АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________ АВТОНОМНОЇ
Справа №
22-Ц-763-Ф/07      Головуючий суду першої
інстанції                        Українець
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції         Мудрова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії в складі:

головуючого
- судді              Л оманової Л.О.,

суддів                                     Притуленко О.В.,

Мудрової В.О.

при
секретарі                         Петриченко О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, Державної виконавчої служби у Ленінському районі АР Крим,ОСОБА_3
про поділ майна, звільнення майна з-під арешту, виключення майна з акту опису
майна та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду АР Крим від 15 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ДВС у Ленінському районі АР Крим,
ОСОБА_3 про поділ майна, звільнення майна з під арешту, виключення майна з акту
опису майна та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірна квартира була придбана ОСОБА_2 в
період шлюбу з ним позивачки, тому є спільною сумісною власністю подружжя.
Враховуючи, що шлюб позивачки з ОСОБА_2 був розірваний, спільна дитина проживає
з матір'ю, а також те, що ОСОБА_2 неналежно виконував свої обов'язки з
матеріального забезпечення дочки, зокрема зі сплати аліментів, позивачка
просила суд при поділі спірної квартири відступити від засади рівності часток
подружжя та визнати за нею право власності на цю квартиру в цілому. А, оскільки
на зазначену квартиру в якості забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 накладено
арешт, позивачка просила суд виключити її з акту опису та звільнити її з-під
арешту.

Рішенням Ленінського районного суду АР Крим від 15 лютого 2007 року позов
ОСОБА_1 був задоволений частково. Спірна квартира була поділена, за ОСОБА_1було
визнано право власності на ½  частину цієї квартири, виключено цю частку з
акту опису майна та звільнено з-під арешту.

Не
погодившись зі вказаним рішенням в частині висновків суду, які не відносяться
до предмету спору, а також в частині виключення ½
частини спірної квартири з акту опису майна, звільнення цієї частки
з-під арешту, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду
скасувати в частині виключення частки квартири з акту опису майна та звільнення
з-під арешту, ухвалити в цій частині нове рішення - про відмову в задоволенні
позовних вимог, а також змінити рішення, виключивши з її мотивувальної частини
такі висновки:

1) « ... спільно
не проживають з березня 1996 року»;

2)«... відповідач
при   розірванні   шлюбу
все   майно   залишив
позивачці   у

користування»;

3)«...так як судом встановлено, що
позивачці не було відомо про боргові зобов'язання ОСОБА_2, і в період позичання
у ОСОБА_3 грошей позивач покинув сім'ю»;

4)
«...крім того, довідкою з місця роботи відповідача від
14.07.06 р. підтверджується, що у ОСОБА_2 є достатньо грошового доходу для
погашення боргу в користь ОСОБА_3 за рішенням суду»

5)
« ... так як ОСОБА_2 при укладенні договору позики не
діяв в інтересах сім'ї».

Рішення суду в
частині визнання за позивачкою права власності на У2 частку спірної квартири
відповідач не оскаржує.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
вислухавши пояснення позивачки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог
частини 1 статі 303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду
справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції досліджував
докази на підтвердження позовних вимог щодо визнання за позивачкою права
власності на Уг частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до
частини 1 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при
цьому, згідно з частиною 2 цієї статті вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

При вирішенні
питання про обґрунтованість зазначеної позовної вимоги, судом було зроблено
висновки та допущено судження щодо часу припинення спільного проживання
подружжя, обізнаності ОСОБА_1 про наявність боргових зобов'язань ОСОБА_2 перед
ОСОБА_3, щодо укладення ОСОБА_2 договору позики з ОСОБА_3 не в інтересах сім'ї,
а також щодо можливості погашення боргу ОСОБА_2 з власних грошових доходів, які
не відносяться до предмету спору - поділу спільного нажитого майна подружжя.

Згідно частини 1
статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
погоджується з вимогою апеляційної скарги про виключення із мотивувальної
частини оскаржуваного рішення зазначених висновків суду як таких, що не мають
відношення до предмету спору і зроблені судом без достатніх для цього підстав -
поза межами заявлених вимог.

Згідно пункту 4
частини 1 статті 309 Цивільного процесуального кодексу України порушення норм
процесуального права є підставою для зміни рішення.

Висновок суду
щодо залишення ОСОБА_2 при розірванні шлюбу майна у користування позивачці не
суперечить матеріалам справи (а.с. 102, 110).

Довід
апеляційної скарги щодо неправильності рішення суду в частині виключення
належної позивачці частки квартири з акту опису майна та звільнення цієї частки
з-під арешту не може бути взятий до уваги колегією суддів як такий, що
суперечить положенню частини 1 статті 73 Сімейного кодексу України, відповідно
до якої за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише
на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності
подружжя, яка виділена йому в натурі, а крім того, вимоги щодо накладення
стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю, не є предметом цього
спору.

Враховуючи наведене, а також те, що рішення суду в
частині визнання за позивачкою права власності на Уі частку спірної квартири
відповідач не оскаржує,

вимога
апеляційної скарги про скасування рішення суду в цій частині задоволенню не
підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтею 303. пунктом 4
частини 1 статті 309, частиною 2 статті 314. статтею 316 Цивільного
процесуального кодексу України колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Ленінського районного суду АР
Крим від 15 лютого 2007 року змінити, виключивши з мотивувальної частини
судження щодо:

- часу
припинення   спільного   проживання
подружжя   -   ОСОБА_1   та ОСОБА_2;

-обізнаності ОСОБА_1 про наявність боргових зобов'язань
ОСОБА_2 перед ОСОБА_3;

-щодо укладення ОСОБА_2 договору позики з ОСОБА_3 не в
інтересах сім'ї

-також щодо можливості погашення боргу ОСОБА_2 з власних
грошових доходів.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення, однак може бути оскаржене до суду касаційної інстанції
шляхом подання касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили.