Справа № 22-ц-1025/2007 р.                              Головуючий
- 32                                                        Суддя-доповідач   - Ільченко О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19
вересня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -
Ільченко О.Ю.

суддів -
Сибільової Л.О.,  Семеній Л.І.

з участю
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та
осіб,  які приймають участь у справі -
представника ВАТ «Сумбуд»,

відповідачів
ОСОБА_1.  та ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області
апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Сумбуд» на рішення
Зарічного районного суду м.  Суми від 20
червня 2007 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Сумбуд»
до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання втратившими право на житло,  -

встановила:

Рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2007 року позов ВАТ «Сумбут»
задоволено частково.

Визнано
ОСОБА_3. та ОСОБА_2 такими,  що втратили
право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1

В
задоволенні інших позовних вимог відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Вказане
рішення представник ВАТ «Сумбут» оскаржив в апеляційному порядку.

В
апеляційній скарзі апелянт,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  просить змінити рішення в частині відмови в
вимогах щодо визнання ОСОБА_1.  та її
неповнолітнього сина ОСОБА_4,  1995 р.н.
особами,  які втратили право користування
кімнатою гуртожитку. При цьому посилається на те,  що суд безпідставно визнав поважною причину
не проживання ОСОБА_1.  в спірному житлі
у зв'язку з виїздом на заробітки,  та те,  що суд не взяв до уваги свідчення
представника житлово-експлуатаційної організації ТОВ «Сервіс-Дім» та свідків,
які підтвердили факт не проживання родини ОСОБА_1.  у спірній кімнаті.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1.  після червня 2006 року періодично не
проживала у кімнаті гуртожитку,  але це
відбувалося з поважних

2

причин,  а саме в
зв'язку з виїздом її на заробітки до м.
Москва. ОСОБА_3. поясняв суду,  що
вигнав ОСОБА_1.  з кімнати і тому вона
деякий час не мала ключів від спірного житла. І саме в цей період ОСОБА_3.
поселяв квартирантів у спірне житло.

За таких
умов суд встановив,  що ОСОБА_3. та
ОСОБА_2 втратили право на користування житловою кімнатою,  а ОСОБА_1.
та її неповнолітній син ОСОБА_4 1995 р.н. це право не втратили.

Заслухавши
пояснення представника апелянта та відповідачів,  дослідивши матеріали справи,  перевіривши законність і обґрунтованість
рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційну скаргу потрібно залишити без
задоволення,  а рішення суду - без
зміни,  з таких підстав.

Вирішуючи
наявний спір та частково задовольняючи позові вимоги,  суд І інстанції обгрунтовно виходив з
того,  що відносно відповідачів ОСОБА_3.
та ОСОБА_2 добуті безспірні докази,  що
вони вибули зі спірної кімнати та проживали за іншою адресою,  а відповідачка ОСОБА_1.  з неповнолітнім сином з поважних причин
тимчасово не проживала в кімнаті.

Колегія
суддів погоджується з такими висновками виходячи з наступного.

Як було
встановлено,ОСОБА_5. та ОСОБА_1. розірвали шлюб в 2002 році,  неповнолітній син ОСОБА_4,  1995 року народження залишився проживати з
матерію в спірній кімнаті.

Ці
обставини не були спростовані представником позивача в суді першої та
апеляційної інстанції. Восени 2006 року відповідачіОСОБА_5.  та ОСОБА_2 користуючись тимчасовою
відсутністю ОСОБА_1.  дозволили проживати
в кімнаті іншим особам,  що і було
встановлено позивачем та складено акт від 24 січня 2007 року (а.с. 7). За
вказаних умов колегія суддів не може взяти за основу доказів зазначений акт з
тим щоб і відповідачку ОСОБА_1.  з
сином,  визнати втративши ми право на
користування кімнатою.

Як
встановлено в апеляційному суді відповідачка ОСОБА_1.  та її неповнолітній син іншого житла не
мають,  а колишній чоловік ОСОБА_1.  має іншу сім'ю. Фактично єдиним житлом для
неї та сина є кімната в гуртожитку.

Допитані
свідки ОСОБА_6,  ОСОБА_7.,  ОСОБА_8.  (а.с.  55,  62-63) не зазначали обставин,  за яких ОСОБА_1.  не проживала в кімнаті,  а тому їх пояснення колегія судців не може
взяти до уваги.

Суд
першої інстанції зробив вірні висновки,
за яких вважав поважними причинами не проживання в кімнаті ОСОБА_1.  з сином в період з травня 2006 року до січня
2007 року і ці висновки суду не спростовані відповідними доказами.

3

А той
факт,  що існує заборгованість за
комунальні послуги,  не є підставою для
задоволення позовних вимог в частині,  що
оскаржується апелянтом,  оскільки позивач
має можливість це питання вирішити в іншому порядку.

За таких
обставин,  коли суд першої інстанції
постановив рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального
права,  підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст.303,  307,  308,
313,  314,  315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного товариства «Сумбуд» відхилити,  а рішення Зарічного районного суду м.  Суми від 20 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двох місяців з цього
часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України.