Справа № 22-ц-1110                                    Головуючий у
1-й інстанції Кущенко М. Ф.
18                                                   Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

іменем    України

19  вересня  2007
року  колегія  суддів
судової  палати  в
цивільних  справах апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого
- Попруги С.В.,

суддів -
Сибільової Л.О.,  Семеній Л.І.,

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та осіб,  які беруть участь у справі - позивача ОСОБА_2
,  відповідачки ОСОБА_1.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 12 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу,

встановила:

ОСОБА_2  звернувся в червні 2007 року до суду з
зазначеним позовом,  мотивуючи його
тим,  що він 13 квітня 2007 року позичив
ОСОБА_1. на її прохання 3380 гр. ОСОБА_1. написала в цей день розписку,  зобов'язавшись повернути йому борг до 25
травня 2007 року після повернення її чоловіка з заробітків,  але борг не повернула. Посилаючись на  ст. ст. 1046,
1047,  1049 ЦК України,  просив стягнути з відповідачки на його
користь 3380 гр.

Рішенням
суду позовні вимоги ОСОБА_2  задоволено.

Стягнуто
з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2  3380 грн.
боргу та 161 грн. судових витрат.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить
рішення скасувати та ухвалити нове,  яким
відмовити у задоволенні позову. Зазначає,
що вона з березня 2006 року працювала продавцем у позивача,  який є приватним підприємцем,  трудові відносини з нею не оформлялись. 3380
гр. - це сума нестачі,  яка виникла в
магазині протягом останніх 6 місяців її роботи. Заробітної плати вона протягом
тривалого часу не отримувала, 13 квітня 2007 року повідомила ОСОБА_2  про бажання звільнитись,  і він в присутності свого родича ОСОБА_3
примусив її написати розписку про борг. Кошти вона у нього не позичала.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
відповідачки, яка підтримала скаргу,  та
заперечення позивача проти скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позов, місцевий суд виходив з того, що нестачу в магазині,  де працювала позивачка,  сторони оформили угодою про позику,  яка не визнана недійсною,  а тому борг підлягає стягненню з відповідачки
на підставі  ст. ст. 1046,  1047,
1049 ЦК України.

Проте з
таким висновком суду погодитись не можна,
оскільки він суперечить обставинам справи та вимогам матеріального
права.

2

Норми
закону,  на які послався суд,
передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,  визначені родовими ознаками,  а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або речей. Договір позики є укладеним
з моменту передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками. Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Як
стверджують сторони,  відповідачка з
березня 2006 року по травень 2007 року працювала продавцем в магазині,  який належить ОСОБА_2 ,  в с
Заводи Конотопського району. Позивач є приватним підприємцем.  Трудові відносини між сторонами в
установленому законом порядку не були оформлені. ОСОБА_1. 13 квітня 2007 року
склала розписку,  в якій зазначила,  що вона в присутності ОСОБА_3 взяла в борг у
ОСОБА_2  на власні потреби 3880 гр.,  які зобов'язалась повернути до 25.05.2007
року. Зазначені кошти ОСОБА_1. позивачеві не сплатила.

Обидві
сторони та свідок ОСОБА_3. (брат дружини позивача) підтвердили,  що фактично 13 квітня 2007 року ОСОБА_2 не
передавав відповідачці зазначену в розписці суму коштів. Відсутні в справі і
докази про те,  що напередодні,  протягом роботи в магазині,  перед написанням розписки сторони якимось
чином узгоджували питання,  що відповідачка
буде брати у позивача кошти в борг. Суд не встановив,  коли саме позивачка взяла гроші у борг у
відповідача.

Сторони
не заперечують,  що в розписці зазначена
сума,  визначена позивачем за
результатами трьох ревізій як нестача товарно - матеріальних цінностей і коштів
в належному йому магазині,  де працювала
продавцем ОСОБА_1. Відповідачка заперечує в засіданні апеляційного суду проти
своєї вини в виникненні нестачі. Виходячи зі змісту протоколу судового засідання,  не погоджувалась вона з наявністю своєї вини
в цьому і в засіданні місцевого суду. Сторони в засіданні апеляційного суду
підтвердили,  що позивач не платив
відповідачці заробітну плату протягом останніх шести місяців її роботи в
магазині. Наявність чи відсутність нестачі,
якої саме,  з чиєї вини вона
виникла,  суд не перевіряв,  тому висновок в рішенні про те,  що відповідачка допустила в магазині нестачу
на суму 3380 гр.,  є безпідставним.

Фактичні
обставини справи і правова природа відносин,
які об'єктивно склались між сторонами,
свідчать про те,  що між ними
склались відносини,  які регулюються не
нормами,  що стосуються договору
позики,  а іншими нормами закону.
Наявність розписки позивачки при підтвердженні обома сторонами,  що фактично кошти як позику вона від позивача
не отримувала,  не є підставою для
стягнення зазначеної в розписці суми на підставі норм закону,  що регулюють відносини за договором позики.

Посилання
суду першої інстанції на те,  що угода
позики не визнана недійсною в судовому порядку,
а тому суд її сприймає як данність,
яку треба виконувати, не ґрунтуються на нормах закону і матеріалах
справи,  оскільки самої угоди,  зміст і порядок укладення якої передбачає
цивільне законодавство,  не було.

ОСОБА_2  не позбавлений можливості захищати свої права
за умови доведеності їх порушення відповідачкою,  на підставі інших норм закону.

Таким
чином,  колегія суддів вважає необхідним
рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_2
про стягнення боргу з ОСОБА_1. відмовити.

З ОСОБА_2  на
користь ОСОБА_1. на підставі  ст. 88 ч.1
ЦПК України підлягають стягненню понесені нею судові витрати при апеляційному
оскарженні рішення суду - 25, 5 гр. судового збору та 30 гр. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - всього 55, 5 гр.

3

Керуючись  ст. ст. 303,
307,  309 ч.1 п. п. 3,  4,
313,  314,  316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2007 року в
даній справі скасувати.

Відмовити
ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 3380
гр.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55,5 гр. судових витрат.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.