УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

31
травня 2007 року                                                                                   м.  Вінниця

Колегія
суддів Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у
складі: головуючого: Пащенко Л.В.,
суддів: Нагорняка В.А.,
Мартьянової Л.І.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
військової частини А-0876 про поновлення на роботі,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу і моральної шкоди,  за касаційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня
2004 року,

встановила:

Рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 23 вересня 2004 року позовні вимогиОСОБА_1 задоволено
частково: поновлено позивачку на роботі на посаді діловода військової частини
А-0876,  стягнуто на її користь 2308 грн.
17 коп.3арплати за час вимушеного прогулу,
300 грн. у відшкодування моральної шкоди і 70 грн. витрат по оплаті
юрдопомоги,  а в решті позову відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2004 року рішення місцевого
суду скасовано,  в позові ОСОБА_1
відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення апеляційного суду скасувати та
направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції,  посилаючись на неповне з'ясування обставин
справи,  порушення норм матеріального та
процесуального права.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду рішення апеляційного суду відсутні,
виходячи з наступного.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в
позові,  апеляційний суд виходив з
того,  що звільнення позивачки з роботи
за п.1  ст. 40 КЗпП України було
здійснено з дотриманням вимог трудового законодавства і зокрема: вимог ч.2  ст.
49-2 цього Кодексу,  а висновок
судово-технічної експертизи,  яким
встановлено факт заміни аркуша в журналі вхідної кореспонденції в/ч
А-1494,  де зареєстровано акт від
21.08.2003 року про відмовуОСОБА_1 від іншої,
запропонованої їй,  роботи,  сам по собі,
відповідно до вимог  ст.   ст.  60,  62 ЦПК України не може вважатися доказом

Справа № 33ц-215кс/07      Категорія:
2       Головуючий у суді першої
інстанції: Драч Ю.І.

Доповідач: Пащенко Л.В.

недотримання
відповідачем вимог Кзпп України при звільненні працівника за скороченням штату.

Відповідно
до ч.2  ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Згідно
ч.1  ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
рішення апеляційного суду постановлено з додержанням судом апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права,  а також відсутні передбачені ч.1  ст. 338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновок апеляційного суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  підпунктом 2 пункту 3 розділу VII
Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій
України»,  колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Апеляційного суду Житомирської області від 23 грудня 2004 року залишити без
зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.