УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14
вересня 2007 року                                                                        м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого              Пнівчук О.В.

суддів                         Меленко О.Є.,
Соколовського В.М.

секретаря                   Пожар Р.В.

адвоката:                    ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2, ОСОБА_3. на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 липня
2007 року,-

встановила:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 липня
2007 року задоволено позов ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_4. право власності на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

В задоволені позову ОСОБА_2.
про поділ майна подружжя, визнання за ним права власності на квартиру
АДРЕСА_1, припинення права ОСОБА_4. на частку у спільному майні - однокімнатній
квартирі з виплатою їй грошової компенсації в сумі 43 596 грн. - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2.
подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, а також суд повважав встановленими обставини,
які не доведено.

Апелянт зазначив зокрема, що як з позовної заяви так і з рішення суду про
розірвання шлюбу від 09.03.2004 року вбачається, що сторони проживали разом як
подружжя.

При дослідженні питання до якого часу сторони проживали
як подружжя, суд односторонньо взяв до уваги доводи відповідачки ОСОБА_4. та не
спростував належним чином докази подані ОСОБА_2.

Судом безпідставно не взято до уваги пояснення свідків
ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7. з тих підстав, що вони є добрими знайомими ОСОБА_2, не дано
будь-якої оцінки поясненням свідків ОСОБА_8. та ОСОБА_7. які засвідчили, що в
лютому 2000 року ОСОБА_2.
позичав гроші для придбання квартири.

Апелянт вважає, що пояснення свідка ОСОБА_9., його матері, слід оцінювати
критично, оскільки він перебуває з нею в неприязних стосунках.

Крім того, суд прийшов до висновку, що подружжя ОСОБА_2 проживали окремо,
не з"ясувавши де саме проживав ОСОБА_2.

З наведених підстав, вважає апелянт, факт роздільного проживання та
фактичного припинення шлюбу між сторонами на час придбання квартири не
встановлено, а тому просив

Справа
№22-ц-1147/2007 р.                                       Головуючий
у І інстанції Попович С.С.

Категорія 5                                                                    Доповідач:
Пнівчук О.В.

рішення
суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2.та
відмову в позові ОСОБА_4

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі ОСОБА_4. та ОСОБА_2. -бувше подружжя.
Шлюб зареєстрували в 1989 році, від шлюбу дітей не мають, а в 2004 році шлюб
між ними розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу від 11 квітня 2000 року ОСОБА_4. купила у
ОСОБА_10. та
ОСОБА_11. однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).

ОСОБА_2. пред"явив
позов про поділ майна подружжя - зазначеної однокімнатної квартири посилаючись
на те, що вона придбана за час перебування з ОСОБА_4. в шлюбі.

ОСОБА_4. в свою чергу пред"явила зустрічний позов про визнання за нею
права власності на спірну квартиру з тих підстав, що квартира придбана нею за
власні кошти в той час коли з ОСОБА_2.
проживали окремо та припинили шлюбні стосунки.

Відповідно до ст. 28 КЗпШС України (в ред. 1968 року), що
діяла на час спірних відносин, суд може визнати майно нажите кожним із подружжя
під час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу,
власністю кожного з них.

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4. суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те, що вона представила суду достатньо
доказів того, що формально перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2. починаючи з 1994
року вони фактично проживали окремо пождружніх стосунків не підтримували, а
тому квартира придбана ОСОБА_4. є її особистою власністю.

Так, із пояснень свідків ОСОБА_12., ОСОБА_13 вбачається,
що після смерті батька ОСОБА_4. з 1994 року проживала в с Колодіївка
Тисменицького району, виїзджала на заробітки за кордон, її чоловіка ОСОБА_2. в селі не
бачили, зі слів ОСОБА_4. відомо, що з чоловіком вона не живе.

Свідок ОСОБА_14., яка проживає по сусідству із ОСОБА_4. по АДРЕСА_2
ствердила, що ОСОБА_2. в
спірній квартирі з часу її придбання не проживав, оскільки досить часто буває у
ОСОБА_4., ні ОСОБА_2
ні його речей в квартирі не бачила.

Сам ОСОБА_2.
в позовній заяві зазначив, що саме ОСОБА_4. придбала спірну квартиру за час
перебування в шлюбі. В судовому засіданні ОСОБА_2. не заперечив, що не був присутнім при укладенні договору
- купівлі продажу квартири, що фактично квартиру вибирала ОСОБА_4..

Крім того, судом
встановлено, що ОСОБА_2.
в спірній квартирі не зареєстрований.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати ОСОБА_2. - ОСОБА_9, яка
перебуває в нормальних стосунках із сином, чого не заперечив сам ОСОБА_2., ствердила суду,
що її син з 1994 року з ОСОБА_4. не проживав, їй відомо, що ОСОБА_4. виїзджала
на заробітки за кордон і квартиру придбала за власні кошти, а її син в цей час
проживав з іншою жінкою.

Колегія суддів важає, що посилання апелянта щодо необ"єктивності
пояснень свідка ОСОБА_9 через неприязні відносини є необгрунтованими, оскільки
в суді першої інстанції сам ОСОБА_2.
ствердив, що з мамою перебуває в нормальних стосунках.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно не взято до уваги пояснення свідків ОСОБА_5.,
ОСОБА_6., ОСОБА_7., які спростовуються вищенаведеними доказами.

Пояснення
свідків ОСОБА_8. та ОСОБА_7про те, що ОСОБА_2. в лютому 2000 року позичав гроші для придбання квартири
не підтверджені письмовими доказами.

Крім того, ОСОБА_2. в своїй позовній заяві про поділ майна подружжя
посилався на те, що спірна квартира придбана ОСОБА_4. в шлюбі, однак не
зазначав про те, що квартира куплена за спільні кошти подружжя.

Що стосується посилання апелянта про те, що в позовній заяві та в рішенні
суду про розірвання шлюбу не зазначено про те, з якого часу сторони не
проживають разом припинили шлюбні стосунки не є доказом того, що сторони
проживали однією сім"єю до розлучення.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність
висновків рішення суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2. - ОСОБА_3. відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 липня 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.