Справа № 22ц-11002007р.      Головуючий у першій інстанції - Попович В.В.
- цивільна                                                                     Доповідач
УХВАЛА

Іменем      України

05 липня 2007
року                                                                                        місто
Чернігів

Апеляційний    суд
Чернігівської області у складі:

головуючого      судді -                                      Смаглюк
Р.І.

суддів -                              Зінченко С.П.,
Редька А.Г.

при секретарі -
Пільгуй Н.В.

з участю                             позивача   ОСОБА_1

представника     позивача                                  ОСОБА_2

представника      відповідача                              ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Семенівського районного суду
Чернігівської області від 01.06.2007 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1до Комунального підприємства „Ревна" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, доплати до
попереднього середнього заробітку за два місяця, стягнення одноразової
допомоги, та моральної шкоди в розмірі 3000 грн. -

ВСТАНОВИВ:
В квітні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що з вересня 2004 року по жовтень 2006 року він працював на
посаді оператора очисних споруд 1-го розряду. В зв"язку зі змінами в
організації виробництва і праці підприємства, за його згодою, в жовтні 2006
року, його було переведено оператором очисних споруд 1 -го розряду. Оскільки
умови праці на новому робочому місці відрізнялися від тих, в яких позивач
працював раніше, суттєво, зменшився розмір заробітної плати, тому він вважав,
що адміністрація повинна була його попередити за два місяця, про зміну істотних
умов праці. 07 березня 2007 року відповідач ознайомився з посадовою
інструкцією, згідно якої змінювалися умови праці позивача, покладався на нього
обов'язок по утриманню спецодягу, а також, додатково включенні обов'язки по
обслуговуванню каналізаційно-насосної станції, а також встановлена тривалість
робочого часу 25 годин. Тому він відмовився підписати посадову інструкцію та
виконувати роботи по обслуговуванню каналізаційно-насосної станції. 14.03.2007
року він був головним інженером підприємства відсторонений від роботи, а
20.03.2007 року його звільнили з роботи за прогул 14.03.2007 року. Вважає, що
адміністрація порушила вимоги щодо його звільнення просив, апеляційну скаргу
задовольнити, скасувати рішення суду, поновити його на роботі, стягнути
середній заробіток за

час вимушеного прогулу, доплату до попереднього
середнього заробітку за два місяця, одноразову допомогу, та моральну шкоду в
розмірі 3000 грн.

Рішенням суду
першої інстанції від 01.06.2007 року в позові відмовлено. Суд прийшов до
висновку, що 14 березня 2007 року позивач на законних підставах був
відсторонений від роботи в зв'язку з відмовою підписати посадову інструкцію та
виконувати роботу відповідно до посадової інструкції. Тому, йому запропонували,
питання подальшої роботи, ви ріши ти з керівництвом підприємства. За таких
обставин суд прийшов до висновку, що істотних змін праці, передбачених ст. 32
КЗпП України для нього не настало, його відсторонення від роботи відповідає
вимогам ст..46 КЗпП України, відсутність його на робочому місті понад 3 години
суд визнав без поважних причин, тому звільнення його, за цією підставою, є
законним і обгрунтованним.

Не погоджуючись
з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі просить
рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом
порушенні норми матеріального   та
прцессуального права, суд неповно з'ясував обставини, що мають важливе значення
для правильного вирішення справи. Апелянт зазначав, що відсторонення від роботи
не можна вважати прогулом без поважних причин, посилаючись на п.4 ст.40 КЗпП
України та п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року
№9 „Про практику розгляду судами трудових спорів". Одночасно зазначав, що
суд не розглянув всі вимоги позивача, вважає, що рішення суду не мотивоване та
не повне.

В
запереченнях відповідач вважає рішення законним та обгрунтованим. Судова
колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його
представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги , вважає що вона підлягає задоволенню
частково з наступних підстав:

Наказом
№20 від 20 бе5резня 2007 року ОСОБА_1 звільнений за п.4 ст.40 КЗпП України з 14
березня 2007 року за прогул без поважних причин, в зв'язку з його відсутність
на робочому місце 14.03.2007 року. л.с.7. Однак вказана підстава для
звільнення не знайшла свого підтвердження в матеріалах справи. Так, в
доповідній від 14.03.2007 року, головного інженера ОСОБА_4, вказано, що
14.03.2007 року Селієвський відмовився виконувати обов'язки змінного оператора.
Цей факт підтверджується актом а.с 28-29 , актом від 14.03.2007 року
підтверджується поява позивача о 15 годині, 14.03.2007 року, в стані сп'яніння
а.с.30. В пояснювальній записці від 16.03.2007 року позивач пояснив, що він
був на робочому місці, не підписав посадову інструкцію, за що був відсторонений
від роботи. З показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_12, ОСОБА_13, встановлено, що 14.03.2007 року,
Селієвський був відсторонений від роботи, о 15 годині цього дня, був в
нетверезому стані, вчинив сварку з начальником ОСОБА_13, висловлювався на його
адресу нецензурними словами. а.с. 153-156 Протоколом №5 засідання профкому
від 30.05.2007 року про дачу згоди на звільнення позивача, підтверджуються ці
обставини, разом з тим не вказано, за якою підставою профком дав згоду на
звільнення позивача а.с.151\

За таких
обставин суд апеляційної інстанції вважає незаконним звільнення ОСОБА_1 за п.4
ст.40 КЗпП України . Також, суд фактично розглянув тільки

вимоги, щодо
поновлення позивача на роботі, не вирішив заявлених позовних вимог щодо доплати
позивачу до попереднього середнього заробітку за два місяця, в зв'язку з його
переводом, стягнення одноразової допомоги, та моральної шкоди в розмірі 3000
грн., що згідно з п.5 ст.311 ЦПК України тягне за собою скасування рішення суду
з направленням справи на новий розгляд. Цей недолік суду не міг бути усунутий
ухваленням додаткового рішення, оскільки з приводу цих вимог позивач та його
представник не давали пояснень.

Крім вказаних
підстав для скасування рішення і направлення справи на новий судовий розгляд, є
невиконання судом вимог п.3З роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року №9 з наступними змінами „Про практику розгляду
судами трудових спорів", щодо притягнення до участі у справі про
поновлення на роботі службової особи і необхідності покладення на службову
особу обов'язку відшкодувати шкоду підприємству, заподіяну незаконним
звільненням. Службова особа КП „Ревна", ОСОБА_13, в якості третьої особи
на стороні відповідача не залучений. Це, відповідно до п.4 ст. 311 ЦПК України
є підставою для скасування рішення суду, з направленням справи на новий
розгляд, оскільки рішенням суду може бути вирішено питання про його права та
обов'язки, як особи, що не брала участі у справі.

Відповідно
до СТ..213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованним. Суд
першої інстанції порушив вказані вимоги закону, за таких обставин, апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з направленням
справи на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід усунути зазначенні вище порушення і
вирішити спір у відповідності з вимогами закону.

Керуючись ст.ст. 303, ч.1.п.5 ст.307, п.4.5.ст. 311, 313, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської
області від 01.06.2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1до
Комунального підприємства „Ревна" про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, доплати до попереднього
середнього заробітку за два місяця, стягнення одноразової допомоги, та
моральної шкоди в розмірі 3000 грн - скасувати і направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.