Справа № 22-Ц-1860/2007                                   Головуючий в
1 інстанції Дубае Т.В.
Категорія 01,05                                                      Доповідач
у II інстанції Оношко Г.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
червня-2007 року   колегія суддів судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі :
головуючого   Назарчука Р.А. суддів  Воробйової Н.С.,  Оношко Г.
М, при секретарі   Левочко І.Я.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Києві справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12
березня 2007 року за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, '
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 , ОСОБА_24, ОСОБА_25, третя особа приватний
нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області
ОСОБА_26, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу в частині покупця
та перевід прав покупця за договорами купівлі-продажу;

за
зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, третя особа приватний нотаріус
Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_26,
про визнання попередніх договорів такими, за якими права і обов'язки припинені,
та про визнання права власності на земельні ділянки-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у якому просив визнати недійсними договори купівлі-продажу
земельних ділянок, укладених у вересні 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23
ОСОБА_24, ОСОБА_25

В обґрунтування позову посилався на те, що, маючи намір придбати у
власність земельні ділянки, протягом 2004-2005 років уклав з відповідачами
попередні договори купівлі-продажу належних їм на підставі відповідних
сертифікатів земельних ділянок.

Він вжив заходів до виготовлення проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок в натурі та виготовлення державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки відповідачів, виконав покладений на нього
попередніми договорами обов'язок по оплаті витрат, пов'язаних з виготовленням
державних актів на право приватної власності відповідачів на земельні ділянки
та інше, проте відповідач ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреностей продавців
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13ОСОБА_14 , ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_19,
ОСОБА_21, ОСОБА_22,ОСОБА_23
ОСОБА_24, ОСОБА_25 уклав договори купівлі-продажу' земельних
ділянок зі своєю дружиною ОСОБА_1, порушивши його права на укладення договорів
з відповідачами, які були гарантовані попередніми договорами.

В процесі розгляду справи позивач уточнив свої вимоги і виходячи з того, що
він повністю виконав умови попередніх і істотні умови майбутніх договорів, а
покупцем у них зазначена інша особа, просив визнати договори купівлі-продажу
частково недійсними і перевести на нього права покупця у всіх договорах,
укладених з відповідачами 26-27 вересня 2005 року.

Відповідачі
ОСОБА_1, ОСОБА_3 позов не визнали та заявили зустрічні вимоги до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13
ОСОБА_14 , ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_19,
ОСОБА_21, ОСОБА_22ОСОБА_23
ОСОБА_24, ОСОБА_25 про визнання попередніх договорів відповідачів,
укладених з ОСОБА_2, такими, за якими права і обов'язки припинені. При цьому
виходили з недійсності попередніх договорів з підстав, передбачених ст. 215, ч.
1 ст. 203 ЦК України і послалися на обмеження відчуження земельних ділянок та
земельних часток (паїв), передбачене п. 15 Перехідних положень Земельного
Кодексу України.

Посилаючись на ст.
392 ЦК України
ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на земельні ділянки, придбані за
оспорюваними договорами.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 12 березня 2007 року позов
ОСОБА_2. задоволено. Визнано недійсними, в частині покупця, договори
купівлі-продажу земельних ділянок, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13
ОСОБА_14 , ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22,ОСОБА_23,ОСОБА_24, ОСОБА_25 26-27 вересня 2005 року і
переведено права покупця земельних ділянок за цими договорами на ОСОБА_2. У
задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить указане рішення Києво-Святошинського'
районного суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі
задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволені позову ОСОБА_2.
Посилалася на незастосування судом норм матеріального права, які підлягали
застосуванню, зокрема, п. 15 розділу X „Перехідні
положення" Земельного кодексу України, ст. 203, 215, 236 ЦК України, та на
невірне застосування ст.ст. 215, 388, 570, 571, 635 ЦК України.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з викладених нижче міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, відповідно до ст. 635 ЦК України у
2004-2005 роках уклав з відповідачами попередні договори про купівлю-продаж у
майбутньому земельних ділянок, право відповідачів на які посвідчене
сертифікатами, виданими Києво-Святошинською районною державною адміністрацією
Київської області у 2000 році.

За цими договорами відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_19, ОСОБА_21,
ОСОБА_22,ОСОБА_23, ОСОБА_24 та ОСОБА_25 зобов'язувалися у майбутньому відчужити
право власності, а позивач ОСОБА_2- набути право власності на належні їм
земельні ділянки.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Істотні
умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються
у порядку, встановленому сторонами у попередньому

договорі,    якщо   такий
порядок   не   встановлений   актами
цивільного законодавства.

