УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня
2007 року                                                                                                         м.
Ужгород

Колегія суддів
палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого -
судді Куштана Б.П.,

суддів: Дроботі
В.В. та Кеміня М.П.,

при секретарі Рогач І.І., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Великоберезнянського районного суду від 14 травня 2007 р. за позовною заявою
ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Перечинському районі про відшкодування шкоди внаслідок трудового каліцтва, -

встановила:

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Великоберезнянського
районного суду від 14.05.07 р. та ухвалити нове про задоволення позову.

Указаним
рішенням у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Апелянт доводить про неправильне застосування судом норм матеріального
права та порушення процесуального права (неналежна оцінка доказів). Указує
зокрема, що акт про нещасний випадок на виробництві від 26.04.88 р. не має
юридичної сили.

Письмових заперечень відповідач не подав, однак у судовому засіданні його
представники -ОСОБА_2
та ОСОБА_3 не визнали скарги як безпідставної. Просять залишити рішення без
змін як законне та обгрунтоване.

Суд першої інстанції встановив, що 05.07.87 р. позивач, який працював у
відділі торгівлі № 851 МО СРСР в групі радянських військ у Монголії, за
обставин, не пов'язаних з виконанням трудових обов'язків, потрапив на
службовому автомобілі в ДТП, унаслідок якої став інвалідом другої групи
загального захворювання, а за висновком МСЕК від 08.01.03 р. - інвалідом
третьої групи через трудове каліцтво, з утратою 65% професійної працездатності.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 23.09.99 р. (набрав
чинності 01.04.01 p.),
який за фактичних обставин справи на позивача не поширюється.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, з таких мотивів.

За правилами ст. 303 ч.1 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.99 р. (зі змінами
та доповненнями станом на 16.06.05 р.) дія такого поширюється на осіб, які
працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в
установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання
(далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними
трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного
випадку відповідно до цього Закону.

Справа №
22ц-1101/07                                                                     Номер
рядка статистичного звіту: 21

Головуючий у
першій інстанції: Цибик І.Й. Доповідач: Куштан Б.П.

З наведеного випливає, що визначальною умовою для
відшкодування шкоди внаслідок нещасного випадку є пов'язаність такого з
виконанням особою трудових обов'язків.

Проте, як видно з чинного акту форми Н-1 від 26.04.88 р.
нещасний випадок з позивачем стався за обставин, не пов'язаних з виконанням
трудових обов'язків (а.с.9-11).

Висновок Ужгородської міжрайонної МСЕК від 08.01.03 р. (а.с.7), на якому
базується позов, не може бути визнаний належним і допустимим доказом у справі,
оскільки ступінь втрати професійної працездатності визначається МСЕК лише за
умови заподіяння шкоди в зв'язку з виконанням працівником трудових обов'язків.
У решті випадків указаний ступінь визначається судово-медичною експертизою, яка
не проводилася.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального
права та неналежну оцінку доказів є необгрунтованими та спростовуються
матеріалами справи й протоколом судового засідання, зауваження на який позивач
не подавав.

У контексті наведеного колегія суддів визнала, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.
303, 307 ч.1 п.1,308,313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

ухвалила:

1.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

2.
Рішення Великоберезнянського районного суду від 14 травня
2007 р. залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.