Справа НОМЕР_12-ц-1058                         Головуючий у 1 -й інстанції
Категорія 44                                                   Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем      України

28 серпня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого
- Попруги СВ.,

суддів            - Сибільової Л.О., Гагіна М.В.,

з участю
секретаря судового засідання- Назарової О.М. та осіб, які беруть участь у
справі - позивачки ОСОБА_1., відповідачки ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення
Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня  2007 року

у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки і піклування -
Конотопська міська рада - про усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням та виселення з жилого приміщення,

встановила:

Зазначеним
рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено.

Усунуто перешкоди у використанні ОСОБА_1. права власності
на квартиру АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2. з неповнолітніми дітьми
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з вказаного жилого приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2., посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст.
ст. З, 41 Конституції України, ст. 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 9,
116, 157 ЖК України, неповне з"ясування обставин справи, просить скасувати
рішення та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1. залишити без
задоволення. Зазначає, що суд не врахував думку органу опіки та піклування про
аварійний стан  належного їй житла та те,
що коштів на утримання іншого житла у неї немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, з
яких відповідачка підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів, а
позивачка заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши
матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивачка свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником 21/100 частини
будинку АДРЕСА_1, що є окремою ізольованою квартирою НОМЕР_1. В ній вона
прописала свого сина ОСОБА_5
після повернення його 17 серпня 2003 року з місць позбавлення волі. В 2004
році син почав співмешкати в цій квартирі з відповідачкою ОСОБА_2., проти чого
вона, позивачка, не заперечувала, оскільки син тяжко хворів. Пізніше вони
зареєстрували шлюб, і у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_3
син помер. ОСОБА_2. та її
діти, в тому числі донька від першого шлюбу Анастасія, залишились проживати в
її квартирі. Вона, позивачка, має доньку ОСОБА_6., яка є інвалідом другої групи
в зв'язку з пошкодженням ніг і проживає на п'ятому поверсі будинку. Вона
запропонувала відповідачці, яка має своє власне житло, звільнити належну їй
квартиру, щоб там поселити доньку з сім'єю, але ОСОБА_2. відмовилась це
зробити, самовільно внесла у будинкову книгу відомості про реєстрацію в
спірному житлі своєї меншої доньки. Посилаючись на порушення своїх прав
власника, просила зобов'язати відповідачку не чинити їй перешкоди у
користуванні житлом та виселити відповідачку з її дітьми з належної їй квартири
( а.с. 7, 63).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, місцевий суд
виходив з того, що ОСОБА_2.
порушує права позивачки як власниці, користується квартирою всупереч волі
власниці, яка потребує його для власного користування.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам
матеріального права, зокрема, ст. 391 ЦК
України, ст. 48 Закону України «Про власність», відповідно до яких власник
майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, в т. ч.,
усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм
майном.

З матеріалів справи вбачається і судом першої інстанції вірно встановлено,
що ОСОБА_1. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26
червня 2001 року належить 21/100 частина одноповерхового будинкуАДРЕСА_1, що
складає ізольовану квартиру НОМЕР_1 В цій квартирі був зареєстрований з 2003
року її син ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивачка має доньку ОСОБА_6.,
яка є інвалідом 2 групи ( а.с. 8-12, 16,42 - 58).

ОСОБА_2. (дошлюбне прізвище ІНФОРМАЦІЯ_4) на підставі договору купівлі
-продажу від 13 листопада 2001 року на праві приватної власності належить
17/100 частини (квартираНОМЕР_2) будинку АДРЕСА_2, в якій вона зареєстрована
разом з дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 36, 37).

ОСОБА_1. після смерті сина вимагала від ОСОБА_2. звільнити належне їй
житло, але відповідачка відмовилась це зробити ( а.с. 13-14).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно того, що, оскільки ОСОБА_2. всупереч волі
власника житла ОСОБА_1. користується квартирою АДРЕСА_2, маючи при цьому на
праві приватної власності своє житло, її слід виселити примусово.

Посилання апелянта на акти органу опіки та піклування про відсутність у
житлі, яке їй належить, належних умов для проживання дітей, не спростовують
висновків суду про необхідність захисту прав ОСОБА_1. як власника. ОСОБА_2. як власник
житла по вул. Залізничній зобов'язана сама створити належні умови для
проживання там дітей, які зареєстровані в цьому житлі разом з нею. Батько її
молодшої доньки ОСОБА_5 проживав у житлі, власником якого не був. її доньку не
можна вважати такою, що була ч.1еном сім'ї власника житла - позивачки ОСОБА_1.,
що, на її думку породжує і для неї та її старшої доньки право на користування
цим житлом.

Є безпідставними на даний час і в межах даної цивільної справи твердження
відповідачки про те, що вона з покійним сином позивачки набула права власності
на спірне житло, вкладаючи гроші в його ремонт і добудову господарських споруд,
а тому не може бути виселена. З подібним позовом відповідачка до суду не зверталась.

Не спростовують висновків суду і посилання апелянтки на відсутність підстав
для її виселення відповідно до вимог ст. ст. 116, 157 ЖК України, оскільки вона
та її діти не є ч.1енами сім'ї власника житла.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня
2007 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в

касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня

набрання нею законної сили.