РІШЕННЯ ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

21 травня 2007 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді    Курської А.Г. суддів    Горбань
В.В.

Шаповалової
О.А. при секретарі
Сафіній Ф.Ф.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до Кримської регіональної митниці ( Кримської митниці), треті
особи - Державна виконавча служба АР Крим, ОСОБА_2, про стягнення матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою заступника начальника Кримської митниці Іванченка
А.А. на рішення Київського районного суду М.Сімферополя АР Крим від
23.11.2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

25.10.2005 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до Кримської регіональної митниці про стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у результаті дорожньо-транспортної події,
що сталася 04.10.2002 року з вини водія автомобіля, належного Кримській
регіональній митниці, ушкодженням належного йому
автомобіля „Фольксваген-Поло" йому заподіяна матеріальна шкода, сума якої згідно з висновком автотоварознавчої
експертизи складає 7130 грн. 80 коп. Рішенням Київського районного суду
М.Сімферополя АР Крим від 15.09.2003 року, яке набрало
законної сили, з відповідача стягнуто на його користь вказану суму спричиненого збитку, а також 270 грн. витрат, пов'язаних з
проведенням експертизи, та судові витрати в сумі 74 грн. 24 коп. Між тим, до
цього часу рішення суду не виконано, оскільки відповідач з
надуманих та необгрунтованих мотивів оскаржує всі дії виконавчої служби. Крім того, за три роки після ДТП, унаслідок інфляції,
сума грошей, присуджена до стягнення,
знецінилась, тому вона має бути стягнута з урахуванням індексів інфляції та 3% річних від простроченої суми. Також неправомірними
діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка
виразилась в його стражданнях з приводу пошкодження
належного йому майна та порушення нормальних життєвих стосунків. Позивач просив стягнути з відповідача матеріальний збиток
в сумі 3123 грн., у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. та судові
витрати.

У судовому засіданні суду першої інстанції 29.05.2006 року позивач
повідомив, що 18.02.2006 року він одержав
повністю суму 7474 грн. 32 коп. в порядку виконання вищевказаного рішення суду, але незважаючи не це, наполягав на своїх
вимогах.

Ухвалами суду від 29.05.2006 року та від 14.08.2006 року до участі у справі
в якості третіх осіб залучені Державна виконавча служба АР Крим та ОСОБА_2.

Рішенням суду позов задоволено частково, стягнуто з
Кримської регіональної

митниці на користь ОСОБА_1суму збитку з
урахуванням інфляції в                                                   .

розмірі 1195 грн. 54 коп. та 3%
річних в розмірі 307 грн. 26 коп., в рахунок відшкодування   Ч/

Справа №22-ц- 2249/2007                           Головуючий
у першій

інстанції Харченко
І.О.

Доповідач Курська А.Г,

2

моральної шкоди - 1000 грн., судові
витрати - 201 грн. та поштові витрати - 01 грн. 45 коп.

В апеляційній скарзі на рішення суду заступник начальника Кримської митниці
Іванченко А.А. просить його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та
ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Доводи апелянта полягають в тому, що судом
неправильно застосовані норми матеріального права при визначенні терміну прострочення
виконання зобов'язання по сплаті боргу, а також при розрахунку суми інфляції.
Також апелянт оспорює рішення в частині
стягнення з відповідача моральної шкоди, посилаючись на те, що судом задоволено позов в цій частині з мотивів, які не
були зазначені позивачем, тобто судом порушено вимоги ст.ст.11, 60 ЦПК України.
Крім того, судом необгрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі в
якості співвідповідача Управління
державного казначейства України в АР Крим.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, визнає їх такими, що
підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі п.3, п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України, оскільки судом першої
інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального закону і дана неналежна
оцінка доказам, наявним по справі.

Як убачається з матеріалів справи, правовідносини сторін щодо ДТП виникли в 2002 році, але суд до
правовідносин, що склалися між сторонами помилково застосував норми ЦК України 2003 року при розгляді
питання про стягнення моральної шкоди в той час, коли необхідно було виходити з норм ЦК України 1963 року. Крім того, підставою для розрахунків по справі судом неправильно зазначено суму 7130 грн. 80
коп.

