РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
червня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого
судді                            Берещанської
І.І.

судців                                                Афендікова
С. М.

Кузнєцової
О.О.

при
секретарі                                     Урденко
Г.В.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду АР Крим цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування
недійсним та виселення,

за
апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на рішення
Ялтинського міського суду АР Крим від 13.03.2007 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1  та ОСОБА_2. звернулися до суду з
позовом,  в якому просять визнати
недійсним договір дарування кожного з них на користь ОСОБА_3. по 1А частині
квартири АДРЕСА_1та виселити її з зазначеної квартири.

Вимоги
мотивовані тим,  що позивачі уклали
договір дарування квартири на вимоги племінниці ОСОБА_3.,  оскільки знаходилися в тяжкому становищі: є
людьми похилого віку,  потребують
сторонньої допомоги,  самостійно обходитися
не можуть,  близьких родичів не
мають,  отримують невелику пенсію,  тому вони звернулися до відповідачки за
допомогою. Після укладення договору та безкоштовної передачі права власності на
нерухоме майно,  ОСОБА_3 поїхала в
Росію,  де знаходилася протягом 9
місяців. За цей час ніякої допомоги вона позивачам не надавала,  а в кінці літа 2006 року переїхала до них
жити. Однак,  незважаючи на проживання
разом,  ОСОБА_3 свої обіцянки не
виконює,  допомоги не надає,  не сплачує комунальні послуги та склала неможливі
для нормального проживання умови,
забороняє користуватися туалетом,
ванною,  купленими нею продуктами,  провокує сварки,  погрожує виселити з квартири,  що негативно відображається на стані їх
здоров'я.

Таким
чином,  на думку позивачів,  договір дарування був укладений на вкрай
невигідних умовах. Вони передали відповідачці своє житло та іншого не мають.

Рішенням
Ялтинського міського суду АР Крим від 13.03.2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1.  та ОСОБА_2 задоволені у повному
обсязі. Визнано недійсним договір дарування ОСОБА_1  та ОСОБА_2по 1А частині квартири АДРЕСА_1з
ОСОБА_3.,  посвідчений державним
нотаріусом Першої Ялтинської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 13.09.2005
року,  зареєстрований №4-2360. , Виселено
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Справа № 22ц-3473/07             головуючий
суддя суду першої інстанції Романенко В В

суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції Кузнецова
О О

Не погодившись з рішенням суду,
06.04.2007 року представник ОСОБА_3. за дорученням подав апеляційну
скаргу,  в якій просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна
скарга мотивована тим,  що позивачами не
було надано доказів укладення договору в край невигідних умовах під впливом
тяжких обставин та суд ухвалив рішення,
яке суперечить дійсним обставинам справи.

Обговоривши
доводи апеляційної скарги,  дослідивши
матеріали справи,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга
обґрунтована і підлягає задоволенню,  а
рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
303 ЦПК України,  під час розгляду
справи у апеляційному порядку,
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції.

Постановляючи
рішення,  суду першої інстанції виходив з
того,  що позивачі є людьми похилого
віку,  отримують лише пенсію,  не маючи іншого доходу,  мають ряд хвороб,  потребують сторонньої допомоги,  самостійно обходитися не можуть,  уклали договір дарування квартири,  не маючи при цьому іншого житла. Вказані
тяжкі обставини примусили їх укласти договір на вкрай невигідних для них
умовах,  оскільки ОСОБА_3,  не звертаючи уваги на попередні
домовленості,  не надає їм матеріальну
допомогу та не здійснює за ними догляд.

Однак,  з такими висновкам суду першої інстанції
колегія суддів погодитися не може,
оскільки вони не відповідають вимогам матеріального закону,  встановленим обставинам справи та наданим
сторонами,  відповідно до  ст.  60
ЦПК України,  доказам.

Так,  з матеріалів справи,  вбачається,
що ОСОБА_2. та ОСОБА_1  13.09.2005
року подарували коже по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1ОСОБА_3.,  яка приходиться
їм племінницею.

За
текстом договору слідує,  що даруватель
та обдарована однаково розуміючи значення і умови цієї угоди та її правові
наслідки,  підтвердили дійсність
намірів,  а також те,  що вказаній договір не приховує іншу
угоду,  відповідає їх інтересам,  волевиявлення є вільним,  усвідомленим та таким,  що відповідає їх внутрішній волі; умови
договору зрозуміли і відповідають реальній домовленості сторін,  договір відповідає дійсним намірам сторін
створити для себе юридичні наслідки,  які
обумовлені в даному договору.

З
матеріалів справи слідує,  що договір
дарування зазначеної квартири відповідає вимогам закону за формою і
змістам,  а також моральним принципам
суспільства. Особи,  які здійснювали
угоду,  мали повний обсяг цивільної
дієздатності,  їх волевиявлення було
вільним та відповідало їх внутрішній волі.

Згідно
матеріалів справи,  позивачі звернулись
до суду з позовом про визнання недійсним вказаного договору з підстав  ст.
233 ЦК України,  яка передбачає
можливість визнання договору недійсним,
якщо його вчинено особою під впливом тяжких обставин і на вкрай
невигідних умовах.

Зі
змісту вказаної норми слідує,  що вказані
тяжкі обставини повинні були виникнути до укладення договору та примусили особу
укласти вказану угоду на вкрай невигідних умовах. Разом з тим,  з матеріалів справи вбачається,  що Липови,
як на підставу своїх позовних вимог вказують на те,  що ОСОБА_3 вже після укладення договору не
надає їм матеріальну допомогу та не здійснює за ними догляду,  що не можна визнати підставою для визнання
договору .недійсним,  відповідно до
вимог  ст.  233 ЦК
України.

Доводи
позивачів,  що вони фактично мали намір
укласти договір довічного утримання,  а
не договір дарування,  свого
підтвердження не знайшли.

Будь-яких безперечних доказів того,
що договір дарування вчинений під умовою надання матеріальної допомоги
та здійснення догляду за дарувальниками,
позивачами,  відповідно до  ст.  60
ЦПК України,  надано не було,  рівно як не було надано й доказів того,  що договір дарування був укладений внаслідок
впливу тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах,  оскільки за своєю природою договір дарування
є безоплатною угодою і не передбачає взагалі будь-яких умов,  а тем більше вигідних для дарувальників.

За
такими обставинами,  колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  та
ОСОБА_2

На
підставі наведеного та,  керуючись  ст.
ст.  307 ч.1 п.2,  309 Цивільного процесуального кодексу
України,  колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду АР Крим,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_3 -ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення
Ялтинського міського суду АР Крим від 13.03.2007 року скасувати та ухвалити
нове рішення,  якім у задоволенні позову
Липового Петра Милентійовича та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним та виселення відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили безпосередньо
до Верховного Суду України.