Справа № 22ц-1129/2007               Головуючий у першій інстанції
- цивільна                                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня
2007 року                                                                                                 місто
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді:     ІВАНЕНКО Л.В.,

суддів:                 ГУБАР B.C.,
ШАРАПОВОЇ О.Л.

при
секретарі:   ІВАНОВІЙ Н.Б.

за
участю:           ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м.  Чернігова
від 8 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянського відділу
державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про
стягнення моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Деснянського районного суду м.  Чернігова
від 8 червня 2007 року в задоволені позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просив
рішення суду скасувати посилаючись на те,
що господарський суд скасувавши постанову ДВС № 443/13 від 03.08.06 p.,
визнав незаконність та протиправність дій державного виконавця,  а тому на підставі  ст.  56
Конституції України,   ст.  1166,
1167 ЦК України,  п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року N 4 „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" його вимоги про відшкодування
заподіяної йому моральної шкоди підлягали задоволенню,  однак судом не було враховано наведених
правових норм .Апелянт зазначав,  що суд
не залучив до участі в справі в якості співвідповідача Головне управління
Державного казначейства України в Чернігівській області,  що є безумовною підставою для скасування
рішення суду з направленням справи на новий розгляд. Зазначав,  що судом було не враховано при розгляді справи
по суті стан його здоров"я,  час
втрачений на відновлення свого права.

Вислухавши
суддю-доповідача,  пояснення ОСОБА_1,
який просив скаргу задовольнити та пояснення представника
Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського
управління юстиції,  який проти
задоволення скарги заперечував та дослідивши матеріали справи,  апеляційний суд знаходить,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню,  а рішення суду скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд виходячи з наступних підстав.

По
справі встановлено,  що згідно наказу
господарського суду Чернігівської області від 08.02.2006 р. з СП „Росинка"
Чернігівського обласного благодійного фонду „Олімп" на користь
ОСОБА_1  стягнуто 7 601 грн. 82 коп..

Вказаний
наказ знаходився на виконанні в ДВС в Деснянському районі м.  Чернігова правонаступником якої є Деснянський
відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції.

Постановою
ДВС в Деснянському районі м.  Чернігова
від 03.08.2006 р. № 443/14 закінчено виконавче провадження по примусовому
виконанню наказу господарського суду Чернігівської області від 08.02.2006 р.
про стягнення з СП „Росинка"
Чернігівського обласного благодійного фонду „Олімп" на користь
ОСОБА_1  7 601 грн. 82 коп.3 огляду на
те,  що до виконавчої служби надійшла
заява стягувача про повернення виконавчого документа..

Ухвалою
господарського суду Чернігівської області від 25.09.06 p.,
яка залишена без зміни постановою Київського апеляційного
господарського суду від 04.12.06 p.,  постанова
ДВС в Деснянському районі м.  Чернігова
від 03.08.2006 р. № 443/14 визнана незаконною у зв"язку з тим,  що судом встановлена відсутність
волевиявлення ОСОБА_1  на повернення йому
виконавчого документа.

Відмовляючи
в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того,  що оскільки позивачем не доведено факт
спричинення державним виконавцем йому моральної шкоди,  ухвалою господарського суду була скасована
постанова державного виконавця,  а не
визнані незаконними його дії,  тому
відсутні підстави для задоволення позову.

Проте,  з таким висновком суду погодитись не
можна,  оскільки суд дійшов його з
порушенням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно
до п. 10і Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N
4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (зі змінами та доповненнями),
при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди,  заподіяної громадянинові незаконними
рішеннями,  діями чи бездіяльністю органу
державної влади,  його посадовими або
службовими особами,  судам слід виходити
з того,  що зазначений орган має бути
відповідачем у такій справі,  якщо це
передбачено відповідним законом.  Якщо ж
відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено,  що шкода відшкодовується державою (за рахунок
держави),  то поряд із відповідним
державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган
Державного казначейства України.

Відповідно
до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року N 14
„Про практику розгляду судами скарг на рішення,
дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників виконавчого провадження" при розгляді позовів
фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків),  заподіяної діями (бездіяльністю) державного
виконавця,  суди повинні виходити з
положень  ст.  11 Закону України „Про державну виконавчу
службу",   ст.  86 Закону України „Про виконавче
провадження" і враховувати,  що в
таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої
служби,  в яких працюють державні
виконавці,  та відповідні територіальні
органи Державного казначейства України.

Згідно
ч.3  ст.
11 Закону України „Про державну виконавчу службу" шкода,  заподіяна державним виконавцем фізичним чи
юридичним особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню у порядку,
передбаченому законом,  за рахунок
держави.

Враховуючи
наведені обставини,  суду належало
вирішити питання про залучення відповідного органу державного казначейства до
участі в справі як співвідповідача,  однак як вбачається з матеріалів справи,  Головне управління Державного казначейства
України в Чернігівській області не приймало участь в справі в якості
відповідача,  чим порушені норми
процесуального законодавства.

Вказані
порушення,  відповідно до вимог ч.1
п.4  ст.
311 ЦПК України,  є підставою для
скасування рішення суду і направлення справи на новий розгляд.

Висновок
суду про те,  що в позові належить
відмовити ,  оскільки безпосередньо дії
державного виконавця ,  що призвели до
ухвалення постанови про закінчення виконавчого провадження,  не були визнані судом незаконними,  суперечить змісту ухвали господарського суду
Чернігівської області від 25 вересня 2006 року,
положенням  ст. .121-2 ГПК України,   ст. .1167 ЦК України та  ст. .56 Конституції України,  а тому при новому розгляді справи суду
належить повно та всебічно перевірити обставини справи,  дати їм належну правову оцінку та вирішити
спір згідно до вимог закону.

Керуючись  ст.
ст.  209,  218,
307,  311 ч.1 п.4,  313-315,
317,  319 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення
Деснянського районного суду м.  Чернігова
від 8 червня 2007 року скасувати і справу направити на новий розгляд до того ж
суду в іншому складі

суду.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня її
проголошення.