Справа №22ц-411/07                                                      Головуючий
Категорія - 19                                                                   Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16
травня  2007
року Колегія
суддів  судової  палати
у  цивільних справах апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого
- судді Сівчука
Є.І.,

суддів - Мудренко Л.І.,
Русинчука М.М

при
секретарі - Губарик
К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування збитків та моральної шкоди
за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 6 лютого 2007 року,

встановила:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 6 лютого 2007 року в позові
ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування збитків відмовлено. Додатковим рішенням
цього ж суду від 17 квітня 2007 року відмовлено і в задоволенні вимог про
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане
судове рішення і ухвалити нове рішення про повне задоволення його позову,
посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального
права.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено і це відповідає обставинам справи, що в
серпні 2005 року
позивач з відповідного дозволу міської інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю розпочав проводити будівельні роботи з
реконструкції та розширення належної йому на праві приватної власності 1/6 частини житлового
будинку на АДРЕСА_1, одним із співвласників якого є ОСОБА_2. (а.с. 7-10, 92,93).

Останній, вважаючи, що розпочате позивачем будівництво є
незаконним і порушує його права як співвласника вказаного будинку, 4 серпня 2005 року звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_1., Луцького міськвиконкому про усунення перешкод в
користуванні майном та визнання неправомірним рішення виконкому, на підставі
якого був виданий згаданий дозвіл на виконання будівельних робіт (а. с.  12).
За заявою ОСОБА_2. про забезпечення

2

зазначеного позову ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 8 серпня 2005 року накладено
заборону на проведення ОСОБА_1. будь-яких будівельних робіт по реконструкції
належної йому частини згаданого будинку (а. с. 17).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 лютого 2006 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду від 13
квітня того ж року, в позові ОСОБА_2. відмовлено (а. с. 12-14).

Після цього у ОСОБА_1. виникло передбачене частиною 1 статті 155 ЦПК України
право на відшкодування ОСОБА_2. завданих забезпеченням позову збитків.

Відповідно
до частини 2 статті 22 ЦК України збитками
є:

1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2)   доходи, які
особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Позивач не надав суду належних доказів на підтвердження
завдання йому реальних збитків або наявності упущеної вигоди.

Надані ним розрахунки матеріальних втрат (а. с. 22), які грунтуються
на даних Держкомбуду про опосередковану вартість 1 кв. м. станом на 1
липня 2005 року
(коли припинено будівництво у зв'язку із забезпеченням позову) і 1 квітня 2006 року (коли
продовження будівництво стало можливим через втрату сили накладеною судом
забороною) новозбудованого житла по Волинській області, суд першої інстанції
обгрунтовано не взяв до уваги, оскільки вони не відображають реальних
(фактичних) втрат, яких зазнав позивач у зв'язку із підвищенням за вказаний
період вартості будівництва житла в середньому по області.

Надані ОСОБА_1. розрахунки розміру упущеної вигоди (а.
с.29), зроблені на основі вартості оренди офісного приміщення в місті Луцьку,
правильно відкинуті судом першої інстанції, оскільки реконструйоване позивачем
приміщення є жилим, а не офісним. Крім цього, ним не підтверджена реальність
одержання таких доходів, що є необхідною ознакою поняття упущеної вигоди в
контексті статті 22 ЦК України.

Немає підстав вважати, що витрати ОСОБА_1. на охорону
своєї частки в зазначеному будинку були викликані неправомірними діями з боку
відповідача, оскільки такий факт ним не доведений.

Подання заяви про забезпечення позову, за якою вжиті
запобіжні заходи, не є неправомірною дією, а тому така дія не може тягнути за
собою встановленої статтями 1166,
1167 ЦК України цивільно-правової відповідальності щодо
відшкодування майнової і моральної шкоди особою, яка подала цю заяву.

Факти вчинення відповідачем будь-яких інших неправомірних
дій не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано
відмовив в позові і у відшкодуванні понесених позивачем витрат по оплаті
правової допомоги в сумі 600
грн..

Керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

3

Рішення Луцького
міськрайонного суду від 6
лютого 2007 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
нею законної сили.