УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 травня 2007 року                                                                        м.
Івано-Франківськ

Колегія судців судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого                                  Матківського
Р.Й.

суддів                                              Девляшевського
В.А., Шишка А.І.

секретаря:                                       Юрків
І.П.

з участю:      апелянтки                 ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2,

адвоката                                         ОСОБА_3,
представника сільської ради Ковтун О.О.,

представників        відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 13
грудня 2006 року,-

встановила:

На рішення Богородчанського районного суду від 13. 12.
2006 року яким в задоволенні позовних вимог до Горохолинської сільської
ради,ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним рішення ради від 24.12. 1997 року
про передачу відповідачам земельної ділянки у приватну власність та незаконним
Державний Акт на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_4, змінити
рішення сільської ради від 3 березня 2004 року і зобов'язати раду влаштувати
громадську дорогу до центральної вулиці села відмовлено ОСОБА_1подала
апеляційну скаргу в якій просить його скасувати, та задоволити її позовні
вимоги.

Апелянтка в скарзі зазначила  , що при постановленні рішення суд порушив
норми матеріального права та не врахував, що громадська дорога передбачена
генеральним планом забудови села Горохолино за 1970 та 1979 роки.

Вислухавши апелянтку, її представника та адвоката які
вимоги скарги підтримали, представників відповідачів які скаргу не визнали,
дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити.

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання
незаконним рішення Горохолинської сільської ради від 24.12.1997р., Державний
акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_4, змінити
рішення ради від 3.03.2004р. і зобов'язати її влаштувати громадську дорогу
через огороди відповідачів, з'єднавши її господарство з вулиці Левадної до
центральної вулиці України с.Горохолино. Позивачка заявила такі вимоги у
зв'язку із тим, що громадська дорога запроектована генеральним планом села
Горохолино за 1970 та 1979 роки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за
безпідставністю суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 1968 року правомірно користуються земельними ділянками
вздовж  яких ОСОБА_1 вважає, що

Справа № 22-Ц-327/2007 р.            Головуючий
у першій інстанції Битківський Л.М.

Категорія 33                                      Доповідач
Матківський Р.Й.

2

має бути влаштована громадська дорога. Рішенням сесії
сільської ради від 24.12.1997 року ці ділянки передано відповідачам безоплатно
у приватну власність.

Відповідно до вимог ст.116 ЗК України громадяни набувають
права власності та права користування земельними ділянками на підставі рішень
органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Тому немає
підстав для визнання незаконним рішення сесії сільської ради від 24. 12. 1997
року.

Крім того рішенням сесії сільської ради від 12.10. 1995
року ОСОБА_4 надано для ведення підсобного господарства 0,32 га. земельної
ділянки, а Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку
площею 0,0576 м 2. видано на підставі рішення сесії від 29.12.3003 року.

Відповідно до викопіровки із генплану села Горохолино від
1970 та 1979 років на а.с.117 та 119 передбачена громадська дорога яка з'єднує
вулицю Левадну на якій знаходиться будинковолодіння позивачки яке вона придбала
у 1984 році із центральною вулицею України. Але як правильно встановлено судом
першої інстанції у зв'язку із забудовою території запроектованої громадської дороги
ніколи не існувало.

Позивачка ОСОБА_1 також не заперечує, що запроектованої в
генеральному плані села громадської дороги ніколи не існувало, а на ній дійсно
знаходились огороди відповідачів. Тільки коли побачила в 2004 році в
генеральному плані громадську дорогу стала вимагати від сільської ради її
влаштування, хоча весь час корисутвалась проїздом як і інші жителі села по
вулиці Левадній.

Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
правомірно користуються земельними ділянками по яких вважає позивачка повинна
проходити дорога у суда першої
інстанції не було підстав зобов'язати сільську раду влаштувати нову громадську
дорогу через огороди відповідачів.

Відповідно до ст.ст. 92, 153 ЗК України право постійного
користування ділянкою та право власності на ділянку гарантовано і підлягає
захисту.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права, а доводи апеляційних скарг або
законності не спростовують.

На
керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Богородчанського районного суду від 13 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.