РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
червня 2007 року                                                                  м.  Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                               Девляшевського В.
А.,

суддів:                                          Беркій
О.Ю.,  Горблянського Я.Д.,

секретаря                                    Сем"янчук
С. Й.,

з
участю:                                     представників
ВАТ „Івано-Франківське

племпідприємство"
- Ємел"янової Н.В.; Посмаг М. В.;

Вахняк М. С. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ВАТ
„Івано-Франківське племпідприємство" на рішення Івано-Франківського
міського суду від 02 квітня 2007 року,  -

встановила:

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 02 квітня 2007 року частково задоволено
позов ОСОБА_1: його поновлено на посаді водія ВАТ „Івано-Франківське
племпідприємство"; в його користь з відповідача стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6564 грн. 87 коп. та 1574 грн. 40
коп. оплати за роботу у надурочний час.
З ВАТ „Івано-Франківське племпідприємство" стягнуто 110 грн. 50
коп. судового збору. Рішення в частині поновлення на роботі позивача і
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі
504 грн. 99 коп. допущено до негайного виконання.

Місцевий
суд дійшов до висновку про те,  що
наданими доказами доведено,  що ОСОБА_1  1 та 2 лютого 2006 року не вчинив прогулів
без поважних причин. Тому суд вважав звільнення ОСОБА_1.  за п.4
ст.  40 КЗпП України
безпідставним.  Крім того,  на думку суду I-інстанцїї,  позивач перепрацював 246 годин понад
норму,  і тому йому слід стягнути за цей
робочий час оплату в сумі 1574 грн. 40 коп.

В
апеляційній скарзі представник ВАТ „Івано-Франківське племпідприємство"
посилається на те,  що висновок суду
І-інстанції про невчинення ОСОБА_1
прогулу 1 і 2 лютого 2006 року не відповідають дійсним обставинам
справи. На його думку,  суд не дав
належної оцінки доповідній заступника голови правління ВАТ про відсутність
ОСОБА_1  на робочому місці 01.02.2006р.
більше 3-х годин,  невиконання ним
доручення щодо ремонту автомашини в цей день. Вважає,  що пояснення свідків ОСОБА_2,  ОСОБА_3.,
ОСОБА_4. не підтверджують факту перебування позивача 01 лютого 2006р. на
робочому місці.

Представник
апелянта також зазначає,  що були
відсутні об'єктивні докази наявності у ОСОБА_1
поважної причини відсутності його на роботі 02 лютого 2006 року. Крім
того,  представник акціонерного
товариства вважає необгрунтованим стягнення в користь позивача 1574 грн. 40
коп.3а роботу понад нормою робочого часу,
оскільки ОСОБА_1  згідно  ст.  8
Закону України „Про відпустки" додатково отримував 4 дні відпустки.
Вважаючи оскаржене

Справа №
22-ц-712/2007р.                               Головуючий
у інстанції Островський Л.Є.

Категорія
40                                                       Доповідач
Девляшевський В.А.

2

рішення
незаконним,  представник акціонерного
товариства просить його скасувати,
ухваливши нове рішення,  яким
відмовити у позові ОСОБА_1.

В
засіданні Апеляційного суду представники ВАТ „Івано-Франківське
племпідприємство" апеляційну скаргу з наведених підстав підтримали,  зазначивши,
що звільнення ОСОБА_1  проведено з
дотриманням вимог норм чинного законодавства про працю,  внаслідок скоєння ним прогулів та з
врахуванням допущення ним у 2005 році трудової дисципліни. Пояснили,  що заборгованості перед позивачем за перепрацьований
час підприємство в дійсності не має. Тому вважають рішення суду І-інстанції
законним і обґрунтованим.

ОСОБА_1  в засіданні Апеляційного суду 15.06.2007 року
доводи апеляційної скарги заперечив,
пояснивши,  що 01 лютого 2006 року
він перебував на роботі,  здійснюючи
ремонт службової автомашини,  а 02 лютого
2006 року був відсутній на роботі з поважної причини. Тому вважає,  що суд І-інстанції обґрунтовано своїм
рішенням поновив його на роботі і стягнув кошти за вимушений прогул,  оскільки прогулів він не допускав. В
засідання 20.06.2007 року після оголошення перерви ОСОБА_1  не з'явився,
мотивуючи подане клопотання про відкладення розгляду даної справи
захворюванням адвоката. Однак,  колегія
суддів не вбачає підстав для задоволення цієї заяви,  не підтвердженої документально доказами.
Отже,  є підстави для вирішення даного
спору у відсутності ОСОБА_1

Вислухавши
суддю-доповідача,  пояснення
представників ВАТ „Івано-Франківське племпідприємство",  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  що
відсутність ОСОБА_1  на роботі 02.02.2006
року була пов'язана з його поїздкою в м.
Городенку Івано-Франківської області на святкування ювілею у родині. Це
випливає з його пояснень у засіданні місцевого і апеляційного суду.

