Справа № 22-831/2007 р.                                  Головуючий
суддя 1 інстанції: Петричкович А.І..
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

19 липня
2007 року                                                                            м.  Рівне

Колегія  суддів
судової  палати  у
цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Гордійчук CO.,  суддів :
Григоренка М. П.,  Хилевича СВ.,  при секретареві Томашевській І.М. ,  за участю позивача та представника Центру
електрозв'язку № 3 Рівненської філії ВАТ „ Укртелеком" Березної P.O.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської
області від 13 грудня 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Центру
електрозв'язку № 3  Рівненської філії ВАТ
„ Укртелеком" та Зарічненського цеху електрозв'язку № 10 про поновлення на
роботі  і стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням
Зарічненського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2006 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Будучи
не згідною з даним рішенням і вважаючи його незаконними,  так як судом було не повно з'ясовано
обставини справи,  позивач в своїй
апеляційній скарзі зазначає,  що суд
першої інстанції не дав відповідної юридичної оцінки долученим до справи матеріалам,  а саме те,
що посаду листоноші згідно штатного розпису центру електрозв'язку №3
м.  Кузнецовська Рівненської філії ВАТ „
Укртелеком" було виведено з 02.10.2006 року,  а її фактично було звільнено 28 вересня 2006
року за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Крім
того,  згоду на її звільнення профком не
надавав,  перед звільненням інша посада
відповідачами їй не пропонувалась,  а
після звільнення на її посаду було переведено іншого працівника.

В
зв'язку із чим просить апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та
направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ході
апеляційного розгляду даної цивільної справи позивач апеляційну скаргу
підтримав повністю і дав пояснення,  які
збігаються із змістом самої апеляційної скарги.

Представник
відповідача заявив,  що апеляційну скаргу
вважає необґрунтованою і пропонує суду її відхилити,  а рішення суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши доводи апеляційної скарги та
вивчивши матеріали справи,  апеляційний
суд приходить до висновку,  що апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно
до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір,  укладений на невизначений строк,  а також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і
праці,  в тому числі ліквідації,  реорганізації,  банкрутства або перепрофілювання
підприємства,  установи,  організації,
скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно
до частини другої цієї ж статті таке звільнення допускається,  якщо неможливо перевести працівника,  за його згодою,  на іншу роботу.

З
долученого до матеріалів справи ксерокопії наказу начальника центру
електрозв'язку № 3 м.  Кузнецовська
Рівненської філії ВАТ „ Укртелеком" від 27 липня 2006 року № 330 „Про
зміни в організації виробництва і праці в цеху електрозв'язку №10"
(а.с.  115)вбачається,  що з 29 вересня 2006 року посада
листоноші,  яку обіймала позивач,  підлягала вивільненню,  з виведенням робіт по доставці телеграм на
суміщення професій.

В
зв'язку із чим,  згідно складеного акту
від 28 липня 2006 року (а.с. 102),
позивача ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення у зв'язку із
скороченням посади листоноші,  а 28 вересня
2006 року,  наказом № 134к (а.с.  7) останню було звільнено за п.1 статті 40
КЗпП України.

Відповідно
до частини 9 статі 43 КЗпП України,  якщо
розірвання трудового договору з працівником проведено власником або
уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної
профспілкової організації (профспілкового представника),  суд зупиняє провадження по справі,  запитує згоду виборного органу первинної
профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання
або відмови виборного органу первинної профспілкової організації(профспілкового
представника в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті)
розглядає спір по суті.

З
протоколу засідання цехової профспілкової організації Зарічненського цеху електрозв'язку
№ 10 від 01.12.2006 року (а.с. 132) видно,
що на виконання ухвали Зарічненського районного суду від 23 листопада
2006 року,  дана профспілкова організація
розглядала питання про звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи і надала згоду на
звільнення останньої з роботи,  на
підставі п.1  ст. 40 КЗпП України.

З огляду
на вищевикладене,  колегія суддів
приходить до висновку,  що суд першої
інстанції обґрунтовано залишив позовні вимоги позивача ОСОБА_1 без задоволення,  так як останню було звільнено з роботи з
дотриманням вимог чинного законодавства.

Доводи
апелянта про те,  що перед звільненням
відповідачем їй не була запропонована інша вакантна посада,  а після звільнення на її посаду було
переведено іншого працівника,  не
заслуговують на увагу,  так як в справі
відсутні будь-які докази з приводу того,
що на момент звільнення позивача у відповідачів була можливість
запропонувати останній іншу посаду,  а
щодо призначення іншого працівника на посаду,
яку обіймала позивач,  то дана
обставина не має будь-якого фактичного підтвердження матеріалами справи.

Таким
чином,  колегія суддів приходить до
висновку,  що судом першої інстанції були
правильно,  всебічно і повно встановлені
обставини справи,  характер
правовідносин,  які виникли між сторонами
та застосовано правові норми,  які
підлягали застосуванню при вирішенні даного спору,  в зв'язку із чим рішення Зарічненського
районного суду Рівненської області від 13 грудня 2006 року підлягає залишенню
без змін,  як ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі
наведеного та керуючись  ст.  ст.
303,  307,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Зарічненського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2006 року  залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони
мають право оскаржити ухвалу апеляційної інстанції і рішення місцевого суду до
Верховного Суду України протягом двох місяців починаючи з дня набрання законної
сили ухвали апеляційного суду,  з подачею
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.