Справа
№ 22-461607 р.                            Головуючий
по 1 інстанції - Мирошниченко В.В.
- 21                                                         Доповідач  -  ШамрилоЛ.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19
червня 2007 p.
Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого:                                      Курило
В.П.

судців:                                                  Санікової
О.С.

Шамрило
Л.Г.

при
секретарі:                                      Степаненко
В.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Петровського районного суду м.  Донецька від 04 квітня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в
Петровському районі м.  Донецька про
відшкодування моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Петровського районного суду м.  Донецька
від 04 квітня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України в Петровському районі м.  Донецька про відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1
приніс апеляційну скаргу,  в якій просить
скасувати рішення суду та постановити по справі нове рішення,  яким задовольнити його вимоги і сягнути з
відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. В
обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і процесуального права,  зазначивши,
що право на відшкодування моральної шкоди у нього виникло на підставі
висновку МСЕК від 11.05.2004 p.,  яким вперше була встановлена стійка втрата працездатності
у зв'язку з професійним захворюванням,  з
даним позовом він звернувся до суду у 2006 р.,  тому вважає,  що суд безпідставно відмовив у задоволенні
його вимог,  керуючись Законом України
„Про державний бюджет України на 2007 р."

В
судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги
підтримав і просив її задовольнити.

Представник
відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти доводів скарги,  вважаючи їх необгрунтованими,  просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін,  перевіривши
доводи апеляційної скарги,  дослідивши
матеріали справи,  апеляційний суд
вважає,  що скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно
до  ст.
21 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,  які спричинили втрату
працездатності",  а також з
врахуванням рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №
1-9/2004 у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від
нещасного випадку зобов'язаний в порядку,
встановленому законом,  сплатити
грошову суму за моральну шкоду при наявності факту такої шкоди.

Судом першої інстанції встановлено,  що під час роботи на підприємствах вугільної
промисловості позивач отримав професійне захворювання - хронічну вертоброгенну
попереко-крижову радикулопатію у зв'язку з чим висновком МСЕК від 11.05.2004 р.
він вперше визнаний інвалідом 3 групи з стійкою втратою професійної
працездатності на 40% безстроково. Пошкодження здоров'я є наслідком шкідливих і
небезпечних умов праці позивача. Він зазнає фізичні страждання та відчуває
незручності,  оскільки ^змінився звичний
активний спосіб його життя,  потерпілий
страждає від постійного болю у хребті та ногах,
що призводить до обмеження руху та потребує додаткових зусиль для
організації свого життя.

Як
вбачається з матеріалів справи,  право на
відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" у зв'язку із професійним
захворюванням у позивача виникло у 2004 році після встановлення висновком МСЕК
стійкої втрати працездатності внаслідок професійного захворювання.

Проте
рішення судом першої інстанції ухвалене 04 квітня 2007 року,  коли діяв Закон України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»,  сттатею 71 п. 22
якого на 2007 рік зупинена дія абзацу четвертого статті 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей),  підпункту «є» пункту 1 частини першої статті
21,  частини третьої статті 28 та частини
третьої статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" незалежно від часу настання страхового випадку. Положення  ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» на теперішній час такими,
що не відповідають Конституції України (є неконституційними),  Конституційним Судом України не визнані.

Крім
того,  Законом України „Про внесення змін
до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності"
від 23.02.2007 р. №717-У,  що набрав
чинності 16.03.2007 p.,  норми законодавства,
на які посилався позивач в обгрунтування своїх вимог,  зокрема ч.3
ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,  які спричинили втрату
працездатності",  були виключені.

За таких
обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Рішення
суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його
скасування немає.

Наведені
в апеляційній скарзі доводи є необгрунтованими й правильність висновків суду не
спростовують.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307-308,  313-315 ЦПК
України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Петровського районного суду м.  Донецька
від 04 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.