УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13 липня
2007 року                                                                                                 м.  Рівне

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в
складі суддів:

головуючого
судді    -    Малько О.С. ,

суддів: Буцяка
З.І.,  Василевича В.С. , Гордійчук CO.,
Шимківа С. С. ,

розглянувши
в порядку касаційного провадження у судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Брошнівської дитячої школи мистецтв про оскарження
дисциплінарного стягнення,  відсторонення
від роботи,  поновлення на роботі та стягнення
моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського
міськрайонного суду від 15 червня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від ЗО серпня 2005 року, -

встановила:

У квітні
2005 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до Брошнівської дитячої школи
мистецтв про оскарження дисциплінарного стягнення,  відсторонення від роботи та стягнення
моральної шкоди.

У
процесі розгляду справи,  в травні 2005
року вона подала додаткову позовну заяву про скасування наказу № 13-ОД від 11
травня 2005 року,  згідно якого вона
звільнена із займаної посади за п. 4
ст.  40 КЗпП України та про
поновлення на роботі,  стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням
Калуського міськрайонного суду від 15 червня 2005 року,  яке залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2005 року,  позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано
незаконними та скасовано наказ № 8-ОД від 05 квітня 2005 року про відсторонення
позивачки від роботи та № 9-од від 07 квітня 2005 року про оголошення їй
догани. В решті позову відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі,  посилаючись
на  те,    що
судами  допущено   порушення
норми ^міатеріального

№
33-ц-116                                                                                              Категорія
№2

Головуючий у 1
інстанції суддя: Гавриленко В.Г. Доповідач: суддя Шимків С. С.

та
процесуального права. Висновки
суду не відповідають обставинам справи.

Вважає,  що вона не вчиняла прогулу 12 квітня 2005
року,  оскільки проходила медичне
обстеження в поліклініці і їй було назначено додаткову консультацію у лікарів.

Перевіривши
матеріали справи,  колегія суддів
вважає,  що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно
до п. 4  ст.  40 КЗпП України трудовий договір,  укладений на невизначений строк,  а також строковий трудовий договір до
закінчення терміну його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( у тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Таким
чином,  крім встановлення самого факту
відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня
визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивачки
з роботи є з"ясування поважності причини її відсутності.

З
матеріалів справи вбачається і це встановлено судом,  що позивачка 12 квітня 2004 року за вказівкою
керівництва музичної школи проходила медичний огляд.

Постановляючи
рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним
наказу № 13-0Д від 11 травня 2005 року та про відмову у поновленні на
роботі,  стягненні заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
місцевий суд виходив з того,  що
позивачка була відсутня на робочому місці 12 квітня 2005 року більше трьох
годин без поважних причин,  допустивши
таким чином прогул.

Проте,  погодитися з таким висновком суду першої
інстанції судова палата погодитися не може.

Законодавством
не визначено переліку обставин,  за
наявності яких прогул вважається вчиненим з поважним причин. Тому,  вирішуючи питання про поважність причин
відсутності на роботі працівника,
звільненого за п. 4  ст.  40 КЗпП України,  суд повинен виходити з конкретних обставин і
враховувати будь-які докази із передбачених
ст.  57 ЦПК ( ст.  27 ЦПК в старій ред.). При цьому
відсутність працівника за станом здоров"я може підтверджуватися не тільки
лікарняним листком чи довідкою медичної установи,  а й показаннями свідків та іншими доказами.

У даній
справі суд з"ясував не стан здоров"я позивачки як підставу для
визначення поважності причин відсутності на роботі,  а наявність відповідних документів про
звільнення її в цей день від виконання роботи.

Крім
того,  встановивши,  що відсутність позивачки на роботі без
поважних причин 05-06,  10-11 травня 2005
року не знайшло свого підтвердження,
місцевий суд не з"ясував чи мала місце системність порушення
трудового законодавства,  як це зазначено
в наказі № 13-ОД від 11 травня 2005 року чи ні.

Суди
першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про визнання
незаконними наказів № 8-ОД від 05 квітня 2005 року та № 9-ОД від 07 квітня 2005
року по Брошнівській дитячій школі мистецтв та скасували їх.

Рішення суду в
цій частині підлягає залишенню без зміни.

В той же
час,  визнаючи незаконними дані
накази,  суд не вирішив питання про
відшкодування моральної шкоди,  тобто не
розглянув усіх вимог,  які були заявлені
у суді першої інстанції.

В порушення
вимог  ст.  303 ЦПК України апеляційний суд на вказані
недоліки уваги не звернув.

Керуючись
підпунктом 2 пункту 3 розділу VII "Прикінцевих та перехідних положень Закону України
"Про судоустрій України"
ст.  ст.  336,
338 ЦПК України,  колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області,  -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Калуського районного суду від 15
червня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30
серпня 2005 року в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання
незаконним наказу № 13-0Д від 11 травня 2005 року та про відмову у поновленні
на роботі,  стягненні заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасувати,  справу в цій частині направити на новий
розгляд до суду першої інстанції. У решті зазначені судові рішення залишити без
змін..

Ухвала
оскарженню не підлягає.