АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-2064                                                       Головуючий
2007р.                                                                                 Марченко Н.В.
Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2007р.                                                                                м.  Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

головуючого:
Савченко О.В.

суддів: Гончара
О.С. ,  Мануйлова Ю.С.

при секретарі:
Тахтаул О.М.

за участю
адвоката: ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 23 квітня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2006 року ОСОБА_1
звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної їй
матеріальної та моральної шкоди.

У позові
зазначала,  що 3 червня 2005 року ОСОБА_2
умисно завдала їй легкі тілесні ушкодження,
у зв"язку з чим за вироком Заводського районного суду м.  Запоріжжя від 24 листопада 2006
року була визнана винною у скоєнні злочину,
передбаченого  ст.  125 ч.1 КК України.

Вказаними діями відповідачка заподіяла їй фізичні та моральні страждання,

у відшкодування яких просила стягнути з ОСОБА_2. 3000 гр.

Доповнивши
та уточнивши у листопаді 2006
року та у січні 2007
року позовні вимоги,  зазначала,  що у зв"язку з отриманими тілесними
ушкодженнями вона змушена була неодноразово проходити амбулаторне лікування.
Витрати на придбання медикаментів та рентгенівської плівки за період з червня 2005 року по січень 2007 року становили 608 гр. 80 коп. У
зв"язку з діагнозуванням у неї у лютому 2006 року травматичного періоститу,  їй призначено санаторно-курортне
лікування,  вартість якого у   м.  Бердянську
становить 1842 гр.

Посилаючись
на вказані обставини,  просила стягнути
на її користь з ОСОБА_2. у відшкодування матеріальної шкоди 608 гр. 80 коп! витрат на
медикаменти та рентгенівську плівку,  1842 гр. - вартість
необхідного їй санаторно-курортного лікування,
900 гр.
понесених нею витрат на правову допомогу адвоката у

кримінальній справі,  а також 5000гр. у відшкодування моральної
шкоди,  70 гр. витрат на правову допомогу по даній справі.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Запоріжжя
від 23 квітня 2007 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на порушення судом норм

матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити нове,

яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши
у засіданні апеляційного,  суду
доповідача,  пояснення учасників процесу,  перевіривши матеріали справи та доводи
скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  вироком
Заводського районного суду м.  Запоріжжя
від 24 листопада
2006 року
відповідач по справі ОСОБА_2. була визнана винною у скоєнні злочину,  передбаченого ч.1  ст.  125 КК України,  оскільки 3 червня 2005 року,  у коридорі будинку № 8 по вул.  Фінальній у м.  Запоріжжі,
на грунті неприязних стосунків з ОСОБА_1,  вдарила останню по лівій руці,  а потім викручувала їй руку,  завдавши тілесні ушкодження,  що були кваліфіковані,  як легкі(а.с. 35-36).

Відповідно
до положень ч.4  ст.  61 ЦПК України вирок у кримінальній
справі,  що набрав законної сили ,  обов'язковий для суду,  що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи,  стосовно якої
ухвалено вирок,  з питань,  чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Відмовляючи
у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування понесених нею матеріальних
витрат на придбання медикаментів у ході подальшого лікування,  а у зв"язку із виявленням у неї ще у
лютому 2006 року
посттравматичного періоститу також витрат,
необхідних для санаторно-курортного лікування,  суд виходив з того,  що за вироком суду від 24 листопада 2006 року ОСОБА_2.
була визнана винною у завданні ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень,  а не легких тілесних ушкоджень,  що спричинили короткочасний розлад
здоров"я або незначну втрату працездатності чи тілесних ушкоджень більш
тяжкого ступеня. Наявність же причинного зв"язку між спричиненими їй 3 червня 2005 року ОСОБА_2
тілесними ушкодженнями та виявленим у неї у.лютому 2006 року,  тббто ще до ухвалення вироку,  посттравматичного періоститу,  ОСОБА_1не доведено,  враховуючи її ухилення від,  проведення судово-медичної експертизи,  що була призначена по справі( а.с. 40). Крім
того,  доказів фактичного понесення
витрат на придбання медикаментів      ( чеків,  тощо) позивачка суду не надала.

Відповідно
ж до  ст.
146 ЦПК
України у разі ухилення особи,  яка бере участь
у справі,  від подання експертам
необхідних матеріалів,  документів або
від іншої участі в експертизі,  якщо без
цього провести експертизу неможливо,  суд
залежно від того,  хто із цих осіб
ухиляється,  а також яке для них ця
експертиза має значення,  може визнати
факт,  для з'ясування якого експертиза
була призначена,  або відмовити у його
визнанні.

Оскільки
від проведення судово-медичної експертизи у даному випадку ухилялась позивач по
справі,  яка в силу  ст.  10 ЦПК України
повинна була довести саме наявність такого зв"язку,  а не відповідач,  яка наполягала на його відсутності,  суд правомірно відмовив ОСОБА_1 у визнанні
зазначеного причинного зв"язку.

Відповідно
до роз"ясень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з
подальшими змінами „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди",
шкода,  заподіяна особі і майну
громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою,  яка її заподіяла,  за умови,
що дії. останньої були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина
зазначеної особи.

Щодо вимог про стягнення 900 гр. оплати за
участь адвоката у кримінальній справі,
то порядок їх відшкодування регулюється
ст.  93 КПК
України,  отже вони не можуть вважатися
майновою шкодою у розумінні  ст.  1166
ЦК України.

Правомірною
є відмова суду і щодо стягнення 70
гр. витрат на правову допомогу,
враховуючи,  що адвокат у судових
засіданнях по даній справі участі не приймав.

Між
тим,  не можна погодитися з висновком
суду щодо недоведеності позивачкою спричинення їй діями ОСОБА_2. моральної
шкоди.

Як
передбачено ч.1  ст.  1167
ЦК України моральна шкода,  завдана
фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю,  відшкодовується особою,  яка її завдала,  за наявності її вини.

Відповідно
до роз"яснень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з
подальшими змінами „Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди",  під моральною
шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

За
вироком Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 24 листопада 2006 року(а.с. 35) ОСОБА_2. визнана винною в
тому,  що через особисті неприязні
стосунки спричинила позивачці 3 червня 2005 року легкі тілесні ушкодження,  отже ці обставини підтверджують заподіяння
ОСОБА_1,  як потерпілій,  фізичних страждань.

Таким
чином,  висновок суду про відсутність
підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,  яка,
зокрема,  була спричиненої їй
діями відповідачки 3 червня 2005 року,
не є правомірним,  а тому колегія
вважає необхідним рішення суду у цій частині скасувати та ухвалити нове,  яким вказані вимоги позивачки задовольнити
частково.

Визначаючи
розмір компенсації моральної шкоди,
колегія враховує обставини вчинення ОСОБА_2 протиправних дій стосовно
ОСОБА_1,  ступінь тяжкості та характер
отриманих останньою тілесних ушкоджень,
тому,  виходячи із засад
розумності,  виваженості та
справедливості,  вважає за необхідним
стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування спричиненої ОСОБА_1 моральної шкоди 600 гр.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  307,
309,  314,  317 ЦПК України,  колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Заводського районного суду м.  Запоріжжя
від 23 квітня 2007 року по даній справі в частині відмови у задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди -скасувати та
ухвалити у цій частині нове рішення наступного змісту: „Позовні вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 600 гр. та 8 гр. 50 коп. судового
збору на користь держави".

В решті рішення
залишити без зміни.

Рішення
набуває законної сили з моменту його проголошення,  проте може бути оскаржено до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.