РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року липня місяця 16 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді: Курської А.Г.

Суддів:            Горбань
В.В.  Шаповалової О. А.

При секретарі:            Іванові
О. К.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Нікітського ботанічного саду -
Національного наукового центру про зобов'язання провести приватизацію квартири,
за позовом Нікітського ботанічного саду -Національного наукового центру до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим приміщенням, за апеляційними скаргами
Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру, представника
Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру за довіреністю -
ОСОБА_6 на рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від
13.02.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

04
грудня 2006 року Нікітський ботанічний сад - Національний науковий центр /НБС/
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Вимоги
мотивовані тим, що ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в Державний Нікітський
ботанічний сад, в зв'язку з чим йому на сім'ю у складі трьох осіб була надана
квартира АДРЕСА_1. 12 липня 1996 року відповідач, його жінка та дочка ОСОБА_4
прописалися та вселилися в квартиру і поселилися. 03.12.1996 року у відповідачів
народилася дочка ОСОБА_5, яка теж була прописана за вищезазначеною
адресою.02.06.1998 року в квартиру була прописана ОСОБА_1- мати ОСОБА_3. У 1998
році ОСОБА_2 виїхав до США
на два роки як стіпендіат фонду Сороса.
Згодом, не погодившись з роботодавцем, відповідач продовжив своє навчання в
приватному порядку, що не було передбачено програмою фонду Сороса. Наказом № 158
від 01.09.2000 року ОСОБА_2 звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України і
сумісно з членами своєї сім'ї виїхав до США.
Зазначають, що відповідно до законодавства України   відповідачі
повинні були забронювати за собою житлове приміщення

Справа №
22-ц-3448/2007 р                   Головуючий
в 1 інстанції Савранська Т.І.

Доповідач            Горбань В.В.

на увесь час перебування за кордоном, але вони цього
не зробили. 24.09.2003 року
Нікітський ботанічний сад - Національний науковий центр звертався до
суду з позовом до відповідачів
про визнання їх такими, що втратили право на жилу площу. Рішенням Ялтинського
міського суду було відмовлено в позові про визнання відповідачів такими, що
втратили право на жилу площу за період з серпня 1998 року по травень 2005 року.
Зазначають, що з травня 2005 року і по день пред'явлення позову - 04.12.2006
року відповідачі в квартиру так і не вселилися, тому просять їх визнати такими,
що втратили право на жилу площу в квартиріАДРЕСА_1

12
грудня 2006 року ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_1., ОСОБА_4., ОСОБА_5звернулися до
суду з позовом до Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру
про зобов'язання провести приватизацію квартири. Свої вимоги обґрунтовують тим,
що на протязі тривалого часу відповідач перешкоджає їм в реалізації права на
приватизацію житла, а саме квартири АДРЕСА_1, де вони проживають. Усі квартири
в зазначеному будинку приватизовані жильцями, а їм необгрунтовано відмовляють.
Просять понудити адміністрацію Нікітського ботанічного саду - Національного
наукового центру провести приватизацію квартири АДРЕСА_1, надав відповідне
свідоцтво.

Рішенням
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2007 року у
задоволенні позову Нікітського ботанічного саду - Національного наукового
центру до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими,
що втратили право користування жилим приміщенням, відмовлено.

Позовна
заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Нікітського ботанічного
саду - Національного наукового центру про зобов'язання провести приватизацію
квартири задоволена.

Зобов'язано
Нікітський ботанічний сад - Національний науковий центр провести приватизацію
квартириАДРЕСА_1, видавши ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5відповідне
свідоцтво.

Стягнуто
з Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру на користь
ОСОБА_2 в порядку розподілу судових витрат суму судового збору в розмірі 68
грн., суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи
в розмірі 30 грн., а усього 98 грн.

