Справа 22 ц /1872                                                Головуючий у 1 -й інстанції Гансецька Г.А.
Категорія 33                                                         Доповідач Зарицька Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої                         Зарицької
Г.В.

суддів                                   Олексієнка М.М.

Балашкевича С..В.

при секретарі        Сухоребрій Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельное ділянкою та відшкодування моральної
шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.
Житомира від 16 липня 2007 року

встановила:

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 липня 2007
року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести самовільно побудований сарай площею 5 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці
ОСОБА_2

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7 грн. 50 коп. сплачених витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, 110 грн. витрат на правову допомогу, а всього 117 грн. 50
коп. та на користь держави судовий збір в розмірі 8 грн.50 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд. Апелянт посилається на
порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на те, що
висновки суду не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що суд не взяв до уваги, що її сарай був побудований за 60 років до
того, як були побудовані господарські

2

споруди ОСОБА_2 Крім того, судом не
взято до уваги, що судово-будівельна експертиза проведена в
присутності тільки ОСОБА_2

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог,
заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність та обгрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню
частково з таких підстав.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 є власником земельної ділянки
площею 0,0158 га, що розташована по вулиці АДРЕСА_1. Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 04.05.2007
року на земельній ділянці ОСОБА_2 знаходиться будівля ОСОБА_3 площею 5 кв. м.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст.152 ЗК України і обгрунтованого зобов'язав ОСОБА_3
знести самовільно побудований сарай, площею
5 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною
ділянкою, суд посилався на те, що позивачка не
вказала у позовній заяві і не змогла пояснити в судовому засіданні
в яку сторону, на яку довжину, від якої межі і на
якій підставі суд повинен зобов'язати відповідача відступити на один
метр землі, звільнити земельну ділянку.

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 04.05.2007 року розмір та межі земельної ділянки, яка
перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 не відповідають розмірам, зазначеним у державному
акті на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_2 від 15.01.98 р. за
адресою АДРЕСА_1. Для приведення загальної площі
землекористування ОСОБА_2 у відповідність до державного акта, їй необхідно
передати в користування незабудовану земельну
ділянку площею 8 кв.м. ( діл.3) згідно з додатком
№2, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4

Оскільки права
ОСОБА_2, як власника земельної ділянки, порушені,
відповідно до ст.152 ЗК України вони підлягають захисту.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то відмовляючи в їх задоволенні, суд правильно виходив з
того, що позивачка не вказала та не довела в
чому саме полягає моральна шкода, яких саме втрат немайнового
характеру вона зазнала. Рішення суду в цій частині
відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

3

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Королівського районного суду м. Житомира від 16 липня 2007 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог
до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою
скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Зобов'язати
ОСОБА_4  усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належною ОСОБА_2 земельною
ділянкою площею 8 кв. м. згідно додатку №2 висновку судово-будівельної
експертизи.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.