Справа №33ц-462 кс/07
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
серпня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

Базовкіної Т.М.,
Буренкової К.О., Довжук Т.С.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх
доньки та сина, а також додаткових витрат на лікування сина за касаційного
скаргою

ОСОБА_1

на
рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2005 р. та
ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 4 травня 2005 року,

встановила:

В
вересні 2004 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх доньки та сина, а також додаткових витрат
на лікування сина.

Свої
вимоги позивачка мотивувала тим, що вона та відповідач мають дочку ОСОБА_3, 1991 p. народження, та
сина ОСОБА_4, 1999 р. народження. Шлюб між ними розірвано в вересні 2004 р.
Після розірвання шлюбу діти постійно проживають з нею (позивачкою) та
знаходяться на її утриманні. Відповідач працює в комунальному підприємстві
«Центрально - Українське видавництво» та є головою фермерського господарства
«Парус».

Посилаючись
на наведені обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її
користь на утримання дітей 500 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття,
170 грн. щомісячно в рахунок додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_4 до
досягнення ним повноліття, а також 625 грн. витрат по оплаті юридичної
допомоги.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2005 p., залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 4 травня 2005 p., позов ОСОБА_1.
задоволено частково.

Постановлено
стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання дітей 118 грн.
щомісячно до повноліття дочки ОСОБА_3, а з 14 грудня 2009 р. по 59 грн. на
утримання сина ОСОБА_4. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 31 грн. 25
коп. витрат по оплаті юридичної допомоги, а на користь держави мито в розмірі
51 грн.

В
задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування
сина ОСОБА_4 відмовлено.

В
касаційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення судових інстанцій скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення її вимог в повному обсязі. В
обгрунтування скарги вона посилається на неправильне застосування судами норм
матеріального права та вимог процесуального права.

Колегія
суддів, перевіривши доводи касаційної скарги матеріалами справи, дійшла
висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні, виходячи із
наступного.

Судами
встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_3, 1991 р.
народження, та ОСОБА_4, 1999 р. народження. Після розірвання шлюбу між
відповідачем та позивачкою діти з листопада 2004 р. постійно проживають з
останньою та знаходяться на її утриманні.

Враховуючи
наведені обставини, та положення ст. ст. 180, 184 СК України суд першої
інстанції правильно зобов'язав відповідача сплачувати щомісячно аліменти на
користь позивачки на утримання дітей до їх повноліття. Враховуючи, що
відповідач має мінливий, нерегулярний заробіток, суд вірно встановив аліменти в
твердій сумі. Визначаючи їх розмір, суд відповідно до ст. 182 СК України
врахував матеріальний стан сторін, а також знаходження на утриманні відповідача
сина Олександра, 2002 р. народження.

Відмовляючи
ОСОБА_1. в задоволенні вимог про стягнення щомісячно додаткових витрат на
лікування сина ОСОБА_4, суд правильно на підставі ст. 185 СК України виходив з
того, що вона не надала доказів на підтвердження понесених нею витрат такого
характеру чи медичних висновків стосовно того, що сину Богдану призначено таке
лікування.

Вирішуючи
питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на оплату
юридичної допомоги, суд першої інстанції вірно врахував положення ст. 76 ЦПК
України 1963 p.,
а тому правильно задовольнив ці вимоги частково.

З
наведеними висновками суду першої інстанції обгрунтовано погодився і
апеляційний суд.

Відповідно
до ч.2 ст. 324 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно
ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Водночас
встановлено, і це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням судовими інстанціями норм матеріального та
процесуального права і також відсутні передбачені ч.1 ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені
у касаційній скарзі доводи таких висновків судових інстанцій не спростовують.

Керуючись
ст. ст. 332, 336 ЦПК України та Законом України «Про судоустрій України» (із
змінами від 22 лютого 2007 p.),
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1. відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда
від 27 січня 2005 р. і ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 4
травня 2005 р. - залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.