Справа № 22-ц-5733
/ 2007 р.                                    Головуючий:  1 інстанції
Категорія: відшкодування                                                                            Доповідач:
УХВАЛА ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

4 грудня 2007 року                                                                           м.
Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі: Головуючого -
Борової С.А., суддів      -        Даниленка В.М., Пшенічної Л.В., при
секретарі: Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні
суду цивільну справу за апеляційною скар­гою ОСОБА_1 на рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської області від 24 жовтня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 доОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної
шкоди, заподіяної злочином, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2007
року ОСОБА_1. звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області
з вищезазначеним позовом, в якому вказував на те, що він працював водієм таксі
у Відкритому акціонерному товаристві «Авток».

23 лютого 2006
року близько 13 години 45 хвилин у людному місці - на зупинці таксі в м.
Куп'янську відповідач ОСОБА_2
в присутності оточуючих - потенційних клієнтів безпідставно по­бив його,
спричинивши при цьому легкі тілесні ушкодження, з приводу яких він знаходився
на лікуванні з 23 лютого по 4 березня того ж року.

Посилаючись на зазначені
обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 125 грн.
втраченого заробітку за час перебування на лікарняному, 108,66 грн. витрат,
пов'язаних з при­дбанням необхідних ліків та відвідуванням лікувального
закладу, 1500 грн. витрат, пов'язаних з опла­тою юридичних послуг, а також
20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому
неправомірними діями останнього.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1. підтримав свої позовні вимоги та просив суд задово­льнити
їх у повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_2, не заперечуючи
самого факту, що став підставою для звернення позива­ча до суду, позовні вимоги
останнього визнав частково, посилаючись на їх необґрунтованість та недове­деність
в частині, що стосується сум відшкодування.

Рішенням
Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24 жовтня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд стягнув з
відповідача ОСОБА_2на користь останнього 77,85 грн. в рахунок відшкодування
витрат на придбання лікарських препаратів в період проходження необхідного
лікування, а також 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди,
заподіяної йому внаслідок неправомірних дій відпові­дача.

В задоволенні
іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 судом відмовлено, за їх безпідставніс­тю.

Не погодившись
із прийнятим судом по справі рішенням, позивач ОСОБА_1. в апеляційній ска­рзі
просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування
своєї скарги апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам
справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального
права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

2

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну
скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуа­льного права. Не може бути скасовано правильне
по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Згідно зі
ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах
змагальності сто­рін.

Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання
доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

При цьому, кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.
ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення
для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір Доказування по цивільній справі, як і судове
рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено
по справі, 23 лютого 2006 року близько 14 години 45 хвилин на зупинці громадсь­кого
транспорту в м. Куп'янську водій маршрутного таксі ОСОБА_2 в присутності
пасажирів та інших сторонніх осіб затіяв сварку з водієм легкового таксі -
позивачемОСОБА_1, в ході якої, дійсно спричинив тому легкі тілесні ушкодження у
вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та пошкодження
м'яких тканей обличчя,
з приводу яких останній проходив амбулатор­не лікування в Центральній міській
лікарні з 23 лютого по 4 березня того ж року та поніс витрати на придбання
необхідних лікарських препаратів.

Постановою
Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 30 серпня 2007 року
підсу­дного ОСОБА_2звільнено від кримінальної відповідальності за скоєний
злочин, а провадження в кримінальній справі відносно нього закрито внаслідок
акта амністії (а.с. 3).

Факт здійснення
позивачем витрат на придбання лікарських засобів в період лікування в зв'язку з
заподіяними йому тілесними ушкодженнями на загальну суму - 77,85 грн.
підтверджується відповідни­ми довідками Куп'янської Центральної лікарні та
Центральної районної аптеки (а.с. 7, 23), а тому згідно зі ст. 1195 ЦК України ці його
фактичні витрати підлягають відшкодуванню за рахунок заподіювача шкоди -
відповідача по справі, як про це зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Будь-яких же
доказів на підтвердження понесених ним витрат, пов'язаних з відвідуванням
лікува­льного закладу, тобто з безпосереднім наданням йому медичної допомоги,
позивачем надано не було, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні його позовних вимог в цій їх частині.

Більш того,
відповідно до ст. 1206 ЦК
України, витрати закладу охорони здоров'я, пов'язані з ліку­ванням
потерпілого від злочину, а в позовній заяві Загоруйка МІ. фактично йшлося, саме
про ці витра­ти, підлягають відшкодуванню не потерпілому, а власнику цього
закладу з зарахуванням їх до відповід­ного бюджету.

Обґрунтовано суд
першої інстанції відмовив позивачеві й у задоволенні його вимог щодо відшкоду­вання
витрат на юридичні послуги (правову допомогу) в межах кримінальної справи,
оскільки доказів на підтвердження того, які це саме послуги, коли й яким чином
вони йому надавались та чи надавались во­ни йому взагалі, позивачем надано не
було, а неофіційна рукописна довідка суб'єкта підприємницької діяльності про
отримання від позивача 1500 грн. за надання юридичних послуг (а.с. 11), не може
бути підставою для покладення обов'язку щодо відшкодування цих витрат на
відповідача.

Більш того, в
матеріалах справи відсутні докази того, що зазначена грошова сума була
оприбутко­вана її отримувачем, як сплата за надання юридичних послуг та
оподаткована відповідно до вимог чин­ного законодавства.

Правильно
відмовив суд першої інстанції й у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2стосовно
відшкодування втраченого заробітку за час перебування на лікуванні, оскільки,
як встановлено по справі, на час отримання ним тілесних ушкоджень та
перебування в зв'язку з цим на лікарняному, позивач перебував у трудових
відносинах із суб'єктом підприємницької діяльності (а.с. 10), тобто був

3

застрахованою особою, а тому
відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням» його матеріальне забезпечення за цей
період повинно здійснюватися саме роботодавцем за рахунок коштів державного
соціального страхування на підставі лікарняного листка.

Що ж стосується
вимог ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної моральної шкоди, то сам факт
спричинення йому такої шкоди, пов'язаної з неправомірними діями відповідача та
відповідними в зв'язку з цим душевними стражданнями й переживаннями, які
вочевидь мали місце, сумнівів у судової колегії не викликає, однак заявлена ним
сума відшкодування - 20000 грн., у даному конкретному випад­ку не відповідає
вимогам ні розумності, ні справедливості, оскільки будь-яких об'єктивних
переконли­вих доказів на підтвердження такого значного розміру відшкодування
позивачем до суду надано не бу­ло, а тому судова колегія вважає, що суд першої
інстанції з урахуванням усіх обставин справи, характе­ру тілесних ушкоджень,
заподіяних потерпілому, душевних та фізичних страждань, їх тривалості прави­льно
визначив розмір зазначеного відшкодування - 2000 грн., визнавши, що така
грошова сума є достат­ньою для компенсації постраждалому негативних наслідків,
пов'язаних з неправомірними діями заподі-ювача шкоди.

Доводи ж
апелянта, наведені ним в обґрунтування своєї скарги, на думку судової колегії є
несуттє­вими, рішення суду, ухвалене по справі, не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправи­льне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Таким чином,
враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24 жовтня 2007 року -
залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в
касаційно­му порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.