Справа № 22-ц-5742007 рік                      Головуючий у 1 інстанції
Категорія    43                                                             Судця-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 липня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого   Ігнатоля Т.Г.

суддів                                          Кучерявої
В.Ф., Кочегарової Л.М.

при секретарі
Стрілецькій О.В. розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору побутового підряду,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 26
березня 2007 року та додаткове рішення суду від 17 квітня 2007 року,

встановила:

Рішенням
Жовтневого районного суду М.Маріуполя від 26 березня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволені. Договір побутового підряду укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1
розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачки 2 141 грн. 24 коп. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим
рішенням суду від 17 квітня 2007 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 -ОСОБА_3, яка доводи скарги
підтримала, заперечення позивачки, яка просила відмовити у задоволенні скарги,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно
ст. 858 ЦК України
та ст. 17 Закону України „Про захист прав споживачів" (далі Закон в
редакції 1993 року), шкода заподіяна життю, здоров'ю, або майну споживача
товарами (роботами, послугами), що мають конструктивні, виробничі, рецептурні
або інші недоліки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, якщо законодавством
не передбачено більш високої відповідальності.

Згідно
п.3 ст.15 Закону у разі виявлення недоліків у виявленій роботі (наданій
послузі) споживач має право вимагати за своїм вибором:

безоплатного
усунення недоліків у виконаній роботі(наданій послузі);

відповідного
зменшення ціни виконаної роботи(наданої послуги);

безоплатного
виготовлення іншої речі з також матеріалу і такої ж якості чи повторного   виконання роботи;

відшкодування
завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги)
своїми силами чи із залученням третьої особи.

Згідно
до положень п.6 ст.15 Закону виконавець не несе відповідальності за недоліки у
виконаних роботах або наданих послугах, якщо він докаже, що вони виникли з вини
самого споживача.

Згідно
ст. 24 Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 23 вересня 2005 року
між сторонами було укладено договір побутового підряду, за умовами якого ОСОБА_2
здала до майстерні приватного підприємця ОСОБА_1 дублянку для чищення та
фарбування дублянки і хутра. При здачі дублянки ОСОБА_2 заплатила 100 грн.
Через деякий час ОСОБА_2 забрала дублянку та виявила, що вона має підвищену
жорсткість шкіри і хутра та плями.

Згідно
висновку товарознавчої експертизи від 15 лютого 2006 року, вартість дублянки на
момент придбання становила 1600-2000 грн., відсоток зносу дублянки становив на
час проведення експертизи 40%. Фарбування дублянки в цілому відповідає нормам
стандарту, однак для усунення підвищеної жорсткості шкіри та для усунення
куйовдження і жорсткості хутра необхідно провести додаткові операції
(а.с.67-72).

За
висновком судово-почеркознавчої експертизи від 9 січня 2007 року, підпис від
імені ОСОБА_2, розташована з оборотної сторони супровідного листка про вартість
дублянки та процент зносу від 23 вересня 2005 року в строчці „ ПІП.
клієнта" виконана імовірно не ОСОБА_2, а іншою особою з імітацією
оригіналу підпису (а.с.108,129-131).

Таким
чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно і об"єктивно
встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін,
наданим та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам дав належну
оцінку і дійшов обґрунтованого висновку, що при виконанні умов побутового
підряду ОСОБА_1 порушено права споживача ОСОБА_2 на отримання якісної послуги і
ці підлягають захисту шляхом розірвання договору побутового підряду та
відшкодування шкоди.

В п.18
Правил побутового обслуговування населення, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 313 від 16 травня 1994 року (в редакції від 4 червня 1996
року) зазначено, що вартість речей і матеріалів замовника визначається та
оформляється документально за погодженням сторін або на основі поданих
документів, що посвідчують ціну.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що на момент передачі до майстерні,   дублянка мала знос 70%   і  її
вартість становила 300 грн.

Вказані
доводи апеляційної скарги до уваги не приймаються, оскільки вони спростовуються
висновком товарознавчої експертизи про процент зносу 40% та висновком
почеркознавчої експертизи, з якої вбачається, що підпис в супровідному листі
від імені ОСОБА_2 виконано не позивачкою.

Не
погоджуючись із рішенням, апелянт посилався на те, що суд необгрунтовано визначив
для відшкодування ОСОБА_2 суму 1200 грн., виходячи з вартості дублянки 2000
грн. згідно висновку експертизи та 40% зносу.

Ці
доводи є безпідставними, оскільки визначена судом вартість дублянки відповідає
наданим доказам та фактичним цінам на такий товар на час вирішення спору.

Колегія
суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що суд не
постановив рішення щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, оскільки суд зробив
аналіз обставин справи та правовідносин між сторонами і дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1

При
цьому, відповідно до ст.308 ЦПК України не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Стаття
220 ЦПК України передбачає, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як
вбачається із справи, суд розглянув питання щодо відшкодування позивачці
моральної шкоди, однак не ухвалив з цього питання рішення і тому постановив
додаткове рішення від 17 квітня 2007 року.

З
матеріалів справи вбачається, що згідно з довіреністю від 7 листопада 2005
року, ОСОБА_1 доручила ОСОБА_3 представляти її інтереси в суді (а.с.11)

Відповідно
до п.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка
бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Із
справи видно, що представник відповідачки ОСОБА_1 була повідомлена про час і
місце винесення додаткового рішення (а.с.144).

При
цьому в судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 не заперечував
того, що під розгляду справи в суді першої інстанції позивачка, підтримуючи
позов, обґрунтовувала свої моральні страждання у зв"язку з отриманням
неякісної послуги.

У
зв"язку з цим, доводи ОСОБА_3 в апеляційному суді про те, що додаткове
рішення постановлено з порушенням норм процесуального права є неспроможними.

Відповідно
до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Колегія
суддів вважає, що оскільки вирішення питання про додаткове рішення не призвело
до неправильного вирішення справи, підстав для задоволення апеляційної скарги
про скасування додаткового рішення немає.

Нових
доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та
могли вплинути на рішення суду позивачем не надано.

Відповідно
до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись
ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Жовтневого   районного суду міста
Маріуполя   від   26 березня 2007 року та додаткове рішення
суду від 17 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.