Справа №22-526/2007 р.                     Головуючий
у 1-ій інстанції Бельченко Л.А.
40.                                        Суддя
- доповідач Дяченко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 липня 2007
року.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючої -
Дяченко В.М.

Суддів                                                 -
Трушкова М.М., Салявіна С.В.

При
секретарі - Жило І. А. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту
населення Новоазовської районної державної адміністрації про поновлення на
роботі І стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за
апеляційною скаргою Управління праці і соціального захисту населення
Новоазовської районної державної адміністрації на рішення Новоазовського
районного суду Донецької області від 11 квітня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

9 січня
2007 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача.

Вказувала,
що згідно наказу №5 від 22 січня 2004 року вона працювала на посаді головного
спеціаліста у відділі по контролю за правильністю призначення та виплати пенсій
Управління праці і соціального захисту населення Новоазовської районної
державної адміністрації (далі УПСЗН), а наказом №72 від 30 листопада 2006 року
була звільнена з роботи за ст. 40 п.1 КЗпП України у зв'язку з впорядкуванням
структури УПСЗН. Не погоджуючись із звільненням і посилаючись на порушення
відповідачем ст.ст. 42,49-2 КЗпП України, а саме : що діючим законодавством не
передбачено таку підставу скорочення штату, як впорядкування структури
виробництва і, як такого скорочення не відбулося, оскільки на її посаді працює
аналогічний спеціаліст, але в іншому відділі. Крім того, незважаючи на те, що в
установі були вакантні посади, відповідач не запропонував їй жодної із них,
хоча вона була згодна продовжити роботу на будь-якій посаді, позивачка просила
суд поновити їй строк звернення до суду, оскільки вона пропустила цей строк з
поважних причин, поновити її на роботі на займаній посаді, стягнути з
відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та
судові витрати.

Рішенням
Новоазовського районного суду Донецької області від 11 квітня 2007 року позов
задоволено : позивачці поновлено строк звернення до суду із даним позовом, вона
поновлена на роботі на посаді головного спеціаліста у відділі по контролю за
правильністю призначення та виплати пенсії Управління праці і соціального
захисту населення Новоазовської районної державної адміністрації і з
відповідача на користь позивачки стягнуто середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 2831,09 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 400 грн. Крім
того, з відповідача стягнуто судовий збір у сумі 51 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн.

Не
погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі та доповненнях
до неї на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права, а також, що суд безпідставно поновив

позивачці
строк звернення до суду, представник відповідача просить апеляційний суд
скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачці в задоволенні позову.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника відповідача "ОСОБА_2, яка підтримала доводи
апеляційної скарги, позивачку ОСОБА_1,
яка заперечувала проти скарги, перевіривши матеріали справи у межах
апеляційного оскарження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої
інстанції в частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - зміні, з таких підстав :

Згідно
зі ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з*ясування судом
обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Відповідно
до ст. 49-2 ч.3 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений
ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Судом
встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що наказом начальника
УПСЗН №19 від 28 вересня 2006 року „Про впорядкування структури Новоазовського
управління праці та соціального захисту населення" з 1 грудня 2006 року
було ліквідовано відділ по контролю за правильністю призначення та виплати
пенсій, посада головного спеціаліста з питань оплати праці відділу з питань
праці та трудових відносин, посаду головного спеціаліста і юриста. В межах
загальної штатної чисельності введено з 1 грудня 2006 року посаду головного
спеціаліста по контролю за правильністю призначення та виплати пенсій у відділ
по обслуговуванню інвалідів, посаду спеціаліста 1 категорії відділу з питань
праці та трудових відносин, посаду головного спеціаліста з програмного
забезпечення. 4 жовтня 2006 року позивачка була повідомлена про скорочення її
посади.

Виходячи
з того, що відповідачем при звільненні позивачки був порушений порядок
вивільнення працівників, передбачений ст. 49-2 ч.3 КЗпП України, тому що інша
робота в установі у зв'язку .із звільненням позивачці не запропоновувалась, а в
період строку попередження її про звільнення на вакантні посади було прийнято
два нових працівника, суд першої інстанції дійшов висновку про поновлення
позивачці строку звернення до суду із даним позовом, оскільки вона пропустила
цей строк з поважних причин, і задоволення позовних вимог позивачки в частині
поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

З таким
висновком суду першої інстанції в цієї частині колегія суддів не може не
погодитися, оскільки він відповідає обставинам справи, наданим доказам і нормам
матеріального та процесуального права.

Зважаючи
на наведене, колегія суддів не може прийняти до уваги, як безпідставні, доводи
апеляційної скарги відповідача, оскільки вони об'єктивно нічим не підтверджені
і спростовуються наданими по справі доказами.

Разом з
тим, колегія суддів не може погодитися з правильністю розрахунку судом розміру
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки суд першої

інстанції
необгрунтовано не врахував при його розрахунку суму вихідної допомоги,
сплаченої позивачці, тому рішення в цієї частині підлягає зміні.

Оскільки
суд правильно визначив розмір середнього заробітку позивачки за час вимушеного
прогулу в сумі 2831,09 грн., а сума сплаченої позивачці вихідної допомоги
складає 714,17 грн., то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, складе : 2831,09 -
714,17=2116,92 грн.

В іншій
частині рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права, підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст.
303,307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Управління праці і соціального захисту населення Новоазовської районної
державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення
Новоазовського районного суду Донецької області від 11 квітня 2007 року в
частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
змінити.

Стягнути
з Управління праці і соціального захисту населення Новоазовської районної
державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 1 грудня 2006 року по 11 квітня 2007 року у сумі 2116,92 гривні без
утримання прибуткового податку і інших обов'язкових платежів.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
протягом двох місяців з цього моменту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України.