Справа № 22-996   .                                     Головуючий у першій інстанції Письменний О.А.
Категорія                                                  Доповідач Черниш Т.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13 червня
2007року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого -
судді  Кривохижі В.І., суддів  Черниш
Т.В.,

Чорнобривець
О.С., при секретарі
Дімановій Н.І.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 27 лютого 2007 року,

встановила:

13 грудня 2006 року прокурор Красногвардійського району м. Дніпропетровська
в інтересах держави в особі Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську (далі - Відділення виконавчої дирекції Фонду)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення у порядку регресу 48119 грн. *14 коп. витрат, понесених на відшкодування ОСОБА_2
шкоди, заподіяної здоров»ю внаслідок нещасного випадку
у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 2& грудня 2004 року
з вини відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2007 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі повноважний представник
відповідача, посилаючись на

невідповідність висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм

матеріального та процесуального права, ставив
питання про скасування зазначеного

рішення і постановления нового про
відмову в позові.

Зазначав, зокрема, що чинним законодавством України про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання
не передбачено відшкодування страхувальником в порядку регресу витрат на страхові платежі. Крім того, вважав, що суд не
з»ясував питання щодо правомочності прокурора на пред»явлення позову та його
участі у розгляді справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач та його представник
повністю підтримали доводи апеляційної скарги, прокурор та представник Фонду ці
доводи заперечували.

Перевіривши за матеріалами справи законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, заслухавши пояснення сторін, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

2

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 27 грудня 2004 року на автошляху «Знам»янка-Кіровоград-Львів» ОСОБА_1,
керуючи на підставі договору оренди автомобілем
ЗАЗ-110207 державний номерний знак НОМЕР_1, порушив правила дорожнього руху і допустив зіткнення з належним Дніпропетровському департаменту організації повітряного руху України
автомобілем «Опель-Астра-Караван» під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок
даної дорожньо-транспортної пригоди, винним у якій за вироком Кіровоградського районного суду від 2 березня 2006 року
визнано відповідача, пасажиру автомобіля
«Опель-Астра-Караван» ОСОБА_2 були заподіяні тілесні
ушкодження середньої тяжкості (а.с. 17-20).

Нещасний випадок, що стався з потерпілим, визнано таким, що пов»язаний з виробництвом, про що складено акт форми Н-1 від 30 грудня
2004р. №7. За висновком МСЕК від 13 січня 2006 року ОСОБА_2
встановлено стійку втрату професійної працездатності 80% та другу групу
інвалідності (а.с. 10-16).

Відповідними постановами відділення виконавчої дирекції Фонду від 20
березня 2006 року на підставі ст. 21, 28,
31, 32, 34 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі-Закон
№1105) потерпілому ОСОБА_2 було призначено страхові виплати: одноразову
допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі
19320 грн., щомісячні страхові виплати, розмір яких з 1 березня 2006 року визначений в 2559 грн. 98 коп.(а.с.23-26). Зазначені
страхові виплати (19320 грн. та 2559 грн.98 коп. за
квітень 2006 року) ОСОБА_2 сплачені за платіжними дорученнями від 25 та 26 квітня 2006р.(а.с.57-60). Крім того, йому було
виплачено допомогу по тимчасовій
непрацездатності в сумі 26239 грн. 16 коп. роботодавцем за рахунок
його страхових внесків до Фонду(а.с.21).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач має відшкодувати витрати Відділення Фонду, які виникли
внаслідок здійснення ним відповідно до Закону №1105 страхових
виплат застрахованій особі за загальну суму 48119 грн. 14 коп.

Обгрунтування правового висновку, покладеного в основу рішення, відповідає фактичним обставинам справи та доказам, узгоджується з
нормами чинного цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 1161
та 1191 ЦК України, на які суд послався в
рішенні.

З наведеним в апеляційній скарзі твердженням про те, що суд неправильно застосував зазначені норми, які не поширюються на
зобов»язання за соціальним страхуванням, погодитись не можна.

Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, сфера дії Закону №1105 охоплює лише відносини Відділення ВД Фонду і
страхувальника-роботодавця -Дніпропетровського структурного
підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, працівником якого є потерпілий ОСОБА_2
Відділенням за рахунок коштів Фонду проведено
страхові виплати, що знаходяться в безпосередньому причинному зв»язку з діями відповідача ОСОБА_1, правовідносини з яким знаходяться поза сферою загальнообов»язкового державного
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, тому витрачені Відділенням
виконавчої дирекції кошти є для нього шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України.

3

Частиною першою ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Не заслуговують
на увагу і доводи апеляційної скарги про помилкове посилання в рішенні на ст.
50 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Як
підтверджено даними відповідної довідки (а.с.21), ОСОБА_2 допомога по
тимчасовій непрацездатності за період з 1 січня по 30 жовтня 2005 року в сумі
26239 грн. 16 коп. здійснювалась роботодавцем за рахунок його страхових внесків
до Фонду, що передбачено п.2.2.4 Порядку призначення та здійснення страхових
виплат потерпілим (членам їх сімей), затвердженого постановою правління Фонду
№7 від 31 січня 2002 року. Тому ця сума коштів теж підлягає відшкодуванню Фонду
за регресною вимогою.

Безпідставним є
твердження апеляційної скарги про те, що суд. допустивши до участі в справі
прокурора як представника Відділення виконавчої дирекції Фонду, порушив норми
процесуального права. Предъявления
даного позову прокурором, як і його участь в розгляді справи, узгоджується
з нормами ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру», вимогами ст. ст. 45, 46 ЦПК.

З огляду на
наведене колегія суддів визнає, що суд першої інстанції постановив законне і
обгрунтоване рішення, наведені в апеляційній скарзі доводи його не спростовують
і не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та
процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи.

Керуючись;ст.ст.З03,
307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.