Справа № 22-1678 / 2007р.
Оскаржуване рішення ухвалено
під головуванням Токар Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

15
серпня 2007р. колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі : головуючого - судді Іванюка М.В., суддів Медяного
В.М. та Вавшко B.C. при секретарі Яблонській І.Л., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від
16.05.2007р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, з притягненням до участі в
справі в якості третьої особи ОСОБА_3, про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2006р.
ОСОБА_2. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної
шкоди. Зазначив, що 15. 10.2004р. з вини відповідача, який керуючи   своїм
автомобілем,   в   порушення
п.14.6   Правил   дорожнього
руху   став здійснювати на
перехресті обгін автомобіля під керуванням позивача ( останній в цей момент
повертав ліворуч), сталося зіткнення вказаних транспортних засобів.

Під час ДТП ОСОБА_2. отримав
удар в грудну клітку від керма і вдарився головою в лобове скло. Внаслідок цієї
пригоди він переніс психологічний стрес, негативні емоції та переживання, що
потягнуло за собою погіршення самопочуття, у зв'язку з чим позивач 18.10.2004р.
звертався за допомогою до медичного закладу. Перенесені позивачем моральні
страждання вплинули на реалізацію його подальшого службового росту, оскільки
стосовно нього як працівника міліції у зв'язку з ДТП проводилося службове розслідування і він не був
призначений на вищу посаду.

Просив
стягнути з відповідача 8000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також суму
понесених ним судових витрат і витрат на правову допомогу.

В серпні
2006р. ОСОБА_1. звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди в сумі 8000 грн. Зазначив, що вказана
дорожньо-транспортна пригода сталася не лише з його вини, а також з вини
ОСОБА_2 який в порушення п.п. 9.1, 9.2, 93, 10.1, 31.5 Правил дорожнього руху
перед зміною , напрямку руху мав би переконатися, що це буде безпечним і не
створить перешкод іншим учасникам руху. При цьому відповідач перед зміною
напрямку руху не подавав відповідних сигналів рукою, хоча повинен був це
робити, так як його автомобіль був з причіпом, на якому не працювали світлові
сигнальні вогні, що стало однією з причин ДТП. Вина ОСОБА_2 в порушенні
зазначених положень Правил підтверджується висновком автотехнічної експертизи №
627 від 01.02.2005р. Як зазначено у позові, заподіяна ОСОБА_1. моральна шкода
полягає в позбавленні його можливості користуватися власним автомобілем, який
досі не відремонтований, що призвело до розладу сну позивача, а це потягнуло за
собою погіршення стану його здоров'я і таке інше.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

2

Виконуючи
вимоги ухвали апеляційного суду Вінницької області від 01.02.2007р, суд першої
інстанції притягнув до участі в справі ОСОБА_3. - власника автомобіля, яким на
момент ДТП керував
ОСОБА_2.

Останнім рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці
від 16.05.2007р. позов

ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто на його
користь з ОСОБА_1

3000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 500 грн. у
відшкодування витрат за надання

юридичної допомоги і 10 грн. у відшкодування витрат по
сплаті судового збору.

ОСОБА_1., в задоволенні його зустрічного позову до
ОСОБА_2 було

відмовлено.

У своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить вказане рішення скасувати і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог. Вважає, що до вирішення справи суд віднісся
однобоко, не прийняв" до уваги доказів винних дій ОСОБА_2, які також стали
причиною ДТП.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1. свою апеляційну скаргу підтримав і уточнив її
вимоги. Пояснив, що просить ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 і про задоволення його позовних вимог.

ОСОБА_2. вважає
апеляційну скаргу безпідставною і просить її відхилити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає, частковому задоволенню. Оскаржуване
рішення у тій його частині, якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, підлягає
скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні
позову з таких підстав:

Задовольняючи
частково позов ОСОБА_2 і відмовляючи ОСОБА_1. в задоволенні позовних вимог,
Ленінський районний суд м. Вінниці виходив з того, що саме ОСОБА_1 у зв'язку з
даним ДТП було притягнуто до адміністративної відповідальності і постановою
Вінницького районного суду від 15.03.2005р. визнано винним у скоєнні
правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, хоча цією ж постановою
провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього і було
закрито у зв'язку з закінченням строку накладення адміцістративного стягнення.
Як вважав суд, ОСОБА_2. внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, у зв'язку з
чим звертався за медичною допомогою, що підтверджується записами в його
амбулаторній карті.

Однак з таким
висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

З тексту
оскаржуваного рішення не вбачається позиція суду щодо висновку автотехнічної
експертизи № 627 від 01.02.2005р, згідно з яким ДТП сталася з вини обох водіїв.

Крім
того, висновок суду щодо необхідності часткового задоволення вимог ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на відповідних доказах. Так, він
свої вимоги обґрунтовував необхідністю звертатися в медичну установу з приводу
отримання в момент ДТП удару
від керма в область грудної клітки і удару головою в лобове скло,
переживаннями, перенесенням нервового стресу, негативними наслідками
проведеного стосовно нього службового розслідування.

Як зазначав сам
ОСОБА_2., до лікарні він звернувся не в день ДТП, тобто 15.10.2004р, а 18.10.2004р. З наданої ним копії
амбулаторної карти не вбачається, що зазначені у ній захворювання стали
наслідком ДТП. З
наявних у справі матеріалів неможливо зробити висновок про заподіяння ОСОБА_2
внаслідок ДТП якоїсь
шкоди для здоров'я, оскільки у зв'язку з цим його не було госпіталізовано. За
наслідками медичного обстеження йому було поставлено діагноз: дисциркуляторна
енцефалопатія, гіпертонічний криз і виразкова хвороба 12-палої кишки (а.с.
52-56). Причинний зв'язок між вказаним діагнозом і дорожньо-транспортною
пригодою у справі не прослідковується.

3

Результати
ж службового розслідування стосовно ОСОБА_2 були для нього позитивними і ніяких
негативних наслідків не мали (а.с. 58, 59 ).

За таких
обставин позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди доведеними
вважати не можна.

В іншій частині
оскаржуване рішення має бути залишене без змін, оскільки твердження ОСОБА_1 про
заподіяння йому моральної шкоди у зв'язку з тим, що його автомобіль досі не
відремонтовано, не ґрунтується на законності вимог. Рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці від 03.07.2006р, яке набрало законної сили, ОСОБА_1.
було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 та до ОСОБА_3. про
відшкодування шкоди. При цьому рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці
від 01.09.2005р, яке також набрало законної сили, було частково задоволено
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В цій
частині доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не
спростовують і колегія суддів їх відхиляє.

На
підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314,
316 ЦПК України, 13, 16, 23, 1167 ЦК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.05.2007р. в частині, якою частково
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,
скасувати.

ОСОБА_2
в задоволенні позову до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині
рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.05.2007р. у даній справі
залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення може
бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.