Справа №22ц - 2Б / 2007 року                                                Головуючий
Суддя-доповідач: Буленко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року  січня місяця 17 дня                                                                                 м.
Полтава

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в

складі:

Головуючого
судді: Корнієнка В.І.

Суддів :
Гальонкіна С.А., Триголова В.М.

При секретарі:
Болдирєвій В.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною
скаргою в.о. начальника ДВС у Полтавській області на рішення Полтавського
районного суду Полтавської області від 17 липня 2006 року по справі за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ДВС у Полтавському районі, управління Державного
казначейства України у Полтавській області, Державного казначейства України,
Полтавського обласного управління юстиції, Міністерства юстиції України про
стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду, -

встановила:

В листопаді 2004 року позивачка ОСОБА_1. звернулася до
Полтавсього районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2, ДВС у
Полтавському районі, управління Державного казначейства України у Полтавській
області, Державного казначейства України, Полтавського обласного управління
юстиції, Міністерства юстиції України про стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Вказувала, що згідно вироку Київського районного суду м.
Полтави від 26.07.2000 року, із засудженого ОСОБА_3 на її користь стягнуто 1515
грн. Державний виконавець ОСОБА_2 10.01.2001 винесла постанову про неможливість
стягнення коштів, в зв'язку з відсутністю майна, при цьому не зробивши ніяких
дій по накладенню арешту на будинок, який належав на праві власності боржнику
та не здійснивши ніяких дій щодо відшкодування їй боргу.

Прохала стягнути з відповідачів на її користь матеріальну
шкоду в розмірі 1515 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області
від 17 липня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1до ОСОБА_2, ДВС у Полтавському
районі, управління Державного казначейства України у Полтавській області,
Державного казначейства України, Полтавського обласного управління юстиції,

Міністерства
юстиції України про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено
частково.

Стягнуто з ДВС Полтавського району на користь ОСОБА_15000 грн. моральної
шкоди.

В позовних вимогах щодо стягнення матеріальної шкоди
відмовлено за безпідставністю.

З рішенням суду не погодився в.о. начальника ДВС у Полтавській області і
подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, а
провадження в справі закрити.

Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення
постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви
апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

У відповідності до ч.3 п.3 ст.309 ЦПК України, підставою для скасування
рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається із матеріалів справи,
що в провадженні державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ перебував на
виконанні виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1.
матеріальної шкоди в сумі1515 грн., який виданий Київським районним судом м.
Полтави на підставі вироку Київського районного суду м. Полтави від 26.07.2000
року. 10.01.2001 року державним виконавцем була винесена постанова про
неможливість стягнення боргу, в зв'язку з відсутністю майна боржника.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від
11.05.2004 року державного виконавця ОСОБА_2 було засуджено за ч.1ст. 367КК
України. Вищевказаним вироком її звільнено від призначеного покарання у зв'язку
з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог
щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки вказана сума була стягнута з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1. на підставі вироку Київського районного суду м.
Полтави від 26.07.2000 року.

Разом з тим, судом першої інстанції рішенням стягнуто
моральну шкоду з ДВС Полтавського району, не з'ясувавши при розгляді справи
джерела його фінансування.

На підставі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи,
органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Згідно ч.3ст.П Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода,
заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання
рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом за рахунок
держави.

З врахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає
за необхідне скасувати рішення суду в частині стягнення з ДВС Полтавського
району моральної шкоди, і постановити в цій частині нове рішення.

Керуючись
ст.303, п.3 ч.1 ст. 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу в.о. начальника ДВС у Полтавській
області задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області
від 17 липня 2006 року в частині стягнення з ДВС Полтавського району моральної
шкоди  скасувати.

Постановити в
цій частині нове рішення.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_15000 грн. у
відшкодування заподіяної моральної шкоди шляхом зобов'язання державного
казначейства України списати у безспірному порядку на користь ОСОБА_15000 грн.
з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України .

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від
17 липня 2006 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
та може бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили
шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.