Справа №22- 1456/2007р.                               Головуючий у 1 інстанції: Мелешко C.I.
Категорія:41                                                        Доповідач:
РІШЕННЯ

Іменем України
15   жовтня   2007
року   Колегія   суддів
Судової   палати   в
цивільних   справах апеляційного
суду Львівської області в складі:

Головуючого -
Бермес І.В.,  Суддів: Бакус В.Я.,
Шандра М. М. ,  при секретарі:
Жовнір О.З.,

з участю
ОСОБА_3,  ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою
Львівсько-Волинського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального)
загону на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19
березня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону про стягнення заборгованості
по заробітній платі та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, -

встановила:

Оскаржуваним
рішенням задоволено позов ОСОБА_1. Стягнуто з Львівсько-Волинського
воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону в користь
ОСОБА_1 16 923 (шістнадцять тисяч дев'ятсот двадцять три) грн.22 коп. -
заборгованості по заробітній платі та вихідній допомозі,  31 403 (тридцять одну тисячу чотириста три)
грн. 56 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та
компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати станом на 19.03.2007 року
1555( одну тисячу п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн.77 коп.,  всього разом 49 882грн.55 коп.

Стягнуто
з Львівсько-Волинського воєнізованого гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону 498 (чотириста дев'яносто вісім) грн.83коп.
судових витрат в дохід держави.

Рішення суду
оскаржив відповідач.

В
апеляційній скарзі покликається на те,
що рішення судом постановлено шляхом неправильного та неповного дослідження
доказів та встановлення обставин у справі,
а також неправильного застосування норм процесуального та матеріального
права.

Крім
цього,  зазначає,  що не враховано,  що обов'язок по виплаті заборгованості по
заробітній платі разом з вихідною допомогою повинне виплатити Головне
управління ДСВАРС або МНС України.

Просить
скасувати рішення районного суду,  та
постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши
доповідача,  пояснення ОСОБА_3 на
підтримання апеляційної скарги,
заперечення ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  перевіривши матеріали
справи та доводи скарги,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено,  що ОСОБА_1
звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній
платі в розмірі 16 923грн.22 коп. та середнього заробітку за час затримки
розрахунку,  покликаючись на те,  що він працював на посаді помічника командира
Західно-регіонального спеціально-воєнізованого аварійно-рятувального загону з
грудня 1983 року до 17 травня 2006 року .

На
підставі наказу № 32/к від 18.05.2006 р. його звільнено з посади в зв'язку з
реорганізацією ДСВАРС з виплатою вихідної допомоги. Однак на час звільнення
вищезазначена організація не виплатила йому заборгованість по заробітній платі
за січень - травень 2006 року,  що разом
з розрахунковими згідно довідки № 135 від 07.06.2006 року становить в загальній
сумі 16 923грн.22 коп.

Згідно
розпорядження №2 від 16.01.2006 року щодо утримання чисельності головного
управління   регіональних  загонів
ДСВАРС  запропоновано  утримання
особового  складу

Західного
РСВАРС,  що вивільняється,  здійснювати за рахунок кошторису на утримай
Львівсько-Волинського  ВГРЗ,   тобто
організації  відповідача.   Оскільки
в  добровільному порядку   відповідач
відмовився  сплатити   заборгованість  по
заробітній   платі,   тому
він змушений звернутися в суд.

Позивач
у судовому засіданні збільшив розмір позовних вимог,  зазначивши,
що на день вирішення спору в суді заборгованість по заробітній платі
разом з вихідною допомогою становить 16 923 грн.22 коп.,  середній заробіток за час затримки розрахунку
становить 31 403 грн. 56коп.,  розмір
інфляційних втрат внаслідок несвоєчасної виплати належних позивачу сум згідно
поданого розрахунку становить 1555 грн. 77 коп. Від стягнення 3% річних за
несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання,  що становить 392грн.02 коп. позивач
відмовився. Просив позов задовольнити.

Встановлено,  що ОСОБА_1 на підставі наказу № 32/к від
18.05.2006 р. звільнено з посади в зв'язку з реорганізацією ДСВАРС з виплатою
вихідної допомоги. Однак на час звільнення вищезазначена організація не
виплатила йому заборгованість по заробітній платі за січень-травень 2006
року,  що разом з розрахунковими згідно
довідки Західного РСВАРЗ № 135 від 07.06.2006 року становить в загальній сумі
16 923грн.22 коп.,  а відповідно довідки
від 20.07.2006 р. №183 вказаної організації встановлено,  що середній заробіток позивача ОСОБА_1
становив 3110 грн.70коп.

