливого порушення свого права власності,  за умови наявності підстав вважати,  що таке порушення може мати місце у
дійсності.

Як
вбачається з листа головного державного пожежного нагляду на адресу
ОСОБА_1  № 13/21/1825 від 23.10.06р.
(а.с.  № 12),  протипожежні відстані від збудованої будівлі до
існуючих будівель не відповідають діючим вимогам,  така відстань повинна бути не менше 8 метрів.
Органи Державного пожежного нагляду згоди на розміщення гаражу ОСОБА_2 не
надавали. На усунення недоліків ОСОБА_2 виписане повідомлення (а.с.  № 49),
згідно якого вона повинна узгодити можливість розміщення гаражу на
індивідуальній земельній ділянці з органами державного пожежного нагляду.
Надати робочий проект будівництва гаражу для проведення експертизи на
відповідність нормативним актам з питань пожежної безпеки. Розміщення гаражу
виконати із дотриманням протипожежного розриву до існуючих будівель і споруд,  розташованих на сусідній земельній ділянці за
адресою,  АДРЕСА_1,  але не менше 12 м.

Виходячи
з вказаного суд визнає,  що позивачка
ОСОБА_1  дійсно мала підстави припускати
можливе порушення свого права власності на житловий будинок у разі пожежі та
відповідно до ч. 2  ст.  386 ЦК
України обгрунтовано звернулась з позовом до суду.

Однак,  одночасно з вищезазначеним,  суд дійшов висновку,  що ймовірна небезпека для житлового будинку
ОСОБА_1  може мати місце лише в межах
порушених ОСОБА_2 протипожежних відступів. Таким чином,  для усунення небезпеки житловому будинку
ОСОБА_1  є достатнім здійснення
перебудови гаражу у відповідності до протипожежних та інших вимог чинного
законодавства України.

З огляду
на вказане,  позовні вимоги ОСОБА_1  не можуть бути задоволені в заявленому
обсязі. Виходячи з міркувань розумності,
достатності та відповідності,  суд
визнає за необхідне захистити право власності ОСОБА_1  на належний їй житловий будинок,  шляхом зобов'язання ОСОБА_2 здійснити
перебудову будівлі гаражу,  розташованого
за адресою: АДРЕСА_2,  у відповідності до
проекту та вимог будівельних норм та правил.

Судом не
приймаються до уваги доводи відповідачки про те,  що перед будівництвом гаража,  ОСОБА_2отримала письмову згоду на таке
будівництво від ОСОБА_1 ,  тому як сама лише
наявність зазначеної згоди не унеможливлює звернення позивачки до суду з
заявленими вимогами та не спростовує доводи позову ОСОБА_1

Розглядаючи
питання щодо обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_1  про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди,  суд виходить з наступного.

Згідно п. 2
Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суди розглядають спори про

відшкодування
моральної шкоди,  коли таке право
безпосередньо передбачене Конституцією України або іншими нормативно-правовими
актами чинного законодавства України,

Згідно
п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95р.,
позивач повинен був вказати з яких міркувань він виходить визначаючи
розмір моральної шкоди та якими доказами підтверджується сам факт завдання
моральної шкоди.

В ході
розгляду справи,  позивачкою не було
надано суду будь-яких доказів факту завдання та існування моральної шкоди,  не було визначено з яких саме міркувань
позивачка виходить визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 1500 грн.,  чому саме ця сума є відповідним
відшкодуванням.

Крім
того,  ні
ст.  386 ЦК України ні
іншими нормами чинного законодавства України не передбачено право на
відшкодування моральної шкоди у правовідносинах,  що є предметом судового розгляду.

Виходячи
з вказаного,  суд визнає позовні вимоги
ОСОБА_1  про стягнення з ОСОБА_2
моральної шкоди у сумі 1500 грн.,
необгрунтованими та такими,  що не
підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  317,
376,  386 ЦК України,   ст.
ст.  212,  214-215,
218 ЦПК України,  суд,

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом,  задовільнити частково.

Зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 провести відповідну перебудову будівлі гаражу,  розташованого за адресою: АДРЕСА_2,  у відповідності до проекту,  будівельних норм та правил.

В решті позовних
вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області
через Ленінський районний суд м.
Луганська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст. 295 ЦПК України.