Справа
№2-2288/2007
РІШЕННЯ

іменем України

8 травня
2007 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого
- судді Дев'ятка В.В. при секретарі - Коваленко A.M.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в
м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського трамвайного
ремонтно - експлуатаційного депо КП „Київпастранс" про стягнення
компенсації за невикористані 5 днів щорічної відпустки та середнього заробітку
за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача
-Подільського трамвайного ремонтно - експлуатаційного депо КП
„Київпастранс" (далі -Подільське трамвайне депо), про стягнення
компенсації за невикористані 5 днів щорічної відпустки та середнього заробітку
за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач посилається на те, що з
червня 1987 року він працював водієм трамваю в Подільському трамвайному депо.
Після звільнення, у червні 2006 року, йому було виплачено грошову компенсацію
за 26 днів невикористаної щорічної відпустки, замість належної до сплати
компенсації за 31 день. Згідно посилань позивача зазначене порушення трудового
законодавства встановлено актом перевірки Територіальної державної інспекції
праці у м. Києві № 26-07-16/18 від 19.01.2007. Позивач просить стягнути 250
грн. компенсації за невикористані 5 днів щорічної відпустки та 9 652 грн. 76
коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, з обставин
викладених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, та пояснила, що
при перевірці періодів, які бралися для обрахування днів невикористаної
відпустки Територіальною державною інспекцією праці у м. Києві за основу було
взято період з 15.06.1987 по 08.06.2006, однак, державним інспектором не
враховано той факт, що ОСОБА_1 відповідно до Закону України „Про
відпустки" надавалися відпустки без збереження заробітної плати за згодою
сторін у результаті чого відбувалося зміщення строків обрахування днів
необхідних для отримання щорічної (чергової) відпустки. Так, у зв'язку з тим,
що ОСОБА_1 надавалася відпустка без збереження заробітної плати у 1994 році -
11 днів, у 1995 році - 39 днів, у 1996 році - 20 днів, у 1997 році -13 днів, у
1997-1998 роках - 6 днів, у 2000 році - 1 день, у 2001 році - 4 дні (всього 94
дні), період робочого року, за який надавалась відпустка змістився на ці дні на
підставі статті 9 Закону України „Про відпустки", норми якої діяли на
момент надання відпусток.

2

Крім того, згідно постанови Подільського районного суду
м. Києва від 29.03.2007, адміністративна справа про притягнення до
адміністративної відповідальності директора Подільського трамвайного депо за
порушення вимог законодавства про працю щодо ненадання ОСОБА_1 компенсації за
невикористані 5 днів щорічної відпустки направлена на дооформления.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності
встановив наступне.

08.06.2006 наказом директора Подільського трамвайного
депо № 140-к з гр. ОСОБА_1 (водієм трамваю 1 класу) розірвано трудовий договір
згідно ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням працівника). Трудові відносини
між останнім та Подільським трамвайним депо тривали з 15.06.1987 по 08.06.2006
(а.с. 48, 49, 50).

За вказаний період ОСОБА_1 надавались щорічні відпустки
за періоди роботи наступної тривалості (згідно особової картки працівника): за
період роботи 15.06.1987 - 1988 - 24 календарних дні, за період роботи
15.06.1988 - 1989 - 24 календарних дні, за період роботи 15.06.1989 - 1990 - 24
календарних дні, за період роботи 15.06.1990 - 1991 - 24 календарних дні, за
період роботи 15.06.1991 - 1992 - 30 календарних днів, за період роботи
15.06.1992 - 1993 - 30 календарних днів, за період роботи 15.06.1993 - 1994 -
30 календарних днів, за період роботи 19.07.1994 - 1995 - 30 календарних днів,
за період роботи 28.08.1995 - 1996 - 26 календарних днів, за період роботи
17.09.1996 - 1997 - 30 календарних днів, за період роботи 23.09.1997 - 1998 -31
календарний день, за період роботи 23.09.1998 - 1999 - 31 календарний день, за
період роботи 23.09.1999 - 2000 -31 календарний день, за період роботи
24.09.2000 - 2001 - 31 календарний день, за період роботи 28.09.2001 -2002 - 31
календарний день, за період роботи 28.09.2002 - 2003 - 31 календарний день, за
період роботи 28.09.2003 - 2004 - 31 календарний день, за період роботи
28.09.2004 - 2005 - 31 календарний день (а.с. 49, 50).

При визначенні періоду вирахування щорічних відпусток
Подільським трамвайним депо не враховувався час перебування ОСОБА_1 у
відпустках без збереження заробітної плати за згодою сторін.

Упродовж 2006 року, щорічна оплачувана відпустка позивачу
не надавалась (а.с. 50).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України „Про відпустки"
щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24
календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня
укладення трудового договору.

Статтею 4 Закону України „Про відпустки" визначено
що до складу щорічної відпустки входить додаткова відпустка за особливий
характер праці (стаття 8 цього Закону).