Зі змісту попередніх договорів вбачається, що сторони погодили істотні
умови майбутнього (основного) договору і у п.п. 4 попередніх договорів
зазначили про набуття права на предмет договору на умовах та за ціну визначену
попередніми договорами. Попередніми договорами та іншими дослідженими судом
доказами стверджено, що в забезпечення своїх зобов'язань ОСОБА_2 сплатив, а
кожен з відповідачів прийняв відповідну договору суму вартості земельної
ділянки. Погоджено, що отримана відчужувачем сума грошей враховується сторонами
при розрахунках за основним договором.

Сторони зобов'язувалися укласти основний договір протягом двох місяців з
моменту настання відкладальних обставин, які вони, з посиланням на ст. 212 ЦК України, виклали
у п. З попереднього договору, зокрема, отримання відповідачами Державних актів
на право приватної власності на землю, визначення її цільового призначення,
зняття обмежень на відчуження земельних ділянок та інше.

Судом також встановлено, і ці обставини стверджені зібраними по справі
доказами, що на виконання домовленостей з відповідачами ОСОБА_2 уклав з ДП
„Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" договори
на виготовлення технічної документації для отримання особами, з якими були
укладені попередні договори, державних актів на право приватної власності на
земельні ділянки з цільовим призначенням землі для ведення особистого
селянського господарства, на розробку проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок в натурі та їх оцінку. Оплата замовлення була проведена
позивачем ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі позов ОСОБА_2, визнали і
просили його задовольнити. Пояснювали, що гроші вони отримували від ОСОБА_2

В порушення узгоджених умов основних договорів щодо особи покупця та вимог
ст. 535 ЦК України представник відповідачів від їх імені, і на умовах
визначених у попередніх договорах, уклав основні договори з іншою особою,
провівши відчуження земельних ділянок ОСОБА_1 Посвідчення таких договорів, у
вказаній частині, вимогам закону також не відповідає.

Колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те,
що права позивача, як покупця, який виконав умови попереднього договору і істотні
умови майбутнього договору, порушені і підлягають захисту шляхом визнання
правочину недійсним (у частині покупця) та визнання права покупця (шляхом
переведення) за особою, яка виконала зобов'язання за попереднім договором і
умови основного договору.

За таких
обставин у суду не було правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про
визнання за нею права власності на відчужувані земельні ділянки-.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову в решті вимог суд виходив з
того, що вони не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для
задоволення зустрічного позову. Відповідно до ч. 1 ст. З, ч.1 ст. 60 ЦГЖ
України кожна особа має ^право в порядку, встановленому Цивільним кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. При цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись з позовом про визнання попередніх договорів, укладених між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13
ОСОБА_14 , ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 ОСОБА_24, ОСОБА_25 такими, за якими права і
обов'язки сторін припинені, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які не були
стороною в указаних угодах, не довели, що при укладенні цих угод були порушені
(оспорені або не визнані) їх права, право на захист яких передбачено ст.ст.
1,3, 15 ЦГЖ, ст.ст. 15, 16 ЦК України.

Доводи відповідачів про недійсність попереднього договору з підстав
передбачених у п. 15 Розділу X „Перехідні положення" Земельного Кодексу України,
суперечать змісту редакції п. 15 Розділу X, яка
діяла на час укладення попередніх договорів і встановлювала, що громадяни
України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 1 січня 2005 року (а
відповідно до Закону України № 2059-IV від 6 жовтня
2004 року - до 1 січня 2007 року) продавати, або іншим способом відчужувати
належні їм земельні частки (паї).

Зміни, внесені до п. 15 Розділу X „Перехідні
положення" Земельного Кодексу України Законами України № 3415-IV від 9
лютого 2006 року та № 490 -V від 19 грудня 2006 року, зворотної силою не наділені.

Посилання в апеляційній скарзі на вихід суду за межі заявлених вимог
суперечить встановленому законом порядку застосування судом при визнанні
правочинів недійсними правових наслідків такої недійсності.

Особливі умови
застосування таких наслідків законом не встановлені.

Оскільки рішення суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону підстав
для його скасування колегія суддів не вбачає. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і посилань на обставини, які б об'єктивно
вказували на незаконність рішення суду, не містять.

Керуючись ст.ст.
307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців .