Справа № 22ц- 2505                                                                 Головуючий
в 1 інстанції: Новіков О.І.
Категорія_______                                                                           Доповідач:
РІШЕННЯ

Іменем
України

27 вересня 2007
року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого - судді
Дмитрієвої Л.Д.

суддів- Карайван
Т.Д., Ступіної Я.Ю.,

при секретарі - Клюс Е.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Луганську цивільну справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_2та ОСОБА_3на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від
05.04.2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2та ОСОБА_3про
визнання договору купівлі-продажу недійсним,

встановила:

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 5 квітня 2007
року позов ОСОБА_1до ОСОБА_2та ОСОБА_3про визнання договору купівлі-продажу
недійсним був задоволений.

Рішенням був визнаний недійсним договір купівлі-продажу УА частки нежилої
будівлі кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться по АДРЕСА_1від 13.07.2004 року
між ОСОБА_1та ОСОБА_2.

Було визнано право власності за ОСОБА_1. на Уг частку нежилої будівлі кафе
„ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться по АДРЕСА_1: на 1-му поверху - лєстнич.
кімнати №№ 23, 24 загальною площею 24,1 кв.м; на 2-му поверху - кімнати №№
25-39 основною площею 257,4 кв. м, загальною площею 351,5 кв.м; на 3-му поверху
- кімнати №№ 40-56 основною площею 243,4 кв. м, загальною площею 355,3 кв.м.

ОСОБА_1 був
зобов'язаний сплатитиОСОБА_2 35000 грн.

З ОСОБА_2 на
користьОСОБА_1. були стягнуті судові витрати у розмірі 380 грн.

З вказаним рішенням відповідачіОСОБА_2. та ОСОБА_3 не
погодились і звернулись з апеляційними скаргами на нього. В апеляційних скаргах
апелянти вважають рішення суду незаконним, необгрунтованим і ухваленим з
порушенням норм процесуального та матеріального права, посилаючись на те, що
висновки суду суперечать обставинам справи. Просять скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимогОСОБА_1. до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити за
безпідставністю.

Апелянти та їх
представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечували, вважають рішення суду першої інстанції законним та
обгрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи апеляційної

скарги, судова
колегія вважає апеляційні скарги такими, що підлягають задоволенню з наступних

підстав.

Відповідно до
ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним     є   рішення,
яким   суд,   виконавши
всі   вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення
у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні
угоди купівлі-продажу ОСОБА_1.ОСОБА_2 частини приміщення кафе
„ІНФОРМАЦІЯ_1" правові наслідки були пов'язані з настанням певної
обставини, а саме - покупецьОСОБА_2.
зобов'язувався після набуття права власності на ½
частину приміщення кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" утримувати придбану частку
об'єкту в належному санітарно-технічному стані, провести роботи з ремонту даху,
фасаду 2-го та 3-го поверхів, каналізації, а також здійснити всі заходи
протипожежної безпеки.

Строк початку проведення цих робіт був встановлений в
заяві-зобов'язанні - після набуття права власності на цю частку об'єкту
нерухомого майна.

Настання певних обставин, зазначених позивачем, було оформлено при
складанні тексту договору купівлі-продажу у формі заяви-зобов'язання у
нотаріусаОСОБА_4. і, на думку суду першої інстанції, є невід'ємною частиною
договору. До теперішнього часу відповідач із перелічених обставин жодну не
виконав, із чого суд першої інстанції зробив висновок про те, що наслідки
укладання договору купівлі-продажу від 13.07.2004 року між позивачем і
відповідачем не наступили у зв'язку з несумлінним виконанням відповідачем своїх
зобов'язань.

Однак погодитися
з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст.655 Цивільного Кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, правовими наслідками договору
купівлі-продажу є перехід права власності від продавця до покупця на продане
майно та сплата покупцем продавцю певної грошової суми.

Договір купівлі-продажу ½  частки нежилої будівлі кафе
„ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться по АДРЕСА_1, від 13.07.2004 року між
ОСОБА_1. таОСОБА_2саме так і визначає предмет домовленості між сторонами щодо
купівлі-продажу ½  частки будівлі кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" і
інших умов не містить. Вказаний договір був належним чином нотаріально
посвідчений нотаріусомОСОБА_4. і зареєстрований в реєстрі під № 1916 (том 1,
а.с.4).

Крім того, відповідно до тексту вказаного договору, за
згодою сторін зміни і доповнення до договору вносяться шляхом складання
правочинів, які піддягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Таким же
шляхом договір може бути розірвано.

13 липня 2004 рокуОСОБА_2на ім'яОСОБА_1. була надана
заява-зобов'язання, згідно з текстом якоїОСОБА_2. зобов'язувався після набуття
права власності на ½  частину приміщення кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1"
утримувати придбану частку об'єкту в належному санітарно-технічному стані, а
також провести роботи, пов'язані з ремонту даху, фасаду, 2-го та 3-го поверхів,
каналізації, а також здійснити всі заходи протипожежної безпеки.

Весь цей
комплекс робітОСОБА_2. зобов'язався
виконувати за свій рахунок.

Крім тогоОСОБА_2.
зобов'язався в разі нанесення збитків при проведенні ремонтних
робітОСОБА_1. компенсувати заподіяну йому шкоду у повному обсязі.

Вказана заява-зобов'язання була зареєстрована нотаріусомОСОБА_4. в
нотаріальному реєстрі під № 1914 (том 1, а.с.3).

Таким чином із матерів справи вбачається, що вказана
заява-зобов'язання ОСОБА_2
була зареєстрована в нотаріальному реєстрі раніше, ніж сам договір купівлі
продажу Уг частки будівлі кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться по АДРЕСА_1,
від 13.07.2004 року між ОСОБА_1. таОСОБА_2,
тому його ніяким чином не можна вважати зміною чи доповненням до вказаного
договору.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК
України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.2 вказаної статті, договір є двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони договору.

Таким чином, спірний договір, укладений 13.07.2004 року між ОСОБА_1.
таОСОБА_2, є двостороннім.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК
України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Тобто спірний договір, укладений 13.07.2004 року між
ОСОБА_1. таОСОБА_2, містить вичерпний перелік умов (пунктів), визначених на розсуд
сторін (ОСОБА_1. та ОСОБА_2) і погоджених ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного законодавства.

Взагалі істотні умови договору купівлі-продажу були
визначені і ухвалені сторонами зазделегідь, на що вказують розпискиОСОБА_1.,
наданіОСОБА_2 (том 2, а.с.192-195).

Згідно із ст.629
ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як вбачається із матеріалів справи, заява-зобов'язання
від 13.07.2004 року (зареєстрована в реєстрі під № 1914) була поданаОСОБА_2саме
у формі заяви на ім'яОСОБА_1. та була підписана лише однимОСОБА_2(при цьому
спірний договір був підписаний обома сторонами). Крім того, в
заяві-зобов'язанні не міститься ніяких посилань на договір купівлі-продажу Уг
частки будівлі кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1", як не міститься і будь яких посилань на
заяву-зобов'язання у самому спірному договорі.

Також судом встановлено, що договір купівлі-продажу Уг
частки кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" був нотаріально посвідчений. Заява-зобов'язання
ж нотаріально посвідчена не була, а була засвідчена нотаріусом лише справжність
підпису ОСОБА_2, що прямо вказано у самій заяві (том 1, а.с. 3).

Крім того у самій заяві-зобов'язанні не міститься будь яких посилань на
наслідки невиконання вказаних у ній зобов'язань ОСОБА_2

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_3, якій
на підставі ст.60 Сімейного Кодексу України, на праві спільної сумісної
власності належить частина спірного приміщення кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1", ніяких
зобов'язаньОСОБА_1. щодо цієї будівлі особисто не давала, як і не давала згоди
на дії свого чоловіка ОСОБА_2 щодо надання будь-яких зобов'язаньОСОБА_1.

На підставі викладеного, з огляду на вказані вище норми ЦК України, судова
колегія вважає, що заява-зобов'язання ОСОБА_2 від 13.07.2004 року
(зареєстрована в реєстрі під № 1914) ніяким чином не може вважатись невід'ємною
частиною договору купівлі-продажу Уг частки нежилої будівлі кафе
„ІНФОРМАЦІЯ_1" від 13.07.2004 року між ОСОБА_1. таОСОБА_2

Вказану заяву-зобов'язання можна фактично вважати як
декларативне звернення ОСОБА_2 доОСОБА_1. про його безумовну згоду на
дотримання вимог ч.4 ст.319 ЦК
України, ст.322 ЦК України,
згідно до якої власність зобов'язує, та власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить.

Разом з тим із
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до суду з позовами про "зобов'язання
вчинити певні дії до ОСОБА_2
ніколи не звертався.

