УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 липня 2007
року                                                                                                 м.
Харків

Колегія суддів з касаційного розгляду справ судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Луспеника Д.Д.,
Коваленко І.П., Швецової
Л.А.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання довіреності, договору дарування недійсними,
визнання права власності на квартиру і виселення, за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні
квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 17 грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області
від 31 гравия 2005
року,

встановила:

У червні 2002 р. ОСОБА_1звернулася в суд зі вказаним
позовом, посилаючись на те, що доручення від її імені на ім'я ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 від
31.05.2002 р. на право розпорядження її власної квартириАДРЕСА_1, в якій їй
належить 223/1000 частин квартири, вона не видавала та не підписувала. Вона
знала ОСОБА_2, який
представився їй як ОСОБА_4, по спільному проживанню в комунальній квартирі,
який запропонував їй допомогу в продажі її кімнати та якому вона передала для
оформлення довідки в БТІ свій паспорт і правоустановчі документи. Проте він її
обманув і на підставі підробленого доручення 7.06.2002 р.  подарував її частину

№789-кс-07

спірної квартири
(кімнату) ОСОБА_3 Такого наміру в неї не було, оскільки іншого житла з сином
немає.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_1 на підставі ст. 57 ЦК України 1963 р.
просила про задоволення позову та визнання довіреності, договору дарування
недійсними, визнання права власності на квартиру і виселення відповідача з
квартири.

Не визнавши позов, ОСОБА_3 у червні 2002 р. пред'явив
позов про усунення перешкод у користуванні власністю з боку ОСОБА_1 шляхом
зняття її з реєстрації в спірній квартирі, посилаючись на те, що є
добросовісним набувачем спірної частини квартири, а відповідачка чинить йому
перешкоди розпоряджатися власністю.

Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Приморською
районного суду м. Одеси від 17 грудня 2004 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2005 року, позов ОСОБА_1
задоволений. Визнано недійсними доручення від 31.05.2002 p., видане ОСОБА_1
на ім'я ОСОБА_4 та договір дарування 223/1000 квартири АДРЕСА_1, укладений
7.06.2002 р. між ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3виселено з квартири, за
ОСОБА_1 визнано право власності на зазначену частину квартири. У задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3просить скасувати ухвалені судові рішення та
направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального нрава.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1
та відмовляючи в задоволенні позов) ОСОБА_3, суд першої інстанції, з
висновками якого правомірно погодився і апеляційний суд, обґрунтовано виходив з
того, що власник квартири ОСОБА_1 була обманута ОСОБА_4, справжнє
прізвище якого ОСОБА_2. який
вироком суду від 15.10.2004 р. був засуджений за підробку доручення від імені
ОСОБА_1 та заволодіння чужим майном (її квартирою), вона доручення не
підписувала, оскільки згідно з висновком судово-почеркознавської експертизи від
12.01.2004 р. підпис та почерк у дорученні зроблені не ОСОБА_1, а іншою особою,
квартира вибула з її володіння поза її волею.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в

рішенні   суду
чи   відкинуті   ним,
вирішувати   питання   про
достовірність   або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а
доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 335, 345 ЦПК України, колегія суддів з касаційного
розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17
грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 травня
2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.