Справа №22 - 280/2007 р.                                             Головуючий
у 1-ій інстанції Чмель О.Л.
Категорія 34.                                                                   Суддя
- доповідач Дяченко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 квітня 2007 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

Головуючої
- Песоцької Л.І.

Суддів           - Дяченко В.М., Салявіна С.В.

При
секретарі - Лепеха А.С.

розглянувши
у відкритому судовому  засіданні у
м.  Маріуполі  справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15 лютого
2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15
лютого 2007 року частково задоволені позовні вимоги позивача в частині
визначення права власності на частку квартиру і за останнім визнано право
власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 у м. Маріуполі, а за відповідачкою
визнано право власності на 3/4 частки цієї ж квартири. Проведено розподіл
іншого майна.

Не погоджуючись з цим рішенням в частині розміру частки
визнаного за ним права власності на спірну квартиру і посилаючись в апеляційній
скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм
матеріального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в
цієї частині і ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право власності на
1/2 частку спірної квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача
ОСОБА_3., який підтримав доводи апеляційної скарги, відповідачку ОСОБА_2, яка
заперечувала проти скарги, перевіривши матеріали справи у межах апеляційного
оскарження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції -
зміні, з таких підстав :

Згідно зі ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне
застосування норм матеріального або процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що частково
задовольняючи позов в оскаржуваної частині суд першої інстанції встановив, що
відповідачці на праві особистої приватної власності належав будинок АДРЕСА_2 у
м. Шахтарську, який вона 16 серпня 2002 року за нотаріально посвідченим
договором дарування подарувала іншим двом особам. Під час перебування в
зареєстрованому шлюбі, 17 грудня 2002 року, за нотаріально посвідченим
договором купівлі - продажу сторони придбали спірну квартиру у м. Маріуполі.
Але право власності на квартиру було оформлено на відповідачку.

Виходячи з того, що дійсно при відчужені будинку у м.
Шахтарську мав місце договір купівлі - продажу, а не дарування та вважаючи, що
отримані відповідачкою від

продажу будинку кошти в розмірі 2500 доларів США були витрачені
нею на придбання спірної квартири, суд першої інстанції дійшов висновку про
збільшення частки відповідачки у праві спільної сумісної власності подружжя на
цю квартиру до 3/4.

Але з таким висновком суду першої інстанції в частині
визначення розміру часток кожного із сторін у праві власності на спірну
квартиру колегія суддів не може погодитися виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 22 ч.1, 28 ч.1 КпШС України, майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і розпорядження цим майном, а в разі його поділу
їх частки визнаються рівними.

Із матеріалів справи вбачається і сторонами не
оспорюється, що вони з 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі і під час
шлюбу за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу від 17 грудня 2002
року придбали спірну квартиру у м. Маріуполі право власності на яку було
оформлено на відповідачку (а.с. 10,20).

При таких обставинах колегія суддів вважає, що спірна квартира є спільною сумісною
власністю подружжя і у зв'язку з тим, що позивачем ставиться питання про її
розподіл, то за сторонами, відповідно до зазначених норм матеріального права,
повинно бути визнано право власності на цю квартиру в рівних частках.

Надходячи такого висновку колегія суддів не може прийняти до уваги, як
безпідставні, доводи відповідачки про те, що спірна квартира була придбана за
кошти отримані від продажу зазначеного будинку у м. Шахтарську, який належав їй
на праві особистої власності та кошти її батька, оскільки ці доводи
спростовуються нотаріально посвідченим договором дарування зазначеного будинку
(а.с.21) і відсутністю належних доказів, що саме за ці кошти та кошти надані її
батьком була придбана спірна квартира.

Ці обставини не врахував суд першої інстанції, чим
припустив невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставою для
зміни рішення суду першої інстанції в цієї частині та часткового задоволення
апеляційної скарги позивача.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не
оскаржується і тому підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст.
303,307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15
лютого 2007 року в частині визначення розміру часток у праві власності сторін
на квартиру АДРЕСА_1 у м. Маріуполі змінити.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право особистої приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1 у м. Маріуполі у розмірі по 1/2 частці за
кожним.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене протягом двох місяців з цього моменту шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.