Справа №33ц-69/07                                                   Головуючий
у 1 інстанції- Костюк M.I.
-14                                                                Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

8 травня
2007 року колегія суддів з розгляду цивільних справ в касаційному порядку
апеляційного суду Волинської області в складі:

Стрільчука В.А.,
Расевича С.І., Русинчука М.М.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації за касаційною
скаргою позивача на рішення Монастирського районного суду Тернопільської
області від 25 травня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської
області від 27 липня 2004 року,

встановила:

В
поданій до суду 16 грудня 2003 року позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що в
лютому 2003 року ОСОБА_2
надіслала Бучацького районного суду апеляційну скаргу, в якій називає його
«садистом», «маніяком», звинувачує в посяганні на життя її чоловіка та зводить
інші наклепи, що створюють негативну думку про нього в громадян та в державних
установах, у зв'язку з чим просив зобов'язати відповідачку спростувати ці
відомості, які не відповідають дійсності.

Рішенням
Монастирського районного суду від 25 травня 2004 року в позові відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Тернопільської області від 27 липня 2004 року рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У
касаційній скарзі позивач просить скасувати вказані судові рішення, посилаючись
на порушеннями судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для скасування судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Відмовляючи
в позові, суд першої інстанції правильно вважав, що оспорювані позивачем
висловлювання, які містяться в поданій відповідачкою апеляційній скарзі, є
оціночними судженнями, а тому не можуть спростовуватись в порядку статті 7 ЦК УРСР 1963 року.

Апеляційний
суд обгрунтовано погодився з таким висновком суду і залишив його рішення без
змін.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно
із ст. 335
цього Кодексу суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одного
доказу над іншим.

Встановлено,
що рішення суду першої інстанції та оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлені
з додержанням норм матеріального і процесуального права, а передбачені ч. 1 ст.
338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення
відсутні.

Наведені в
касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів.

Керуючись ст.ст.
332, 336 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Монастирського районного суду Тернопільської області від 25 травня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 27 липня 2004 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.