Справа № 22-2709 / 2007 p.                                            Головуючий у 1-й інстанції: Федченко І.М.
Суддя-доповідач:                           Глазкова О.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09 серпня 2007 р.                                                                               м. Запоріжжя

Колегія судців судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого    Бєлки В. Ю.

суддів                        Глазкової О.Г.

Боєвої В.В.;

при секретарі    Степановій Н.О.. розглянула у відкритому
судовому засіданні    справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 23 травня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до Комуналь­ного підприємства „ Обласний центр дозвілля „
Запорожець" про поновлення на роботі,
стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку,
стягнення   середнього   заробітку
за   час   вимушеного
прогулу   з урахуванням індексу інфляції та відшкодування
моральної шкоди,

встановила:

У травні 2005 року позивачка
звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказує^ що вона була прийнята на постійну роботу на посаду юрисконсульта
КП „ОЦД Запорожець „ з 30.09.2002 року. 10.01.2005
року вона написала заяву про звільнення її з роботи за
власним бажанням з 10.01.2005 року, але на наступний день за домовленістю з генеральним директором ОСОБА_2. вона продовжила трудові
відносини і фактично працювала до 11.04.2005 року.

11.04.2005 року їй була видана
трудова книжка із записом, що вона звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України 10.01.2005 року. В
день припинення трудових відносин 11.04.2005 року з нею не було проведено
розрахунку по виплаті заробітної плати , не виплачена компенсація за
невикористану відпустку. Тому просила поновити її на роботі, стягнути з відлові
-

2

дача заборгованість по заробітній платі, середній
заробіток за весь термін вимушеного прогулу.

Далі позивачка уточнила позовну
вимоги та просила поновити її на роботі на посаді юрисконсульта, відмінив наказ
№ 4 від 10.01.2005 року про звільнення , стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.04.2002 року по 1 L04.2005 року; середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 12.04.2005 року по 30.04.2007 року з
урахуванням індексу інфляції у сумі 27286грн 90 коп.; стягнути компенсацію за
невикористані відпустки з 30.09.2002 року по        . 11.04.2005 року у сумі 1092 грн. 21
коп. та моральну шкоду у сумі 5000 грн., а також судовий сбір - 51,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 23 травня 2007 року ОСОБА_1. у позові відмовлено.

6 апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення її позовних вимог.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Судом
встановлено, що позивачка була прийнята на посаду юрисконсульта в КП „ ОЦД
„Запорожець „ з 01.10.2002 року згідно наказу № 23 від 30.09.2002 року на
підставі її заяви від 30.09.2002 року.

01.11.2002 року позивачка та відповідач
заключили контракт про прийняття її на роботу, де зазначено, що підприємство надає
юрисконсульту для роботи відокремлені приміщення, робочий розклад бона
самостійно визначає, відповідач виплачує їй заробітну плату у розмірі 140 грн.

Згідно ст.21 КЗпП України, ст.20
Закону України „ Про оплату праці „ оплата праці за контрактом визначається за
угодою сторін і пов"язана з виконанням умов контракту.

Як вбачається з наказу № 23 від
30.09.2002 року позивачка прийнята на роботу з оплатою 0j5 ставки штатного
розкладу  Фактично її оклад - 140 грн«

Наказом № 4 від 10.01.2005 року ОСОБА_1. звільнена з
роботи на підставі ЇЇ заяви за власним бажанням.

Твердження апелянта про те, що після написання заяви про
звільнення за власним бажанням, вона продовжувала працювати до 11.04.2005 року
і в цей час представляла інтереси відповідача в суді є безпідставним, оскільки
в день звіль­нення 10.01.2005 року вона уклала з керівником підприємства
договір про використання приміщень, уклала договір як адвокат, який міг
представляти інтереси відповідача в суді..

Суд правильно прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1. про стягнення з відповідача компенсації за
відпустку за заробітної плати за період з 30.09.2002 року по 11.04.2005 року з
урахуванням індексу інфляції, оскільки позивач не надала доказу, що не
отримувала заробітну плату з вини від­повідача , а також не надала доказів, що
їй діями відповідача завдана моральна

3

шкода.

Сума боргу 2288 грн.85 коп., яка складала після звільнення перерахована ОСОБА_1.
поштовим переказом .

Таким чином ,
ухвалюючи судове рішення , суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, встановив дійсні правовідносини ,
правильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду відповідає
вимогам закону, встановленим обставинам та наданим
доказам. підстав для його скасування колегія суддів не вбачає. Керуючись ст.ст.307,308,313,314, 315,317 ЦГОС України,
колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня
її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення.