Справа № 22ц-3806/07                          Головуючий у суді 1
інстанції: Фісунов А.Л.
Категорія     12                                        Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12
вересня 2007 року                     Апеляційний
суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого
судді: Перцової В.А.

Суддів:                                               Козлова
СП.,  Можелянської З.М.

При
секретарі:                                   Кочковій
А.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства № 34,
Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради,  ОСОБА_3, ОСОБА_4,  третя особа: Відділ громадянства,  міграції і реєстрації фізичних осіб
Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання
правочину купівлі-продажу квартири недійсним і усунення перешкод в користуванні
квартирою,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
і ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства № 34,
Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4. і просили визнати недійсним свідоцтво про право вдасності на житло
на ім'я ОСОБА_3 від 30
травня 2003 року та зобов'язати Управліня, ,
житлового господарства Дніпропетровської міської ради анулювати
зазначене свідоцтво; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 11 серпня 2003 року між ОСОБА_3 таОСОБА_4; зобов'язати Відділ
громадянства,  міграції і реєстрації
фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області
знятиОСОБА_4 з реєстрації за вказаною адресою,
усунути перешкоди в користуванні даною квартирою шляхом виселення з
неїОСОБА_4; визнати право власності на цю квартиру за ОСОБА_1 і ОСОБА_2;
зобов'язати Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство № 34 оформити всі
необхідні документи для отримання нового свідоцтва про право власності на житло
на ОСОБА_1. і ОСОБА_2

В
обгрунтування позовних вимог позивачі посилались на те,  що вони проживали в квартирі АДРЕСА_1,  яка була отримана в порядку обміну у 1980
році. ОСОБА_1 з 12 серпня 2002 року по 11 грудня 2004 року відбував покарання у
містах позбавлення волі,  а після
звільнення дізнався,  що квартира була
приватизована на ім'я сторонньої особи -ОСОБА_3 і за виданою нею довіреністю
проданаОСОБА_5 11 серпня 2003 рокуОСОБА_4 ОСОБА_2 у період відсутності батька також в квартирі не
проживав.

Рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 6 березня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1. і
ОСОБА_2 задоволені частково; визнані недійсними свідоцтво про право власності
на житло - квартиру АДРЕСА_1на ім'яОСОБА_3 від ЗО травня 2003 року та договір
купівлі-продажу цієї квартири від 11 серпня 2003 року,  укладений між ОСОБА_5.,  який діяв за довіреністю від ОСОБА_3.,     іОСОБА_4; зобов'язано    Відділ

громадянства,  міграції і реєстрації фізичних осіб
Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації
за вказаною адресоюОСОБА_4; усунуто перешкоди в користуванні квартирою шляхом
виселення з неїОСОБА_4; зобов'язано КЖЕП № 34 м.  Дніпропетровська оформити всі необхідні
документи для отримання свідоцтва про право власності на житло на ОСОБА_1. і
ОСОБА_2; в решті вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзіОСОБА_4
ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав,  що суд не врахував відсутність будь-яких
ніяких доказів,  підтверджуючих право
позивачів на спірну квартиру,
неправильно застосував норми матеріального права,  необгрунтовано визнав недійсним свідоцтво про
право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_3.
та зобов'язав житловий орган оформити документи на приватизацію позивачами
квартири.

При
розгляді справи суд першої інстанції встановив,
що ОСОБА_1 і його син -ОСОБА_2 проживали і були прописані в квартирі
АДРЕСА_1. ОСОБА_1 12 серпня 2002 року був за суджений і з 14 червня 2002 року
по 11 грудня 2004 року відбував покарання в місцях позбавлення волі. ОСОБА_2
також в цей період в зазначеній квартирі не проживав.

ЗО
травня 2003 року УЖГ Дніпропетровської міської ради видало свідоцтво про право
власності на дану квартиру на ім'я ОСОБА_3,
яка там не проживала,
зареєстрована не була і права на це жиле приміщення не мала,  що підтверджується матеріалами кримінальної
справи,  порушеної відносно керівника
КЖЕП № 34,  який видав довідку про
те,  що ОСОБА_3 є наймачем спірної квартири,  що не відповідала дійсності.

11
серпня 2003 року Беккер С. А.,  від імені
ОСОБА_3 на
підставі виданої нею довіреності продав квартиру по договору
купівлі-продажуОСОБА_4

Враховуючи
наведені обставини,  а також те що за
ОСОБА_1 зберігалось право на житлове приміщення на протязі його перебування під
вартою і відбування покарання,  ОСОБА_2 у
встановленому порядку таким,  що втратив
право користування квартирою визнаний не був,
апеляційний суд вважає,  що
районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про те,  що свідоцтво про право власності на спірну
квартиру на ім'я ОСОБА_3 було
видано незаконно,  а,  відповідно,
незаконним є договір купівлі-продажу квартири,  І,
керуючись,   ст.  71 ЖК України,   ст.
48 ЦК: України (в ред. Ь?63 року) визнав Свідоцтво і договір
недійсними,  усунув перешкоди в
користуванні квартирою виселивши з неїОСОБА_4 та зобов'язавши Відділ
громадянства,  міграції і реєстрації
фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти
його з реєстрації.

Доводи в
апеляційній скарзі про відсутність доказів щодо права позивачів на спірну
квартиру є безпідставними,
оскільки,  це підтверджується
довідками адресного бюро УВС Дніпропетровської області,  довідками про звільнення позивачів з місць
позбавлення волі (а. с.  7-9),  а також,
документами колишнього власника будинку ВАТ
"Дніпровськпромбуд",  наданими
прокуратурі Ленінського району м.
Дніпропетровська (кримінальна справа № 1-247/2007 за звинуваченням
ОСОБА_6 за  ст.  367 ч. 2 КК України а. с.  136-138,
144-146),  які свідчать,  що наймачем квартири був ОСОБА_1 і склад його
сімї був 2 чоловіки.

Безпідставними
є і доводи в апеляційній скарзі про необгрунтоване визнання судом недійсними
свідоцтва про право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_3 і договору
купівлі-продажу квартири між нею таОСОБА_4 та неправильне
застосування при цьому норм матеріального права,  так як факт того,  що ОСОБА_3
ніколи не проживала в спірній квартирі і не мала на неї ніяких прав,  те,  що
свідоцтво було отримано невстановленою особою на підставі недостовірних
документів підтверджується матеріалами вищевказаної кримінальної справи,  і,
зокрема,  постановою слідчого
прокуратури від 24 березня 2007 року про відмову у порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_3,  в якій зазначено,  що приватизація спірної квартири була
здійснена

неустановленою особою,
яка скористалась паспортом
втраченим ОСОБА_3.,  куди була внесена
недостовірна інформація щодо реєстрації (кримінальна справа а. с.  173). Оскільки,  приватизація квартири була проведена
незаконно і свідоцтво про право власності визнано судом недійсним,  тобто,
квартира не належить на праві власності продавцю,  вона не могла бути відчужена. Вирішуючи
питання про визнання недійсними свідоцтва і договору,  як незаконних,  суд правильно послався на  ст.  48
ЦК України (в ред. 1963 року),  яка діяла на час видачі свідоцтва та
укладення договору.

Тому,  апеляційний суд вважає за необхідне в цій
частині рішення суду залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Разом з
тим,  апеляційний суд вважає,  що районний суд безпідставно задовольнив
позовні вимоги щодо зобов'язання КЖЕП № 34 м.
Дніпропетровська оформити всі необхідні документи для отримання
свідоцтва про право власності на житло на ОСОБА_1. і ОСОБА_2,  так як,
відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян,  оформлення
відповідних документів на приватизацію квартири проводиться на підставі
звернення осіб,  які бажають приватизувати
квартиру. Позивачі із заявою до КЖЕП № 34 не звертались,  у оформленні документів їм не відмовляли.
Крім того,  рішення суду в цій частині
носить неконкретний характер.

У
зв'язку з викладеним,  апеляційний суд
вважає за необхідне в зазначеній частині рішення суду скасувати,  частково задовольнивши апеляційну скаргу,  і ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст. 307, 308,  309 ЦПК
України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 6 березня 2007 року скасувати в частині
зобов'язання КЖЕП № 34 оформити всі необхідні документи для отримання свідоцтва
про право власності на житло на ОСОБА_1. і ОСОБА_2 і відмовити ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 в цій частині позову.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення; може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з цього часу.