Згідно
розпорядження №2 від 16.01.2006 року щодо утримання чисельності головного
управління регіональних загонів ДСВАРС запропоновано утримання особового складу
Західного РСВАРЗ,  що вивільняється,  здійснювати за рахунок кошторису на утримання
Львівсько-Волинського ВГРЗ,  тобто
відповідача.

Наказом
№389 від 12.12.2005 року Міністра України з питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи,  вказано,
що при реорганізації ДСВАРС шляхом поділу в тому числі Західного
РСВАРЗ,  новоствореним підрозділам надати
статус юридичної особи з передачею за роздільним актом (балансом) відповідних
частках всіх майнових прав і обов'язків ДСВАРС,
що реорганізується. Однак організація відповідача Львівсько-Волинський
ВГРЗ в порушення вимог Постанови КМУ від 12.10.2000р. № 1540 не виконав
вищезгаданих наказу та розпорядження,
які є обов'язковими для виконання,
внаслідок чого з позивачем ОСОБА_1 при звільненні не було проведено
повного розрахунку. За таких обставин суд і прийшов до переконання,  що належним відповідачем по справі є саме
Львівсько-Волинський ВГРЗ .

Доводи
представника відповідача про безпідставність позову в цій частині визнані
необгрунтованими,  тому вірно не прийняті
судом до уваги і суд прийшов до висновку,
що позов про стягнення заборгованості по заробітній платі за
січень-травень 2006 року,  що разом з
розрахунковими становить в загальній сумі 16 923 грн.22 коп. слід задовольнити.

Голослівними
є покликання апелянта на те,  що
обов'язок по виплаті заборгованості по заробітній платі разом з вихідною
допомогою повинне виплатити Головне управління ДСВАРС або МНС України.

Суд
також вказав,  що з 18 травня 2006 року
на 19 березня 2007 року число робочих днів за графіком роботи
підприємства,  що підлягають оплаті,  становлять 212 днів. Середньоденний заробіток,  що підлягає сплаті за затримку розрахунку і
який доданий до справи, становить-148грн.13коп.

Середній
заробіток за затримку розрахунку з дня його звільнення на 19 березня 2007 року
встановлено 31 403 грн.56 коп. ( 212 днів х 148.13 грн. = 31 403 грн.56 коп.).

Проте
судом не враховано,  що згідно  ст. 117 КЗпП України відповідач повинен
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку в разі невиплати з його вини.

З
матеріалів справи вбачається,  що його
вини у затримці немає,  т.я. відповідач
вказує,  що кошторисом на утримання ЛВ
ВГРЗ на 2006 рік не було передбачено статті витрат щодо погашення
заборгованості працівникам Західного СВАРЗ.

Тому
рішення суду в цій частині слід скасувати та постановити нове рішення про
відмову в задоволення позову.

Стягуючи
компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 1555 грн.77
коп.,  суд покликався на те,  що згідно
ст.  625 Цивільного кодексу
України боржник,  який прострочив
виконання грошового зобов'язання,  на
вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення.

Однак
дані правовідносини є трудовими,  а тому
суд не вправі був керуватись  ст.  625 Цивільного кодексу України,  а тому рішення суду в цій частині слід
скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволення позову.

В решті
частині рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам,  доводи скарги висновків суду в цій частині не
спростовують,  тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись
ч.1 п.п.1, 2  ст. 307,  ч.1
ст. 308,  ч.1 п.п.3, 4  ст. 309,
ч.1 п.1, ч.2  ст. 314,   ст. 315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Львівсько-Волинського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального
) загону задоволити частково.

Рішення
суд в частині стягнення з Львівсько-Волинського воєнізованого
гірничорятувального (аварійно-рятувального ) загону в користь ОСОБА_1 31 403
грн. 56 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та
компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати станом на 19.03.2007 року
1555 грн.77 коп. скасувати.

Постановити
нове рішення та в позові ОСОБА_1 про стягнення з Львівсько-Волинського
воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального ) загону 31 403 грн.
56 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та
компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати станом на 19.03.2007 року
1555 грн.77 коп. відмовити.

Стягнути
з Львівсько-Волинського воєнізованого гірничорятувального
(аварійно-рятувального) загону 169 грн. 23 коп. судових витрат в дохід держави.

В решті частині
рішення суду залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.