В
апеляційних скаргах Нікітський ботанічний сад - Національний науковий центр та
представник Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру за
довіреністю - ОСОБА_6. просять рішення суду скасувати з ухваленням нового
рішення про задоволення їх позову та про відмову в задоволенні позову ОСОБА_7.,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_1. про зобов'язання
провести приватизацію, посилаючись на порушення судом норм матеріального і
процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають суттєве значення
для вирішення спору, на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних
скарг, вислухавши пояснення представників сторін та ОСОБА_1., колегія суддів
вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні позову Нікітському ботанічному саду - Національному
науковому центру про визнання відповідачів такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив з

необґрунтованості
позовних вимог та їх недоведеності. При цьому визнав встановленим, що
відповідачі не проживали у спірній квартирі понад шість місяців з поважних
причин.

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони
відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону - ст. ст. 71,72 ЖК
України.

Згідно
зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї
за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або
члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк
за їх заявою може бути продовжено, а в разі спору - судом. Жиле приміщення
зберігається за такими наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців,
зокрема, у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами
і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти,
аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання
цієї роботи або навчання.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 10 постанови від 12
квітня 1985 року № 2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або
члени його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Перевіряючи
доводи позивача про непроживання відповідачів у квартирі з травня 2005 року по
наступний час без поважних причин, тобто понад шість місяців, суд дійшов
правильного висновку, що вони не підтверджуються достовірними доказами.
Навпаки, матеріалами справи підтверджується факт відсутності ОСОБА_2. і
ОСОБА_4. за місцем свого постійного проживання понад шість місяців з поважних
причин у зв'язку з навчанням ОСОБА_2. у Оклахомському державному університеті,
а ОСОБА_4 - у Флорідському державному університеті, де проходять очну
докторську програму навчання та тимчасово з двома дітьми проживають у США, що
підтверджується листами Флорідського і Оклахомського державного університету
(а.с. 81-88). Відповідачка ОСОБА_1 з травня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по
день смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 38), з
поважних причин не могла проживати в спірній квартирі, оскільки перебувала за
місцем проживання матері, яка потребувала стороннього догляду, у зв'язку з її
хворобою та похилим віком. Дані обставини встановлені рішенням Ялтинського
міського суду від 25.11.2005 року, яке відповідно до правил ч.3 ст. 61 ЦПК
України має преюдіційне значення, і не підлягають доказуванню при розгляді
даної справи. Що стосується періоду після 01.10.2006 року, то відповідачка з
цього часу проживає у спірній квартирі, про що свідчить переведення за місцем
постійного проживання пенсії (а.с. 52-70) та регулярна сплата платежів за
квартирну плату і комунальні послуги.

Виходячи
з положень ст. 71 ЖК України і вищевказаних роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України та встановивши, що відповідачі не проживали у спірній
квартирі понад шість місяців з поважних причин, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог та
відмовив у задоволенні позову.

Відповідно
до правил ст. 303 ЦПК України, при розгляді справи в апеляційній інстанції суд
перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги.

Всупереч
вимогам ст. 60 ЦПК України позивач не надав доказів, які б могли спростувати
висновки суду.

Посилання
в скарзі на те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад шість
місяців без поважних причин, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки
воно спростовується матеріалами справи.

Довід
скарги про те, що ОСОБА_1. має постійне місце проживання в Житомирській
області, є безпідставним, оскільки такі докази відсутні в матеріалах справи і
не встановлені судом першої інстанції, а також не надані позивачем при
апеляційному розгляді справи.

Не
заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачі використовують спірне жиле приміщення виключно для здачі його в
піднайом, оскільки вони суперечать матеріалам справи.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини справи та не дав
належної оцінки наданим позивачем доказам, а тому необгрунтовано відмовив у
задоволенні його позову, є безпідставними.

Судова
колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав
належну оцінку всім доказам згідно зі ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в
рішенні навів переконливі доводи на обгрунтування своїх висновків.

Інші
доводи апеляційної скарги не містять достатніх безумовних підстав для
скасування рішення суду.

Згідно
зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи
позов про зобов'язання Нікітського ботанічного суду провести приватизацію
квартириАДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі
- Нікітський ботанічний сад - Національний науковий центр, який є власником
цього приміщення, безпідставно залишає без розгляду це питання, чим порушує
право позивачів на приватизацію. При цьому визнав встановленим, що відповідно
до вимог ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»
перешкоди для приватизації спірної квартири відсутні.

