УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

08 серпня 2007 року                                                                         м. Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області
в складі:

головуючого :   Косогор Г.О.

суддів:                  Ткачук О.

Ісаєвої Н.В.

при секретарі:               Забалуєвій
Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 в своїх інтересах а також в інтересах неповнолітньої донькиОСОБА_5на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25
грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 доОСОБА_1, з участю третьої особи на боці позивача -ОСОБА_3про усунення перешкод в користуванні власністю і визначення порядку розподілу
майна та зустрічним позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розподіл майна,

встановила:

У травні 2004 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом доОСОБА_1. про усунення перешкод в користуванні власністю і визначення
порядку розподілу майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
він є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі
договорів купівлі -продажу від 18.07.1996 року на 358/1000, 346/1000,
296/1000 частин квартири. Рішенням
Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2003 року шлюб між ним та відповідачкою був розірваний, але не було
встановлено порядок розподілу спільного
майна, необхідність чого виникла у зв'язку з неприязними відносинами між ними та створенням відповідачкою перешкод в
користуванні квартирою, що порушує права позивача, як власника вказаної
квартири, тому він просив зобов'язати відповідачку
звільнити квартиру, здійснити розподіл майна, виділивши відповідачці усе спільно нажите майно на загальну суму 20 245
гривень, стягнути з нього на користь відповідачки
компенсацію за частину грошових коштів від продажу квартириАДРЕСА_2

Відповідачка позов не визнала та звернулась із зустрічним позовом, в якому
просила

здійснити
розподіл спільно набутого майна шляхом виділення їй квартириАДРЕСА_1і, посилаючись на те, що спірна квартира

була придбана на спільні кошти, які були отримані від продажу квартири №6,

Головуючій у суді 1-ї інстанції Ярош С.В.                         Справа №22 - ц -3615 -2007

Доповідач   - Косогор Г.О.                                                       Категорія - 5

2

розташованої у
будинкуАДРЕСА_2, що належала на правах приватної
власностіОСОБА_1., ОСОБА_2 і їхній неповнолітньої дочці у рівних часках кожному. Також при покупки квартири були використані
гроши повернені ОСОБА_2, які остання отримала у якості боргу
від відповідачки особисто. Просила виділити автомобіль, телевізор, систему "Соні", видеоплейер, дві магнітоли, два телевизора, мебель, холодильник - ОСОБА_2. Також просила
у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішенням
Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2006 року позов ОСОБА_2
доОСОБА_1, з участю третьої особи на боці позивача -ОСОБА_3про усунення
перешкод у користуванні власністю і визначення порядку розподілу майна
задоволено. Квартиру АДРЕСА_1 залишено за ОСОБА_2. Зобов'язано ОСОБА_2
відшкодувати на користьОСОБА_1 з урахуванням інтересів неповнолітньої
дочки - ОСОБА_5, компенсацію вартості квартири АДРЕСА_1 у
розмірі одної третьої частини.

Виселено
ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.

Виконано розподіл майна між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, що знаходиться в спільній сумісній власності, передавши ОСОБА_1 все спільно нажите майно, на загальну суму 20 245 грн, а
саме : кухонну меблю, виробництва Італія марки " Марія" вартістю 5000
гривень, гостинну стінку, виробництва Молдавії, марки " Альбатрос"
вартістю 2350 гривень, телевізор, виробництва
Японії, марки " Panasonic", вартісної 325 гривень, телевізор, виробництва Японії, марки "Sony", вартістю 955 гривень, диван, виробництва Румунії, марки
"Діана", вартістю 2350 гривень, холодильник
вартістю 2 915 гривень, комп"ютер виробництва Кореї, фірми
" LG ", вартістю 5350 гривень.

У задоволенні зустрічного позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
майна - відмовлено.

