АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-1499 2007року                        Головуючий
у 1-й інстанції Куценко О.В.
категорія 39,40                                                                           Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

02 серпня 2007року

Колегія судців судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської

області в складі:

Головуючого : судді Кіселика С
А,

суддів : Франко
В.А., Суржик М.М.

при секретарі Салабай М.В.,

розглянула    у
відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за

апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на
рішення Кіровського районного

суду
М.Кіровограда від 01 червня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2007 року до суду з позовом до ТОВ *Водне
господарство* (далі ТОВ) про поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу звернувся ОСОБА_1.

Рішенням суду в
позові було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при
постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального
права, зокрема, ст..З8 КЗпП
України та 212,213 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.
Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної
скарги та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Апеляційним судом встановлено, що з 01 квітня 2006 року
до 11 грудня 2006 року позивач знаходився в трудових відносинах з ТОВ. 11
грудня 2006 року позивач звернувся із заявою до директора ТОВ про звільнення за
власним бажанням без зазначення дати звільнення (а.с.27). Як пояснив позивач,
звільнення було пов'язано з тим, що він бажав працевлаштуватись на іншому
підприємстві. В цей же день був виданий Наказ №63-з (а.с.26) на підставі ст..З8 КЗпП України
про звільнення позивача, про що йому було повідомлено та йому було видано
трудову книжку. 12 грудня 2006 року позивач на роботу і вийшов. З 13 грудня
2006 року до 30 грудня 2006 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні
(а.с.31), у зв'язку з цим працевлаштуватись на новому місці роботи він не зміг.
03 січня 2007 року позивач звернувся до відповідача із заявою про вихід на
роботу на своє робоче місце (а.с.3). Відповідач не надав позивачу роботи, про
що повідомив позивача листом від 05 лютого 2007 року (а.с.23).

Колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції помилково дійшов висновку, що
відповідно до ст..З8 КЗпП
України двотижневий строк необхідний не працівнику, а власнику для підготовки
заміни звільненому працівнику, оскільки на протязі двох тижнів працівник має
право відізвати свою заяву і продовжити трудові відносини з власником.

Як вбачається із заяви, позивач поважних причин для звільнення і дату
звільнення не зазначав, а тому у суду не було підстав вважати, що звільнення з
роботи за власним бажанням позивача зумовлено неможливістю продовжувати роботу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що
звільнення позивача відбулось незаконно. Однак позов не може бути задоволений,
оскільки позивачем було пропущено місячний строк на подачу позову до суду,
передбачений ст..233 КЗпП України. Як пояснив позивач, 11 грудня 2006 року він
був повідомлений про звільнення, йому було вручено трудову книжку. Таким чином,
позивач достовірно знав про своє звільнення і дізнався про порушення свого
права. Тому колегія судців вважає, що саме з 11 грудня 2006 року почав спливати
строк на звернення з позовом до суду. Позивач же звернувся до суду 12 лютого
2007 року, тобто, з пропущенням цього строку і суду не довів, що строк ним
пропущений з поважних причин. На ці обставини суд 1-ої інстанції не звернув уваги
і не виконав вимоги п.2 ч.1 ст.214 ЦПК України.

Тому колегія суддів відмовляє позивачу в задоволенні
позову про поновлення на роботі з причин пропуску строку на звернення до суду,
а відповідно і в позові про стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким в позові належить відмовити, але з інших підстав.

На підставі 38,233 КЗпП України України, керуючись
ст.ст.307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляцію
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду М.Кіровограда від 01 червня 2007 року
скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ТОВ
*Водне господарство* про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох
місяців з моменту проголошення.