Проте з
такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони грунтуються на
неповно з'ясованих обставинах, які мають суттєве значення для справи та не
відповідають фактичним обставинам справи й вимогам закону.

Згідно з
частиною 2 статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах,
на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержаних у
власність на інших підставах, передбачених законодавством України.

Відповідно
до статті 345 ЦК України
фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації
державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація
здійснюється у порядку, встановленому законом.

На
підставі статті 1 Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду" (далі-Закону) приватизація державного житлового фонду - це
відчуження зазначених квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських
споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду на
користь громадян України.

Державний
житловий фонд, як передбачено Законом, - це житловий фонд місцевих рад та
житловий фонд, який перебуває у повному господарському віданні чи оперативному
управлінні державних підприємств, організацій, установ.

До
об'єктів приватизації належать квартири в багатоквартирних будинках,
одноквартирні   будинки,   кімнати
у   квартирах   та
одноквартирних  будинках   (де

мешкають два й
більше наймачів), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно
до правил ч. 2 ст. 2 Закону не підлягають приватизації квартири (кімнати,
будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Вирішуючи
спір, суд першої інстанції фактично не дослідив питання стосовно того, чи може
квартираАДРЕСА_1, щодо приватизації якої заявлено вимогу, бути предметом
приватизації. Проте одного факту її використання на умовах найму недостатньо
для визнання за позивачами права на приватизацію. Суду необхідно було
встановити, чи може дана квартира бути об'єктом приватизації, чому не було
приділено належної уваги.

Як
убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з
позивачем із серпня 1990 року. КвартируАДРЕСА_1, відносно якої виник спір,
ОСОБА_2 одержав для проживання сім'єю у складі трьох осіб на підставі
спеціального ордера на службове жиле приміщення від 12 липня 1996 року. 01.09.
2000 року ОСОБА_2. було звільнено з Нікітського ботанічного саду за ст. 38 КЗпП
України за власним бажанням у зв'язку з вступом в очну докторантуру.

Рішенням
виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 250 (1) від 17.05.1996 року за
Державним Нікітським ботанічним садом оформлено право власності на службовий
жилий будинок АДРЕСА_1 та зобов'язано бюро технічної інвентаризації провести
правову реєстрацію вказаного будинку
(а.с. 45).

Згідно з
реєстраційним посвідченням, домоволодінняАДРЕСА_1у цілому зареєстровано на
праві власності за Державним Нікітским ботанічним садом на підставі рішення
виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 250(1) від 17.05.1996 року.
Домоволодіння АДРЕСА_1 являється службовим житловим будинком (а.с. 46, 47).
Дане рішення і реєстраційне посвідчення ніким не оспорені та не визнані
недійсними.

Виходячи
з правил ст. 1, ч. 2 ст. 2 Закону та встановивши, що спірна квартира, яка
розташована у будинку АДРЕСА_1, віднесеного у встановленому порядку до числа
службових, і надавалася відповідачеві на підставі спеціального ордера на
службове жиле приміщення, колегія суддів вважає, що у позивачів не виникло
право на приватизацію жилого приміщення, яке вони займають у будинку, що за правовим
статусом відноситься до службових, що є підставою для відмови у задоволенні
позову.

Оскільки
судом першої інстанції неповно з'ясовані та не доведені фактичні обставини, що
мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи та
зроблені з порушенням норм матеріального права, за таких обставин рішення суду
не можна визнати законним та обгрунтованним і воно підлягає скасуванню з
підстав п.п. 1, 2, 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303, 307, 308, 309, 314, 316 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру та
представника Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру за
довіреністю - ОСОБА_6. задовольнити частково.

Рішення
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2007 року в
частині задоволення позову ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_4., ОСОБА_4.,

ОСОБА_5про
зобо'язання провести приватизацію квартири скасувати і ухвалити нове рішення.

В
задоволенні позову ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_4., ОСОБА_4., ОСОБА_5до Нікітського
ботанічного саду - Національного наукового центру про зобо'язання провести
приватизацію квартири відмовити.

В решті це ж
рішення залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення
може бути оскаржено протягом двох місяців з моменту його проголошення безпосередньо
до суду касаційної інстанції.