червня 2007 року                                                                                    м.   Донецьк
Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:
головуючого                            Н.С.  ,
суддів:                                      Висоцької
О.І.,                                                                   Біляєвої
в судовому засіданні в місті Донецьку справу за позовом ОСОБА_1до головного
управління Міністерства внутрішніх справ (далі - ГУ МВС) України в м.
Києві,   Ленінградського районного
управління (далі - РУ) ГУ
МВС України в м.   Києві,   управління Державного казначейства України в
м.   Києві,   Державного казначейства України про
відшкодування моральної шкоди та повернення майна за касаційною скаргою
Державного казначейства України на ухвалу Апеляційного суду м.   Києва від 27 жовтня 2004 року,
листопаді 1998 рокуОСОБА_1   звернувся з
позовом до ГУ МВС України
в м.   Києві,   Ленінградського РУ ГУ МВС України в
м.   Києві,   Управління Державного казначейства в м.   Києві,
Державного казначейства України про відшкодування шкоди,   завданої органами попереднього
слідства,   посилаючись на те,   що в січні 1996 року Ленінградським РУ ГУ МВС України в
м.   Києві відносно нього порушена
кримінальна справа за ознаками злочину,
передбаченого   ст.    ст.
148-2,   172 КК України. З 16
травня 1996 року до 16 липня 1996 року він знаходився під вартою,   а 6 січня 1998 року провадження в справі
було закрито на підставі п.2   ст.  213 КПК України. В ході досудового слідства
за місцем його проживання та роботи були проведені обшуки; порушені виробничі
стосунки як підприємця. В результаті незаконного притягнення до кримінальної
відповідальності йому була заподіяна матеріальна та моральна шкоди,   у зв'язку з чим просив задовольнити позов.
Справа №
Суддя-доповідач
Рішенням
Подільського районного суду м.  Києва від
06 лютого 2001 року позов частково задоволено.

Ухвалою
Подільського районного суду м.  Києва від
13 лютого 2002 року вищевказане рішення суду скасовано в зв'язку з
нововиявленими обставинами в частині відшкодування моральної шкоди на користь
ОСОБА_1.  за рахунок коштів на утримання
МВС України.

Рішенням
цього ж суду від 12 березня 2002 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.  Києва від 27 жовтня 2004 року,  ухвалено стягнути на користь ОСОБА_1.  200000 гр. у рахунок відшкодування моральної
шкоди та 508 гр. у рахунок оплати експертизи; виплати здійснити з Державного
бюджету України.

У
касаційній скарзі Державне казначейство України просить скасувати ухвалу
апеляційного суду,  посилаючись на
неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм
процесуального права,  та ухвалити нове
рішення,  яким зменшити розмір моральної
шкоди.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд встановив,  що рішенням
Подільського районного суду м.  Києва від
06

лютого 2001 року на користь ОСОБА_1.
в відшкодування моральної шкоди,

завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,  стягнуто

200000   гр.   Суд   зобов'язав   Державне
казначейство   України                     здійснити

відшкодування
моральної шкоди за рахунок державного бюджету.

Апеляційний
суд погодився з такими висновками,
зазначивши,  що рішення від 06
лютого 2001 року в частині визначення розміру моральної шкоди набрало
чинності,  тому це питання не може бути
предметом повторного розгляду і не вирішувалось при ухваленні рішення 12
березня 2002 року.

Проте з
такими висновками суду цілком погодитися не можна з таких підстав.

Згідно з
п.1  ст. 1,  п.5
ст. 3 Закону від 1 грудня 1994 р. № 266/94-ВР № 266/94-ВР "Про
порядок відшкодування шкоди,  завданої
громадянинові незаконними діями органів дізнання,  досудового слідства,  прокуратури і суду" (далі - Закон від 1
грудня 1994р. № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода,  завдана громадянинові внаслідок незаконного
засудження,  незаконного притягнення
обвинуваченого,  незаконного взяття і
тримання під вартою,  незаконного
проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи
обшуку,  виїмки,  незаконного накладення арешту на майно,  незаконного відсторонення від роботи (посади)
та інших процесуальних дій,  що обмежують
права громадян. У наведених у  ст. 1
цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно
до частин 2,  3  ст. 13 Закону від 1 грудня 1994 р. №
266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в
межах,  встановлених цивільним
законодавством.  Відшкодування моральної
шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться,  виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством
чи судом.

Відшкодування
моральної шкоди,  згідно з ч. 1  ст. 4 вищевказаного Закону,  провадиться за рахунок коштів державного
бюджету.

Таким чином,  у зазначеному Законі
передбачено,  що розмір відшкодування
моральної шкоди повинен визначатися та обґрунтовуватися судом із урахуванням
мінімального розміру заробітної плати,
однак ці вимоги залишилися поза увагою судів як першої,  так і апеляційної інстанцій.

Стягуючи
моральну шкоду в розмірі 200000 гр.,
суди помилково виходили з того,
що розмір компенсації був визначений рішенням Подільського районного
суду м.  Києва від 06.02.2001 року. При
цьому неправильно розцінили висновок суду щодо скасування зазначеного рішення в
зв'язку з нововиявленими обставинами лише в частині проведення відшкодування за
рахунок коштів на утримання Міністерства внутрішніх справ України,  оскільки резолютивна частина рішення про розмір
моральної шкоди не містить правового висновку щодо суб'єкта,  на який покладається обов'язок здійснити
виплати.

Зважаючи
на те,  що обставини справи судом
встановлено повно та всебічно,  однак
неправильно застосовано норми матеріального права,  колегія суддів вважає за необхідне частково
скасувати ухвалені в справі судові рішення.

Законом
України від 15 березня 2007 року № 749-У "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" розмір мінімальної
заробітної плати з 1 квітня 2007 року встановлено в 420 гр.

З огляду
на період перебування ОСОБА_1.  під слідством (один рік одинадцять місяців 16 днів)
розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 10080 гр. (420 гр. х
24 міс); однак,  зважаючи на те,  що заявник два місяці перебував під
вартою,  за місцем його проживання
проводився обшук і що він зазнав інших негативних впливів унаслідок притягнення
до кримінальної відповідальності,
відшкодування моральної шкоди встановити в розмірі 50000 гр.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині
визначення розміру відшкодування моральної шкоди підлягають скасуванню з
підстав,  передбачених у  ст. 341 ЦПК України. В решті судові рішення
залишити без змін.

Керуючись  ст.
ст.  336,  339,
341 ЦПК України,  колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області

вирішила:

Касаційну скаргу
Державного казначейства України задовольнити частково.

Рішення
Подільського районного суду м.  Києва від
12 березня 2002 року та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від 27 жовтня 2004 року в частині
визначення розміру відшкодування моральної шкоди скасувати.

Стягнути
з Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету на
користь ОСОБА_1на відшкодування моральної шкоди 50000 (п'ятдесят тисяч) гр.; в
решті судові рішення залишити без змін.

Рішення
оскарженню не підлягає.