Посилання позивача на ст.ст.212-213 ЦК
України, як на підставу визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна
не дійсним, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ці норми не
регулювали відносини сторін при укладенні спірного договору, а щодо норми
ст.213 ЦК України
- позивач взагалі не звертався до суду з вимогою про тлумачення правочину.

Крім того, суд першої інстанції необгрунтованно належним чином не дослідив
всі надані відповідачами докази в обгрунтування їх заперечень проти позову, в
результаті чого судом не прийняті до уваги ті обставини, щоОСОБА_2. ще задовго до
подання ОСОБА_1. до суду вказаного позову приймав ряд заходів, направлених на
виконання вимог ч.4 ст.319 ЦК
України та ст.322 ЦК
України..

Так,ОСОБА_2. намагався
отримати у відповідних владних органах дозвіл на проведення реконструкції та
капітального ремонту придбанного приміщення, проте йому в цьому було
відмовлено, оскільки такий дозвіл не може бути наданий без набуттяОСОБА_2права
власності або користування відповідною частиною земельної ділянки під придбаною
будівлею (том 2, а.с. 28). Намагаючись отримати право власності або
користування на відповідну частину земельної ділянки,ОСОБА_2. звернувся до
міської влади м.Рубіжного з відповідною заявою (том 2, а.с.36), але йому в
цьому було відмовлено, оскільки вся земельна ділянка під будівлею кафе
„ІНФОРМАЦІЯ_1" знаходилась у користуванні на правах оренди уОСОБА_1., а
останній добровільно розірвати цей договір для подальшого перезаключения частково на
користь ОСОБА_2 не бажає. Крім того, для урегулювання земельного питання відділ
земельних відносин порекомендувавОСОБА_2 звернутись до суду з відповідним
позовом (том 2, а.с.29). Саме після звернення ОСОБА_2 до суду з адміністративним
позовом для вирішення питання про надання частини земельної ділянки під
приміщенням кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" у користування, ОСОБА_1 звернувся із
вказаним позовом до суду, тим самим фактично заважаючиОСОБА_2 виконувати свої
зобов'язання.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, щоОСОБА_2.,
намагаючись отримати дозвіл на реконструкцію та капітальний ремонт приміщення,
придбав будматеріали, уклав з відповідним підприємством договір на проведення
капітального ремонту, досяг домовленності на проведення відповідних проектних
робіт (том 2, а.с.92-97, 120-124).

Також, відповідно до повідомлення № 7/477 від 05.06.2007 року санстанції
м.Рубіжного, будь яких порушень санітарного законодавства у приміщенні кафе
„ІНФОРМАЦІЯ_1" не зафіксовано (том 2,а.с.163).

Не міститься у матеріалах справи і будь яких підтверджень того, щоОСОБА_2у
приміщенні кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" порушувались правила пожежної безпеки.

Таким чином,
підстави позову не підтверджені будь-якими доказами та є необгрунтованими.

Крім того, судом першої інстанції не взяті до уваги
положення пп. „б" п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від
28.04.1978 року (із змінами та доповненнями) „Про судову практику визнання угод
недійсними", згідно із яким навіть невиконання або неналежне виконання угоди
не може бути підставою для визнання її недійсною.

При таких обставинах, на думку судової колегії, суд
першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1до ОСОБА_2та
ОСОБА_3про визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки ці вимоги
безпідставні та задоволенню не підлягають.

Згідно з п.п.1,2,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами
для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або
зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням
положень п.п.1,2,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України,  колегія  суддів
вважає  за  необхідне
рішення  Рубіжанського  міського
суду

Луганської
області від 05.04.2007 року по цивільній справі за позовомОСОБА_1. до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимогОСОБА_1. відмовити за
безпідставністю..

Арешт з Уг частки нежилої будівлі кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться
по АДРЕСА_1, накладений ухвалою апеляційного суду Луганської області від
21.08.2007 року, підлягає скасуванню.

Керуючись ст.
303,307,309,314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2та ОСОБА_3на рішення Рубіжанського міського суду
Луганської області від 05.04.2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2та ОСОБА_3про визнання договору купівлі-продажу недійсним задовольнити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 05.04.2007 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2та ОСОБА_3про визнання договору
купівлі-продажу недійсним скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1до ОСОБА_2та ОСОБА_3про визнання договору купівлі-продажу недійсним
відмовити за безпідставністю.

Зняти арешт з Уг частки нежилої будівлі кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1", що
знаходиться по АДРЕСА_1, накладений ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 21.08.2007 року.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту його
оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду
касаційної інстанції: Верховного Суду України.