УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„02"
жовтня 2007р.                                                                   м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                          Бойчука
І.В.,

суддів                                                      Девляшевського
В.А.,  Пнівчук О.В.,

секретаря                                                Довжинської
Н.Б.,

з
участю:      адвоката                            ОСОБА_1,

сторін                                                     представника
Джурівської сільської ради,

ОСОБА_2 та її
представника - ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Снятинського
районного суду від 02 серпня 2007 року,
-

встановила:

Рішенням
Снятинського районного суду від 02 серпня 2007 року частково задоволено позов
ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину автобусної зупинки,  а саме магазину на одне торгове (робоче)
місце,  що знаходиться у АДРЕСА_1. В решті позову
відмовлено.

Зустрічний
позов Джурівської сільської ради задоволено частково. Поновлено строк позовної
давності. Визнано незаконними рішення Джурівської сільської ради від
08.09.1996р. та Державний акт на право постійного користування земельною
ділянкою від 12.11.1996р. в частині виділення ОСОБА_2 земельної ділянки,  на якій розташована каса та почекальня
автобусної зупинки. В решті позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказала,  що
рішення суду з приводу відмови у визнанні частково недійсним рішення сільської
ради від 08.11.2004р. є немотивованим.

Матеріалами
справи доведена неправомірність рішення ради від 08.11.2004р.,  що стверджується виданим їй Державним актом
на право постійного користування земельною ділянкою від 12.11.1996р. Посилання
суду на тимчасовий характер її землекористування свідчить про неналежне
дослідження наданих доказів.

Не
відповідає дійсності твердження суду,  що
вона не зверталася із заявою про викуп землі.

Рішенням
Джурівської сільради від 17.12.2006р. сільська рада визнала спірне приміщення
„безхазяйним",  чим ствердила,  що ні вона,
ні агрофірма „Верховина" ніякого відношення до спірного майна не
мають. Прийнявши спірну будівлю на баланс,
сільська рада не набула прав на нього.

Матеріалами
кримінальних справ підтверджено,  що
реконструкція автобусної зупинки у торговий павільйон проводилася лише за її
кошти і її матеріалами,  тому у неї є всі
підстави вимагати визнання права власності на перероблену річ,  тобто на приміщення колишньої автостанції.

Справа №
22-ц-1163/2007р.                          Головуючий
у І інстанції Потятинник Ю.Р.

Категорія
4                                                       Доповідач
Бойчук І.В.

ОСОБА_4 не міг за вироком суду бути представником агрофірми
„Верховина" в суді,  оскільки його
вироком позбавлено права обіймати керівні посади.

Зустрічний
позов задоволенню не підлягав,  оскільки
кримінальною справою встановлено,  що
рішення „Про прийняття на баланс сільської ради об'єктів соціальної сфери
агрофірми „Верховина" від 29.09.2000р. та рішення уповноважених агрофірми
від 23.07.2000р. є сфальсифіковані,  а на
них суд побудував свої висновки.

Просить
рішення скасувати,  ухваливши нове,  яким її вимоги задовольнити,  а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В
засіданні апеляційного суду апелянтка та її представник підтримали доводи
апеляційної скарги з мотивів,  наведених
у ній.

Сільський
голова с Джурів
доводів апеляційної скарги не визнала і пояснила,  що рішення суду першої інстанції є
правильним,  оскільки позивачка порушила
проект реконструкції будівлі автостанції.

Вислухавши
доповідь судді,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Рішенням
Джурівської сільської ради від 08.09.1996р. дано дозвіл ОСОБА_2 провести
реконструкцію малоцінного приміщення колишньої автобусної зупинки в блоці з
торговими кіосками по продажу продовольчих та промислових товарів на одне
робоче місце та виділено ОСОБА_2 для такої реконструкції земельну ділянку
розміром 0, 04 га (а.с.  26). Зобов'язано
її проводити реконструкцію і благоустрій згідно проектної документації,  погодженої архітектором.

ОСОБА_2
провела реконструкцію автостанції та добудувала магазин з відхиленнями від
проекту реконструкції,  не облаштувавши
почекальні (навісу для пасажирів) та перекрила вхід до каси,  що стверджується листом районного архітектора
(а.с.  179). Тому суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про те,
що за нею слід визнати право власності на побудований нею магазин.
Оскільки вищеназваним рішенням ради від 1996р. не обумовлювалася передача
позивачці приміщення каси та почекальні (навісу для пасажирів),  то безпідставними є вимоги про визнання за
нею права власності на ці споруди.

Об'єктивну
правову оцінку дав суд твердженням апелянтки щодо неправомірності передачі агрофірмою
„Верховина" приміщення колишньої автобусної зупинки на баланс сільської
ради від 23.07.2000р. та рішення Джурівської сільської ради від 29.09.2000р. в
частині прийняття на баланс цього приміщення. При цьому суд правомірно зіслався
на вимоги  ст.   ст.
31,  34 Закону України „Про
місцеве самоврядування в Україні",
вказавши,  що місцевою радою
оскаржувані рішення прийняті в межах повноважень в сфері будівництва та
соціального захисту населення.

Оскільки
ОСОБА_2 зверталася в раду із заявою про надання їй дозволу на збір матеріалів
попереднього погодження місця розташування земельної ділянки для обслуговування
нежилого приміщення на одне робоче місце,
то безпідставними є її вимоги щодо визнання недійсним рішення
Джурівської сільської ради від 08.11.2004р. та посилання на порушення радою
вимог  ст.  128 Земельного Кодексу України.

Суд
обґрунтовано визнав недійсними Державний акт на право постійного користування
земельною ділянкою,  виданий на ім'я
ОСОБА_2в частині земельної ділянки,  на
якій розташовані каса та почекальня автобусної зупинки с Джурів і рішення
Джурівської сільської ради від 08.09.1996р. в цій же частині.

Рішенням
Джурівської сільської ради від 17 грудня 2006р. визнано нечинним рішення від
11.09.2006р. про дозвіл ОСОБА_2приватизувати приміщення магазину на одне робоче
місце та на оренду каси і почекальні з правом викупу,  тому суд першої інстанції дійшов до
висновку,  що безпідставними є вимоги
ОСОБА_2 щодо зобов'язання прийняти рішення ради про продаж їй земельної ділянки
площею 0, 0105 га та зобов'язання укласти з нею договір купівлі-продажу
земельної ділянки.

Колегія
суддів вважає,  що судом першої інстанції
постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального
права,  тому підстав для його скасування
з мотивів,  наведених у скарзі,  не встановлено.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити,  а рішення
Снятинського районного суду від 02 серпня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців у касаційному
порядку.