Згідно з п. 1 ст. 8 Закону України „Про відпустки",
окремим категоріям працівників, робота яких пов'язана з підвищеним
нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих
природних

3

географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного
ризику для здоров'я, щорічна відпустка надається тривалістю до 35 календарних
днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до Списку виробництв, робіт, професій і посад
працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та
інтелектуальним завантаженням, що дає право на щорічну додаткову відпустку за
особливий характер праці затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від
17 листопада 1997 р. № 1290 „Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів,
професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові
відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий
характер праці" максимальна тривалість щорічної додаткової відпустки за
особливий характер праці водію трамваю 3, 2 і 1 класу - 7 календарних днів.

Отже, судом встановлено, що щорічна відпустка ОСОБА_1,
станом на 2006 рік, становила 31 календарний день.

Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону
України „Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується
грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також
додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до наказів директора Подільського трамвайного
депо, за заявами ОСОБА_1, протягом 1994-2001 років, останньому надавались
відпустки без збереження заробітної плати за згодою сторін (а.с. 78-51).

Пункт 4 ч. 1 ст. 9 Закону України „Про відпустки", в
редакції закону від 1 січня 1997 року, передбачав, що до стажу роботи, що дає
право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховувався час,
коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи
(посада) і йому не виплачувалася заробітна плата у порядку, визначеному статтею
25 і частиною другою статті 26 цього Закону, за винятком відпустки без
збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею
шестирічного віку.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України „Про відпустки", в
редакції закону від 1 січня 1997 року, за сімейними обставинами та з інших
причин працівнику могла надаватися відпустка без збереження заробітної плати на
термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом,
але не більше 15 календарних днів на рік.

Частина 2 цієї статті передбачала, що у порядку,
визначеному колективним договором, власник або уповноважений ним орган у разі
простою підприємства з не залежних від працівників причин може надавати
відпустку без збереження заробітної плати або з частковим її збереженням.

Лише Законом України „Про внесення змін до Закону України
„Про відпустки" № 2073-III
від 2 листопада 2000 року (набрав чинності 18 листопада 2000 року) ч. 2 ст.
26 Закону - виключено; у пункті 4 ст. 9 Закону слова „статтею 25 і частиною
другою статті 26" замінено словами „статтями 25 і 26".

4

Аналогічні зміни були внесені до п. 4 ч. 1 ст. 82 КЗпП
України Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
стосовно відпусток" № 490-IV
від 6 лютого 2003 року.

Отже, до 18.11.2000, час перебування у відпустці без
збереження заробітної плати за згодою сторін, до стажу роботи, що дає право на
щорічну основну відпустку не зараховувався.

Частина 1 ст. 58 Конституції України визначає, що закони
та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі лише у випадках, коли
вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на думку суду, при визначенні періоду
вирахування щорічних відпусток за 1987-2000 роки Подільським трамвайним депо
правомірно не враховувався час перебування ОСОБА_1 у відпустках без збереження
заробітної плати за згодою сторін.

Як наслідок, відповідно до Особової картки № 1259/36, за
періоди 28.09.2001 - 28.09.2002, 28.09.2002 - 28.09.2003, 28.09.2003 -
28.09.2004, 28.09.2004 - 28.09.2005, ОСОБА_1 у рахунок щорічної відпустки було
надано 31 календарний день відпустки (а.с. 50).

Для визначення кількості днів не використаної щорічної
відпустки за 2005-2006 роки Подільським трамвайним депо взято період з
28.09.2005 по 08.06.2006 (день звільнення) та вирахувано 26 календарних дні
(пропорційно відпрацьованому часу) за які і виплачено грошову компенсацію.

Твердження позивача ОСОБА_1 що він не перебував у
вказаних відпустках спростовані наявними у справі доказами - наказами директора
Подільського трамвайного депо, які, за вимогою позивача, в оригіналах були
досліджені в судовому засіданні та Особовою карткою ОСОБА_1 № 1259/36.

Посилання позивача на відсутність його заяв про надання
цих відпусток суд не бере до уваги, оскільки, згідно акту від 12 жовтня 2005
року документи до наказів з особового складу Подільського трамвайного депо
знищені за сплином терміну зберігання (а.с. 70-77).

При прийнятті рішення суд, також, зважає на те, що
обставини встановлені актом Територіальної державної інспекції праці у м. Києві
№ 26-07-16/18 від 19.01.2007, згідно ст. 61 ЦПК України, не є підставами
звільнення від доказування.

Як вбачається з вказано акту, державний інспектор праці
не врахував положення Закону України „Про відпустки", що діяли до
18.11.2000 (а.с. 37-38).

Крім того, за наслідками розгляду протоколу про
адміністративне правопорушення складеного стосовно директора Подільського
трамвайного депо за порушення вимог законодавства про працю щодо ненадання
ОСОБА_1 компенсації за невикористані 5 днів щорічної відпустки, постановою
Подільського районного суду м. Києва від 29.03.2007, адміністративні матеріали
направлені на дооформления
(а.с. 43).

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість
вимог позивача.

5

Керуючись ч. 1 ст.
58 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 11, 14, 15, 60, 61, 213, 214, 215,
218 ЦПК України, ст.ст. 82, 83 КЗпП України, ст.ст. 6, 9 Закону України „Про
відпустки", суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Подільського
трамвайного ремонтно - експлуатаційного депо КП „Київпастранс" про
стягнення компенсації за невикористані 5 днів щорічної відпустки та середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений
для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються Апеляційному суду міста Києва через Оболонський районний суд міста
Києва.