Справа № 22-ц-661/07
інстанції - Шарунович
- 40                                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20
вересня 2007року                                                                                            місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук
А.К.,  Здрилюк О.І.,

при секретарі Савчук О.В.,

з участю
позивача ОСОБА_1,

пр-ка позивача
ОСОБА_2,

пр-ків
відповідача Пилипчук І.А.,  Здиги В.Я.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення на
роботі,  стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 24 вересня
2004 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Ковельського міськрайонного суду від 24 вересня 2004 року в позові ОСОБА_1 в
даній справі відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати це рішення та постановити нове -
про задоволення позову.

Вважає,  що судом допущено неповне з'ясування
обставин,  що мають значення для
справи,  невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Заперечуючи
апеляційну скаргу,  відповідач
вказує,  що оскаржуване рішення
законне,  обґрунтоване та ухвалене з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено,  що позивач
з 01.01.2002 року працювала у відповідача на посаді телефоніста 2 класу,  з якої 05.05.2004 року правомірно була
звільнена за п.6  ст. 36 КЗпП України -
за відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Заслухавши
осіб,  які беруть участь у справі,  перевіривши доводи апеляційної скарги,  законність і обґрунтованість рішення
суду,  колегія суддів приходить до
висновку,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  а рішення суду залишенню без
змін з наступних підстав.

Згідно
ч.ч.3,  4
ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і
праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж
спеціальністю,  кваліфікацією чи посадою.
Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці,  пільг,
режиму роботи,  встановлення або
скасування неповного робочого часу,
суміщення професій,  зміну
розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не
пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути
збережено,  а працівник не згоден на
продовження роботи в нових умовах,  то
трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Проведення
власником або уповноваженим ним органом заходів по зміні організації
виробництва і праці - це виключно компетенція власника. У той же час такі зміни
не повинні тягти за собою примушення до праці.

Із
наказу директора Волинської філії ВАТ «Укртелеком» від 09.02.2004 року № 43
(а.с. 11) вбачається,  що з метою
вдосконалення технології надання розмов,
спрямування потоків міжміської телефонної загрузки з м. Ковеля на обласний комутаторний зал ЦОСПП м. Луцька
та для забезпечення ефективності і використання персоналу і підвищення
продуктивності праці виникла необхідність провести зміни по персоналу,  а саме: вивести з 15.04.2004 року з штатного
розпису ЦЕЗ № 4 м. Ковеля в дільниці з маркетингу та організації продажу послуг
№ 11 три одиниці телефоністів ММТЗ 2 класу,
укомплектувавши вакантні посади в цій же дільниці телеграфіста 1 класу -
2 одиниці,  оператора електрозв'язку 2
класу - 1 одиницю працівниками бригади телефоністів ММТЗ,  освіта яких відповідає кваліфікаційним
вимогам.  При цьому в термін до
15.02.2004 року наказано попередити працівників цієї дільниці про зміну
істотних умов праці,  а саме -
найменування посад,  розмір оплати праці
та режим роботи.

На
виконання зазначеного наказу начальником ЦЕЗ № 4 м. Ковеля винесено свій наказ
№ 39 від 13.02.2004 року (а.с. 4) про попередження до 15.02.2004 року трьох
телефоністів міжміського телефонного зв'язку 2 класу дільниці з маркетингу та
організації продажу послуг № 11,  в тому
числі і позивача,  про зміну істотних
умов праці,  запропонувавши їм з
15.04.2004 року дві посади телеграфіста 1 класу та одну посаду оператора
електрозв'язку 2 класу з посадовим окладом 468 грн. в місяць.

Відповідно
до згаданих наказів позивач 13.02.2004 року була письмово попереджена про зміну
істотних умов праці (а.с. 5). При цьому,
при зміні найменування посади та режиму роботи розмір оплати праці
позивача мав бути збережений.

В суді
апеляційної інстанції позивач та представники відповідача ствердили,  що позивач працювала з 8 год. до 17 год. лише тому,  що була бригадиром,  а не тому,
що займала посаду телефоніста,
оскільки у працівників,  які
займали посади телефоністів режим роботи завжди був позмінний.

Таким чином,  відповідач попередженням від 13.02.2004 року запропонував
позивачу продовжувати роботу після 15.04.2004 року у зв'язку із зміною істотних
умов праці,  а позивач від цієї
пропозиції відмовилась,  тому суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,  що наказ про звільнення позивача на підставі
п.6  ст. 36 КЗпП України є законним.

Відповідно
до вимог  ст.  ст. 10,
60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Колегія суддів
вважає безпідставними покликання позивача та її представника на те,  що фактично відбувалось скорочення штату
працівників.

Із
наказу відповідача № 43 від 09.02.2004 року вбачається,  що чисельність працівників дільниці з
маркетингу та організації продажу послуг № 11,
в якій працювала позивач не змінився,
а лише три виведені посади телефоністів були укомплектовані трьома
іншими посадами - телеграфістів і оператора електрозв'язку.

При
зміні в організації виробництва і праці право пропонувати конкретні посади
лежить саме на відповідачу,  а не на
позивачу.

Відповідач
визначив такі посади,  які й запропонував
позивачу.

Разом з
тим,  позивач після попередження
відповідачем про зміну істотних умов праці,
знаючи про наявність інших посад,
які могла займати,  будь-яких
письмових заяв про переведення на ці посади не подавала.

Безпідставними
є твердження позивача та її представника про те,  що телефоніст ОСОБА_3 ,  у якої менший стаж роботи,  з 01.03.2004 року почала займати посаду
телефоніста довідкової служби саме за пропозицією відповідача. Як вбачається із
наказу відповідача № 31/К від 01.03.2004 р. (а.с. 96) ОСОБА_3  була переведена на іншу посаду згідно поданої
нею ж заяви від 27.02.2004 року.

Безпідставними
є покликання позивача та її представника на те,
що звільнення відбулось без згоди профспілкового комітету,  оскільки не ґрунтуються на законі. Відповідно
до вимог ч.1  ст. 39 Закону України «Про
професійні спілки,  їх права та гарантії
діяльності» профспілкова організація дає згоду на звільнення членів профспілки
лише у випадках,  передбачених
законодавством про працю. Статтею 43 КЗпП не передбачено необхідності отримання
попередньої згоди профспілкового органу при звільненні працівника за п.6  ст. 36 КЗпП України.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що під час
відпустки суддя не вправі був вирішувати дану справу не заслуговують на
увагу,  оскільки не ґрунтуються на
законодавстві. Перебування у відпустці не позбавляє суддю повноважень і не
перешкоджає відправленню ним правосуддя.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів приходить до
висновку,  що судом першої інстанції на
підставі встановлених в судовому засіданні фактів,  що підтверджуються належними доказами,  правильно визначено правовідносини між
сторонами і застосовано норми матеріального права,  що регулюють ці правовідносини.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення   постановлене      з
додержанням      норм      матеріального     і процесуального права і підстав для його
скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись  ст.  ст. 307,
308,  313,  314,
315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Ковельського міськрайонного суду від 24 вересня 2004 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.