У апеляційній скарзіОСОБА_1.. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, про задоволення її позовних вимог, вказуючи на
порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника, що з"явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи у
позовіОСОБА_1., районний суд виходив з того, що наявними у справі
доказами підтверджується та сторонами не заперечується,
що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі
договорів купівлі-продажу від 18.07.1996 року. Однак, в квартирі
проживає його колишня дружина -ОСОБА_1.. із неповнолітньою дочкою, чим перешкоджає в користуванні цим приміщенням її
власнику ОСОБА_2 Оскільки ОСОБА_1 не доказала
обставини придбання квартири за сумісні кошти подружжя, то ОСОБА_2, як власник
вищезазначеного майна, на підставі ст.391 ЦК України, ст.48 Закону України "Про власність" має право вимагати усунення
перешкод зі сторониОСОБА_1. в праві володіння й користуванні квартириАДРЕСА_1 З
урахуванням інтересів неповнолітньої дочки, суд вважав за можливе зобов'язати ОСОБА_2 відшкодувати на користь відповідачкиОСОБА_1. компенсацію вартості частини квартири, передавши їй все
спільно нажите майно на загальну сумму 20 245 грн.

Розглядаючи
спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1і на підставі договорів
купівлі продажу від 18.07.1996 року відповідно на 358/1000, 346/1000 та
296/1000 частин. Ця квартира була придбана за кошти батьків останнього, які
оплатили різницю між вартістю проданої квартири, розташованої по пров.АДРЕСА_2,
у якій раніше проживали спільно позивач і
відповідачка, і сумою коштів, за якою була встановлена ціна по договору купівлі- продажу. Ця сума складала сімдесят відсотків
загальної вартості купленої квартири, а інші тридцять відсотків склала сума
коштів від проданої квартири АДРЕСА_2, що
підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_4. - колишньої власниці 296/1000
частин квартири під АДРЕСА_1. Крім того, згідно з рішенням
Приморського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2003
року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_2. таОСОБА_1.,   було встановлено, що сторони припинили
шлюбні відносини з грудня 1995 року по вересень 1996 року. Відповідачка ці
обставини визнала. Рішення суду никим не оскаржено, вступило в законну силу. У той же час, спірна квартира придбана у липні
1996 року, що свідчить про те, що ОСОБА_2 є єдиним власником і добросовісним
набувачем майна.

На підставі
наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що спірна квартира
повинна залишатися за ОСОБА_2 та про відсутність підстав для визнання на неї
права власності за ОСОБА_1.

Посилання
апелянта  на порушення судом ст.143 ЩІК
України не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і
справедливого рішення. Судом були виконані необхідні дії щодо
підготовки справи до судового розгляду, встановлені фактичні відносини сторін, надано належну оцінку зібраним по
справі доказам. Крім того, клопотання про призначення експертизи по оцінці
спірного майна та квартири сторонами не заявлялось, його вартість відповідачкою у суді першої інстанції не оспорювалась.

А відповідно
до вимог ч.2 статті 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в дослідженні
яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду
першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Доводи
апеляційної скарги про те, що рішенням суду порушені права неповнолітньої дитини, судова колегія не приймає до уваги, оскільки
відповідачкою договора купівлі продажу квартири з підстав
не відповідності їх інтересам дитини, не оскаржені, такі вимоги у суді першої
інстанціїОСОБА_1. не заявлені. Судом розглядався спір лише про розподіл майна
подружжя, та усунення перешкод у користуванні майном, а не про виселення
неповнолітньої дитини. Крім того, як вказано вище, судом при ухвалені рішення
враховані інтереси неповнолітньої дитини.

Частиною 1
ст.303 ЦПК України передбачені межі розгляду справи апеляційним судом, відповідно до яких під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Судова колегія враховує також, що ні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду,ОСОБА_1. не надано
доказів у заперечення проти позову ОСОБА_2, аргументи викладені в апеляційній скарзі також не спростовують висновки суду
першої інстанції та не вказують

4

на їх невідповідність.

Таким чином, встановивши факти, та
визначивши правовідносини, зумовлені встановленими
фактами, суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, підстав для скасування якого
колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 304, п.1
ст.307,308, 313, п.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів
судової палати,

ухвалила :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітньої
донькиОСОБА_5  - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2006 року   -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного суду України.