Справа №22ц - 696/2007                                                     Головуючий
в 1 інстанції Сторожук
Т.А. Доповідач Савченко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року червня «20» дня Судова колегія судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого
судді        Савченко В.О.

суддів                   Карташова О.Ю.,  Сєргеєвої С. В.

при
секретарі       Сотникової О.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Луганську цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 07 листопада 2006 року

за
позовом виконавчого комітету Луганської міської ради до ОСОБА_1про стягнення
плати за оренду нежитлового приміщення і пені,
про розірвання договору оренди і звільнення нежитлового приміщення,  -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні
2005 року виконавчий комітет Луганської міської ради звернувся до ОСОБА_1 із
позовом про стягнення плати за оренду нежитлового приміщення і пені,  про розірвання договору оренди і звільнення
нежитлового приміщення. Під час розгляду справи у суді позивач відмовився від
заявлених вимог про стягнення заборгованості по орендній платі.

Рішенням
Артемівського районного суду м.
Луганська від 07 листопада 2007 року позовні вимоги виконавчого комітету
Луганської міської ради задоволені,  а
саме: розірвано договір оренди нежилого приміщення,  що знаходиться за адресою: м.  Луганськ,
кв. Зарічний,  2,  укладений 19 листопада 2001 року (номер - №
611-а) між виконавчим комітетом Луганської міської ради та ОСОБА_1.,  на якого покладено зобов'язання звільнити
зазначене приміщення. З ОСОБА_1 на користь держави стягнуто державне мито у
сумі 51 грн..

ОСОБА_1,  не погоджуючись із висновками суду першої
інстанції,  подав апеляційну скаргу,  у якій ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи
доводи своєї апеляційної скарги,
відповідач посилався на невірне застосування судом першої інстанції норм
матеріального права,  і,  як наслідок,
порушення норм процесуального права,
невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам
справи,  що призвели до неправильного
вирішення справи. Заборгованості по орендній платі він не мав. Вважає що спір
між ним та позивачем,  згідно умов договору,  повинен розглядатися у господарчому суді.

Заслухавши
доповідача,  дослідивши матеріали
справи,  перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги,  обговоривши доводи апеляційної
скарги,  колегія суддів апеляційного суду
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно  ст.  213 ЦПК
України рішення суду повинне бути законним і обгрунтованим.  Цим вимогам закону оскаржене рішення повною
мірою не відповідає.

Стаття
10 ЦПК України передбачає,  що обставини
цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же,  зберігаючи об'єктивність і
неупередженість,  лише створює необхідні
умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і
оцінці доказів,  встановленні обставин
справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади,  експертиз або окремих осіб.

Відповідно
до  ст.
11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно  ст.  60
ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на основу своїх
вимог або заперечень.

Стаття
759 ЦК України
передбачає що за договором найму (оренди) наймодавець передає або
зобов*язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Із
матеріалів справи вбачається,  що
відповідно до рішення виконавчого комітету Луганської міської ради від 06
вересня 2001 року № 173/2 „Про передачу нежитлового приміщення за адресою: кв.
Зарічний,  2 в оренду",  ОСОБА_1. строком на 25 років було передано в
оренду зазначене нежитлове приміщення.

19
листопада 2001 року між виконавчим комітетом Луганської міської ради і ОСОБА_1.
на підставі рішення виконавчого комітету від 06 вересня 2001 року було укладено
договір оренди зазначеного приміщення під розміщення адвокатської контори.

Відповідно
до розділу 3 „ ОРЕНДНА ПЛАТА" зазначеного вище договору,  встановлена орендна плата за перший місяць
становила у 108, 26 грн.,  підлягала
подальшому коригуванню на індекс інфляції за поточний місяць.Орендна плата підлягала
внесенню на зазначений у п. 3.2 договору розрахунковий рахунок. У випадку
несвоєчасного внесення орендної плати або внесення орендної плати у неповному
обсязі,  нараховувалася пеня у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день
прострочення платежу (включаючи день оплати пені та заборгованості).

Обґрунтовуючи
позовні вимоги,  позивач посилався на
невиконання відповідачем зобов'язання по оплаті орендної плати за
договором,  у зв'язку із чим,  за період з 16 грудня 2004 року по 11 травня
2005 року за ОСОБА_1. утворилася заборгованість у сумі 816, 08 грн. Окрім
цього,  виходячи із положень укладеного
договору,  позивачем у доданих до
позовної заяви документах,  наведено
розрахунок пені,  що підлягала стягненню
з відповідача у зв'язку із неналежним виконанням умов договору.