Посилання
ОСОБА_1  на те,  що він в цей день,  тобто 02.02.2006 року не встиг повернутись на
роботу по причині поломки його автомашини,
не підтверджено об'єктивними доказами. Одне тільки пояснення свідка
ОСОБА_5 про те,  що він 02.02.2006р.
буксирував автомашину позивача до м.
Івано-Франківська,  на думку
колегії,  не може бути підтвердженням
поважної причини відсутності ОСОБА_1  на
роботі протягом всього робочого дня - 02 лютого 2006 року. Адже
встановлено,  що названий свідок
перебуває у родинних відносинах ОСОБА_1
Тому його пояснення суд І-інстанції помилково вважав належним і
об'єктивним доказом невчинення позивачем прогулу.

З
пояснень ОСОБА_1  на засіданні
профспілкового комітету від 02.03.2006р. (протокол - а.с.  51) вбачається,  що він мав намір на слідуючий день -
03.02.2006 року погодити з адміністрацією підприємства оформлення документально
надання йому 2.02.2006 року відгулу.

Отже,  з наведеного випливає висновок,  що ОСОБА_1 ,
самовільно використавши 2.02.2006 року відгул,  вчинив прогул. Тому у адміністрації була
підстава для звільнення ОСОБА_1  за п.
4  ст.
40 КЗпП України.

Звільнення
позивача проведено з дотриманням
ст.  252 КЗпП України.

Що
стосується тверджень апелянта про те,  що
заборгованості за роботу ОСОБА_1  понад
норму робочого часу у відповідача немає,
то вони є безпідставні. По-перше,
чинним законодавством встановлено грошову компенсацію за понадурочну
працю,  а не надання відгулів.
По-друге,  в довідці (а.с.  44) ВАТ „Івано-Франківське
племпідприємство" визнало,  що
ОСОБА_1  у 2005 році відпрацював
понадурочно 199 годин. Оскільки вони залишились неоплаченими,  то згідно
ст.  106 КЗпП України з
відповідача в користь ОСОБА_1  слід
стягнути не 1574 грн. 40 коп.,  як
помилково визначено судом І-інстанції,  а
1086 грн. 34 коп..

При
розрахунках апеляційний суд виходить з того,
що по-перше,  позивачем надурочно
відпрацьовано не 246 годин,  а 199 годин;
по-друге,  з його середньомісячного
заробітку за 2005 рік,  який складав 452
грн. 57 коп.

Отже,  годинна ставка ОСОБА_1.  на той час дорівнювала 2 грн. 83 коп (252
грн. 57 коп.: 20 робочих днів : 8 годин).

3

Подвійний
розмір годинної ставки становить 5 грн. 66 коп. Таким чином,  за 199 годин понадурочного часу відповідач
повинен виплатити ОСОБА_1  1086 грн. 34
коп. (тобто 199 годин х 5 грн. 66 коп.).

Вимога
про стягнення 430 грн. в якості компенсації за спецодяг позивачем
необгрунтована доказами,  тому вона не
підлягає до задоволення.

Приймаючи
до уваги наведене вище,  оскаржене
рішення не можна вважати законним і обґрунтованим.  Тому воно підлягає скасуванню,  а по справі слід ухвалити нове рішення.

Керуючись  ст.
ст.  209,  307 ч.1; 309; 319; 325 ЦПК України,  колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ВАТ „Івано-Франківське племпідприємство" задовольнити частково.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 02 квітня 2007 року по даній справі
скасувати.

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково: стягнути в його користь з ВАТ „Івано-Франківське
племпідприємство" 1086 (одна тисяча вісімдесят шість) грн. 34 коп.

В решті його
позовних вимог відмовити.

Стягнути
з ВАТ „Івано-Франківське племпідприємство" в користь держави 51 грн.
судового збору.

Рішення
набирає законної сили негайно,  однак
може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України на протязі двох місяців після набрання ним законної сили.