Як убачається з матеріалів справи, для розрахунків третьою особою - ДВС АР Крим
було прийнято суму 7130 грн. 80 коп.

З такої ж суми виходив і позивач у
своїх розрахунках і при зверненні до суду.

Насправді ж рішенням Київського районного суду м.Сімферополя АР Крим від 15.09.2003 року справа №2-2268/03 стягнуто матеріальну
шкоду в сумі 7130 грн. 08 коп.

Зважаючи на те, що відповідач оскаржував саме цю обставину серед інших висновків суду, судова колегія надала можливість
сторонам, що з'явились в судове засідання апеляційного суду, надати
розрахунки, виходячи з правильної суми - 7130 грн. 08 коп.

З боку відповідача було надано розрахунок, а представник позивача, який з
ним ознайомився, і свого розрахунку не надав, в цілому погодився і не
заперечував проти методики, наведеній в розрахунках, наданих відповідачем.
Але в межах своїх повноважень письмово
заявив, що він просить остаточно стягнути з відповідача суму 3% річних 341 грн. і суму інфляції в розмірі 356
грн. 45 коп., посилаючись на розрахунки відповідача від 16.11.2006 року, які було надано суду першої інстанції.

Аналізуючи всі наявні по справі розрахунки, які надали сторони та третя
особа суду першої інстанції і суду апеляційної інстанції,
судова колегія визнає законним та обґрунтованим і правильним лише
останній, від 18.05.2007 року ( а.с. 180-183), який зроблено відповідачем - Кримською регіональною митницею згідно з методикою застосування
індексів інфляції, наведеною у листі Верховного Суду України від 03.04.1997
року №62-97.

Відповідно до цих рекомендацій індекси інфляції за відповідний період
повинні бути помножені між собою, після чого
використані у розрахунках.

Оскільки позивач ОСОБА_1. при
зверненні до суду першої інстанції просив стягнути 3% річних саме від суми 7130 грн. 08 коп. ( тобто без судових
витрат, що складали загальну суму 7474 грн. 32
коп.), то колегія суддів вважає за необхідне стягнути 330 грн. 49 коп. згідно розрахунку, наведеному на аркуші справи 182, і
відповідно суму 287 грн. 06 коп. - індекс інфляції (а.с.182-183).

3

Доводи апеляційної
скарги про те, що суд неправильно застосував норми матеріального закону, ст.625
ЦК України, і не
урахував ст.ст.612, 613 ЦК
України, є безпідставними.

Судова колегія
вважає, що в даному випадку суд правильно застосував ст.625 ЦК України для
захисту порушеного права позивача-кредитора неправомірними діями боржника, який
на стадії виконання судового рішення не виконав своїх обов'язків перерахувати
суму 7130 грн. 08 коп. відразу після набрання чинності судового рішення і
однією сумою, а не на свій розсуд частинами на протязі восьми місяців у продовж
2005-2006 років ( а.с.85), без звернення до судового виконавця чи до суду за
розстрочкою виконання рішення згідно зі ст.373 ЦПК України.

Саме через це і
утворився грошовий борг, а не за договором чи законом. Тому правила ст.613 ЦК України про вину
кредитора в цьому випадку не приймаються до уваги, оскільки ОСОБА_1. як
кредитор ніяких обов'язків перед боржником не мав, і вони не виникли між ними
ні за договором, ні за законом. Боржник в даному випадку зобов'язаний був
перерахувати грошову суму, яка дорівнює суму боргу, без посилань на будь-які
умови.

Як убачається з
матеріалів справи, відповідач-боржник перший раз перерахував на розрахунковий
рахунок ВДВС 1099 грн. 32 коп., а потім - по 125 грн. на протязі шести місяців,
а після звернення позивача з цим позовом до Київського районного суду
м.Сімферополя АР Крим в жовтні 2005 року, боржник перерахував залишки боргу
5250 грн.

