Справа №2-288/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2007
року Роздільнянський районний суд Одеської області у складі

головуючого
судді Ільяшук А.В.

при секретарі
Гонтаренко О.В.

за участю
адвокатів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання угоди дійсною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання угоди
дійсною, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем домовилися про те, що
він продасть їй будинок в АДРЕСА_1. Згідно цього договору вона виплатила
відповідачу 2000 гривен, а також платить заборгованість за воду, електроенергію
та інші розходи. Згодом позивачу стало відомо, що відповідач не виконує умов
угоди та намагається перепродати будинок іншій особі. Просить суд визнати
дійсним договір від 06 вересня 2005 року купівлі-продажу будинку, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2. Стягнути з відповідача витрати по
справі.

У
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свой вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав, під час слухання справи повернув позивачці отриманий
ним аванс у розмірі 2000 гривен та просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідків,
дослідивши у повному обсязі представлені докази, суд вважає, що позов не
підлягає задо­воленню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вересні 2005 року усно домовилися про
купівлю-продаж будинку, який належав померлій дружині відповідача - ОСОБА_5, та
розташований у АДРЕСА_1. При цьому позивач знала, що відповідач не прийняв
спадщину та не має належно оформлених документів на будинок, оскільки
допомагала йому вирішити питання про визнання за ним права на спадщину у
судовому порядку на початку 2006 року. Договір купівлі - продажу сторони
домовилися укласти за 7000 гривен, при цьому позивач виплатила відповідачу у
якості авансу 2000 гривен, про що надала розписку. Сама позивач у будинок не
вселялася, а поселила в нього свого сина, який мешкав у будинку до весни 2006
року, після чого виселився з будинку та залишив його порожнім, доручивши догляд
за майном сусідці. ОСОБА_2 вселився до свого будинку та відмовляється його
продавати через те, що між ним і позивачкою не досягнуто згоди про суттєві
умови угоди, будинок коштує більше 17 000 гривен згідно інвентарної оцінки, а
також відповідач повернув позивачці 2000 гривен отриманого ним авансу.
Сторонами не додержано вимог
щодо письмової

форми правочину,
який передбачено для купівлі-продажу нерухомого майна (будинку). Стаття 657 ЦК України визначає
для укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку обов"язкову
письмову форму, нотаріальне їх посвідчення та державну реєстрацію. Стаття 220 ЦК України, на яку,
зокрема, посилається позивач передбачає, що у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але
одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати
такий договір дійсним. Позивач не надала письмових доказів про домовленність
між сторонами щодо усіх істотних умов договору. Свідки, допитані за клопотанням
позивача, не знають про ціну угоди, час і місце її виконання та не були
присутні при досягненні згоди між сторонами про умови договору. їх пояснення
базуються на відомостях, які їм стали відомі від самої позивачки, тому суд
критично оцінює їх твердження.

Позивач
не надала жодного доказу, крім розписки про вручення відповідачу 2000 гривен,
про досягнення домовленності чи повного виконання нею умов договору
купівлі-продажу. За таких обставин, угода не може бути визнана судом дійсною. З
представлених доказів неможливо зробити однозначний висновок про укладення між
сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку. Крім того, в процесі
розгляду справи судом, відповідач повернув позивачці аванс у повному обсязі -
2000 гривен, про що надав суду розписку, та наполягає на відмові у задоволенні
позову, не погоджується продати будинок нижче інвентарної його оцінки, що є
правом власника майна. Примусити відповідача укласти з позивачкою таку угоду, у
суду немає правових підстав.

Зважаючи
на викладене, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову.

Керуючись
ст.657,ст.218,ст.219,ст.220 ЦК
України, ст.ст.10,11,60,209,212,214-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною - відмовити.

Скасувати
забезпечення позову у вигляді накладення арешту на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2.

Рішення
може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської
області через Роздільнянський районний суд Одеської області шляхом подачі у 10
денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України.