АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
квітня 2007 року                                                                                           М.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судці Ніколової Б.Ю.,

суддів :
Ніколаєвої В.М. ,  Матковської Л.О.

при секретарі
Доробалюк Л.В.

з участю:

позивачки
ОСОБА_1,  її представника ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-764 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду від 28 лютого 2007 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання таким,  що втратив право користування жилим
приміщенням,  третя особа
житлово-комунальне об'єднання м.
Нетішин,  та зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення,
зобов'язання не чинити перешкод в користуванні квартирою.

Заслухавши
доповідача,  пояснення позивачки
ОСОБА_1,  її представника ОСОБА_2,  перевіривши матеріали справи,  ознайомившись з доводами апеляційної
скарги,  колегія суддів

встановила:

В
листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про
визнання таким,  що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог вказувала,  що перебувала з відповідачем у шлюбі,  який розірвано 13.07.2006 року. В травні 2006
року відповідач переїхав на постійне місце проживання до онуки ОСОБА_4  за адресою АДРЕСА_2,  пізніше його родичі забрали належні йому
речі. Просила на підставі  ст.  107 ЖК України задовольнити її позов.

В грудні
2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про вселення,  зобов'язання не чинити перешкод в
користуванні квартирою. Зазначав,  що він
є інвалідом 1-ї групи,  потребує
сторонньої допомоги,  тому в червні 2006
року поїхав на лікування у м.
Рівне,  де тимчасово проживав у
своєї онуки. Наміру переїхати на інше постійне місце проживання у нього не
було,  про що ОСОБА_1 було відомо. З
приводу розірвання шлюбу між ними йому стало відомо лише з позову ОСОБА_1

Рішенням
Нетішинського міського суду від 28 лютого 2007 року в позові ОСОБА_1
відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Постановлено вселити ОСОБА_3 в
квартиру АДРЕСА_1 і зобов'язано ОСОБА_1 не чинити йому перешкод в користуванні
означеною квартирою.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним,  просить його скасувати,  посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам.  На її думку,
суд не врахував,  що ОСОБА_3 за
своїм станом здоров'я потребує ізольованого житлового приміщення,  а квартира в якій вони проживають,  є однокімнатною. Шлюб між ними
розірвано,  сумісне

Головуючий
у першій інстанції -Ходоровський Б.В.                               Справа
№ 22ц- 764

Доповідач
- Ніколова Б.Ю.                                                                         Категорія
№ 30

проживання в цій
квартирі є неможливим.  Тому вважає,  що на підставі  ст.
107 ЖК України він втратив право на проживання в спірній квартирі.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом
вірно встановлені дійсні обставини,  дано
їм належну оцінку,  а його висновки про
недоведеність вимог позивачки ОСОБА_1 та обґрунтованість зустрічних позовних
вимог відповідача ОСОБА_3 узгоджуються з матеріалами справи,  відповідають закону.

Відповідно
до вимог ч.3  ст.  64 ЖК України,  особи які перестали буди членами сім'ї
наймача,  але продовжують проживати в
даному жилому приміщенні,  мають такі ж
права і обов'язки,  як наймач і члени
його сім'ї.

Згідно
ч.2  ст.
107 ЖК України договір найму жилого приміщення вважається розірваним з
наймачем та членами його сім'ї у разі вибуття їх на постійне проживання до
іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті.

Встановлено,  що в травні 1999 року позивачка ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_3 уклали шлюб,  після
чого останній вселився в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

8
листопада 2005 року виконком Нетішинської міської ради видав ОСОБА_1 на склад
сім'ї разом з ОСОБА_3 ордер на право зайняття ними житлової площі у гуртожитку
за зазначеною адресою.

В червні
2006 року ОСОБА_3 виїхав на лікування за місцем проживання своєї онуки
ОСОБА_4  у м.  Рівне,
що підтверджується довідкою Рівненської обласної клінічної лікарні від 5
грудня 2006 року. Згідно довідки центру психічного здоров'я населення в м.  Рівне від 4 грудня 2006 року ОСОБА_3 проходив
консультацію в лікаря психіатра 16 червня 2006 року,  за станом здоров'я він потребує стороннього
догляду та нагляду.

Пояснення
відповідача ОСОБА_3 про те,  що він не
мав наміру вибувати на постійне проживання у м.
Рівне,  підтверджується
показаннями свідків ОСОБА_4  та ОСОБА_5

В
засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1,
підтвердила,  що виїжджаючи в
м.  Рівне,  відповідач ОСОБА_3 просив дати йому ключі від
спірної квартири,  однак вона відмовила
йому в цьому.

За
наведених обставин,  оцінивши зібрані по
справі докази в їх сукупності,  суд
дійшов правильного висновку про недоведеність позивачкою обставин щодо вибуття
ОСОБА_3 на інше
постійне місце проживання,  тому
обґрунтовано відмовив у задоволенні її позовних вимог,  а також підставно задовольнив зустрічний
позов ОСОБА_3 про вселення
його у спірну квартиру,  зобов'язавши
позивачку не чинити йому перешкод у цьому.

Доводи
апеляційної скарги не містять посилань на докази,  які б спростовували висновки суду першої
інстанції.

Рішення
суду ґрунтується на повно,  всебічно
досліджених матеріалах справи,
постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і
підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
315, 319 ЦПК України,   колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Нетішинського міського суду від 28 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  проте може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
Верховного Суду України.