Відповідач, хоча
й заперечував в суді першої інстанції проти позовних вимог щодо стягнення з
нього на користь позивача суми інфляції та 3% річних, але не надав доказів про
те, що намагався виконати рішення суду відразу після набрання ним чинності ( з
29.06.2004 року (а.с.37)) і в повному обсязі перерахуванням цієї суми.

Доводи
апеляційної скарги про те, що позивач до липня 2005 року не надав ВДВС банківських реквізитів для перерахування
одержаних від відповідача сум, не заслуговують на увагу, оскільки ця
обставина не перешкоджала відповідачеві перерахувати всю суму за рішенням суду
на розрахунковий рахунок ВДВС своєчасно і в визначені строки за виконавчими
документами.

Доводи
апеляційної скарги щодо ' незаконності застосування в спірних правовідносинах
сторін індексу інфляції та-3% річних не заслуговують на увагу і не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

При розгляді
спорів, пов'язаних з застосуванням відповідальності за спричинену шкоду
підлягає урахуванню те, що на підставі ст.440 ЦК України в ред.
1963 року ( ст.1192 ЦК
України в ред. 2003
року) при. задоволенні вимог про відшкодування шкоди суд вправі був зобов'язати
особу, відповідну за спричинення шкоди, відшкодувати шкоду в натурі ( надати
річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ і т.і.) або відшкодувати
причинені збитки.

В тому разі,
коли суд покладає на сторону обов'язок відшкодувати шкоду в грошах, у сторони
спричинителя шкоди виникає грошове зобов'язання по сплаті визначених судом сум.
З моменту набрання рішенням законної сили, на суму, зазначену в рішенні при
простроченні її сплати боржником, кредитор вправі налічити проценти на підставі
норм ЦК України.

Виконанням
грошового зобов'язання вважається внесення за судовим рішенням грошових сум на
депозитний рахунок відділу Державної виконавчої служби, оскільки згідно зі
ст.44-1 Закону України „Про виконавче провадження" саме в такий спосіб
сплачуються суми, що стягуються з боржників, і належні до видачі стягувачам.

Згідно зі ст.214 ЦК
України ( 1964 року) боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора був зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3%
річних з простроченої суми. Таке ж положення закону збереглося і міститься в
новому ЦК України
2004 року у ст.625, на яку правильно послався суд першої інстанції, але
неправильно визначив суми на відшкодування інфляції та 3% річних.

4

Не заслуговують
на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що суд необгрунтовано розглянув спір про відшкодування моральної шкоди.

Як убачається з матеріалів справи, позивач обґрунтував цей позов тим, що
він зазнав моральних страждань від ДТП, в якому було пошкоджено його майно - автомобіль, Він зазнав душевних страждань, переніс стрес, оскільки це
сталося за день до його весілля. Суд мотивовано вирішив
стягнути з відповідача на користь позивача не 3000 грн., про що заявлено в позові, а 1000 грн., що, на думку судової колегії,
відповідає вимогам розумності і справедливості і не суперечить ні ст..440-1 ЦК
( 1963 року), який діяв під час ДТП в 2002 році, ні ст.11, 23 ЦК 2003 року,
який діє під час розгляду справи.

Закон не заборонює потерпілому звертатися до суду про стягнення моральної шкоди
окремо від питання про стягнення матеріальної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки в даній
справі належним відповідачем по наслідкам ДТП є власник джерела підвищеної небезпеки -митниця, а не Державне казначейство, яке не є боржником
по справі і не повинно відповідати за невиконання
зобов'язань митниці перед ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія судців

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника начальника Кримської митниці Іванченка А.А.
задовольнити частково, рішення Київського районного суду М.Сімферополя АР Крим
від 23.11.2006 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1. до Кримської митниці, треті особи - Державна виконавча служба АР Крим, ОСОБА_2, про стягнення матеріальної і
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Кримської митниці на користь ОСОБА_1. суму інфляції у розмірі 287 грн. 06 коп. і 3% річних у розмірі 330 грн. 49 коп.,
на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 51 грн. та поштові витрати в сумі 01 грн. 45
коп., а всього - 1670 грн. 45 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі, касаційної скарги протягом двох
місяців з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.