Справа № 33ц-273                                                             Головуючий
Категорія - 44                                                                     Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18 червня 2007 року.                                                                                             м.
Луцьк

Колегія
суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Волинської
області в складі:

Лончука В.Г.,
Расевича С.І., Шевчук Л.Я.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення збитків та від­шкодування моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області
від 6 грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 3
березня 2005 року, -

встановила:

У жовтні 2004 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулися в суд із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що відповідачка за надання послуг
по відкриттю візи отримала від них згідно досягнутої домовленості закордонні
паспорти та кошти в розмірі 16900
грн. У випадку відмови у відкритті візи відповідачка зобов'язувалася повернути
отримані кошти на протязі 10
днів. Оскільки у відкритті віз було відмовлено, відповідачка наве­сні 2004 року повернула
їм частину коштів в сумі 5200
грн. і паспорти, а решту коштів поверта­ти відмовилась. У зв'язку з
наведеним просили стягнути з ОСОБА_3 по 5800
грн. кожному, так як кошти для відкриття візи вони передали відповідачці у
рівних частинах. Крім того, вва­жають, що діями відповідачки їм завдано
моральну шкоду, в рахунок відшкодування якої про­сили стягнути з останньої в їх
користь по 5000 грн.
кожному.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 6 грудня 2004 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 3 березня 2005 року, позов задо­волено
частково. Постановлено стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 5785,84 грн. за­подіяних
збитків, в користь ОСОБА_2. 5785,85
грн. заподіяних збитків і 115,72
грн. понесених судових витрат по сплаті державного мита. Крім того,
стягнуто солідарно із ОСОБА_2. та ОСОБА_1. в користь держави 8,50 грн. судових
витрат по сплаті державного мита.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_3 посилається на
порушення судами норм процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про
скасування судових рішень і закриття провадження у справі.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для
скасування судових рішень відсут­ні, виходячи з наступного.

Судами встановлено
і це відповідає обставинам справи, що відповідачка, яка зо­бов'язалася надати
позивачам послуги по відкриттю візи для туристичної поїздки в Республіку Кіпр,
отримала від позивачів кошти в сумі 16894,77
грн. Згідно домовленості, якщо у відкриті візи посольством Республіки Кіпр
буде відмовлено, відповідачка на протязі 10
днів зо­бов'язувалась повернути зазначені кошти. У відкритті віз було
відмовлено, однак всупереч за­значеній домовленості, відповідачка повернула
позивачам лише частину отриманих від них ко­штів в сумі 5323,08 грн., а решту
коштів відмовилась повертати. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до
висновку, що з ОСОБА_3 слід стягнути в користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2. по 5785,85 грн. кожному
заподіяних збитків.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким
погодився апе­ляційний суд, правильно виходив з того, що відповідачка не
виконала взяті на себе зо­бов'язання, а тому отримані нею кошти підлягають
поверненню.

Відповідно до ч. З ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є непра­вильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
пра­ва.

Статтею 335 ЦПК
України встановлено, що суд касаційної інстанції не може встано­влювати або
(та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи від­кинуті
ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено і це стверджується матеріалами справи, що
оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права. Відсутні передбачені ч. 1 ст. 338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судових рішень.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів -

ухвалила:

Рішення Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 6
грудня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 3 березня 2005 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.