Стаття
782 ЦК України,   ст.
26 Закону України „ Про оренду державного, та комунального майна"
передбачають право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати
повернення речі,  якщо наймач не вносить
плату за користування нею протягом трьох місяців підряд і що у такому випадку
договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення про відмову від
договору.

Як
пояснив представник позивача у суді апеляційної інстанції та вбачається з
матеріалів справи відповідачу не направлялося офіційне застереження про
необхідність виконання обов*язків у розумний строк. Тільки після направлення
такого застереження,  як передбачено
законом,  у орендодавця,  що не було прийнято до уваги судом першої
інстанції,  виникає право вимагати
дострокового розірвання договору та право на звернення до суду з такими
вимогами.

Направлення
копії позовної заяви при зверненні до суду не можна розцінювати як таке
застереження. Крім того,  при розгляді
справи у суді першої інстанції відповідачем надано як доказ платіжні доручення
№ 51 від 05.04.2005 року,  Ns 66 від
25.05.2005 року,  а також № 68 від
03.06.2005 року,  № 69 від 10.06.2005
року,  № 89 від 04, 07.2005 року,  № 139 від 16.08.2005 року,  про оплату згідно договору оренди нежитлового
приміщення за адресою: м.  Луганськ,  кв. Зарічний,
2,  (а.с.  52-57) у зв'язку із чим представник позивача
відмовився від позову у частині стягнення відповідної заборгованості (а.с,  109).

Як
пояснив відповідач,  на що не було надано
заперечень позивачем,  він своєчасно
направляв орендну плату,  але недоліки
роботи бухгалтерії,  що не приймала
гроші,  викликало необхідність їх
неодноразового внесення.,  про що
свідчать розрахункові документи,  а саме
сплата орендної плати у квітні,  травні   2005 року,
тобто до звернення позивача до суду.

Із
протоколу судового засідання від 07 листопада 2006 року вбачається,  що у судових дебатах представник
позивача,  відмовляючись від позову у
частині стягнення заборгованості (а.с.
109),  .настоював

на
розірванні договору оренди,  укладеного із відповідачем,  що помилково було визнано обгрунтованим та
задоволено судом першої інстанції.

Враховуючи
наведене,  на думку судової колегії,  підстав для розірвання договору оренди,  не вбачається. Суд першої інстанції поспішно
та помилково дійшов висновку стосовно розірвання договору оренди,  укладеного між виконавчим комітетом
Луганської міської ради і ОСОБА_1.,
покладення на останнього обов'язку звільнити займане приміщення, .
Сторонами не було виконано передбачений законом та умовами договору порядок
вирішення спірних питань у зв'язку із виконанням договору,  порядок його розірвання; підстави розірвання
договору,  виходячи зі змісту положень
договору,  відсутні.

Відповідно
до ч. 1  ст.  309 ЦПК України,  підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)
неповне з'ясування судом обставин,  що мають значення для справи;

2)
недоведеність обставин,
що мають значення для справи,  які
суд^вважав встановленими;

3)
невідповідність висновків суду обставинам справи;

4)
порушення або неправильне застосування норм матеріального
або процесуального права.

Виходячи
з наведених вище доказів,  судова колегія
дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позивачем вимог.

Керуючись  ст.
307,  309,  314, 316 ЦПК України,  судова колегія,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- задовольнити,

Рішення
Артемівського районного суду м.  Луганська від 07 листопада 2006 року по справі
за позовом виконавчого комітету Луганської міської ради до ОСОБА_1про стягнення
плати за оренду нежитлового приміщення і пені,
про розірвання договору оренди і звільнення нежитлового приміщення -
скасувати.

У
задоволенні позовних вимог,  виконавчого
комітету Луганської міської ради до ОСОБА_1про стягнення плати за оренду
нежитлового приміщення і пені,  про
розірвання договору оренди і звільнення нежитлового приміщення відмовити за
необгрунтованостю.

Рішення
набирає чинності з моменту його проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом  двох місяців з моменту його проголошення
безпосередньо до Верховного Суду України.