Справа № 22-2085/07                                    Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Категорія   14                                                   Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15    жовтня 2007 року    колегія
суддів Судової    палати у    цивільних
справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого:
Бермеса І.В.

суддів: Шандри
М. М. ,  Бакуса В.Я.

при секретарі:
Жовнір О.З.

з участю
ОСОБА_3,  представників відповідача -
ОСОБА_1 ,

ОСОБА_4,  адвоката ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 25 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання,  заповіту недійсними,

встановила:

Рішенням
Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2007 року
задоволено вищезазначений позов ОСОБА_3. Визнано договір довічного утримання
від 06.09.2002 року,  укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 за реєстраційним
номером 4144,  недійсним.  Визнано заповіт від 23.03.2001 року складений
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8  за реєстраційним номером 1174,  недійсним.

Рішення
суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_1 ,
просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення,  яким в задоволенні позову в частині про
визнання недійсним заповіту від 23.03.2001 року відмовити,  а в частині визнання недійсним договору
довічного утримання передати на новий розгляд в іншому складі суду. В
апеляційній скарзі покликається на те,
що судом безпідставно відмовлено в призначені графологічної експертизи
для дослідження записів в особистій медичній карті ОСОБА_6  на предмет встановлення часу,  в який були здійснені записи. Вважає,  що слід відмовити в позові про визнання
недійсним заповіту від 23.03.2001 року у зв"язку з пропуском позивачем
позовної давності. Крім цього,  у справі
відсутні будь-які докази примусу відповідача до ОСОБА_6  при укладенні правочинів на його користь.

Заслухавши
доповідача,  проаналізувавши обставини та
матеріали справи,  доводи скарги,  законність та обгрунтованість рішення суду,  колегія суддів приходить до висновку,  що скарга до задоволення не підлягає з таких
підстав.

Встановлено,  що 18.11.1982 року ОСОБА_6
склала заповіт,  за
яким усе своє майно заповіла ОСОБА_3 23.03.2001 року ОСОБА_6  склала інший заповіт,  відповідно до якого заповіла своє майно
ОСОБА_2 06.09.2002 року між ОСОБА_6  та
ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання,  згідно якого вона передала у власність ОСОБА_2
половину належного їй житлового будинку з господарськими будівлями та земельну
ділянку АДРЕСА_1 на умовах довічного матеріального забезпечення. 03.01.2005
року ОСОБА_6  померла,  що стверджується довідкою про смерть.

Розглядаючи
спір і задовольняючи позовні вимоги,  суд
підставно і обгрунтовано виходив із встановленого і перевіреного факту,  що на момент складання заповіту 23.03.2001
року і укладання договору довічного утримання 06.09.2002 року ОСОБА_6  не могла усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

У
відповідності з  ст. 143 ч.1 ЦПК
України,  суд врахував висновки
амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 27.07.2005 року
(а.с. 76-82) та додаткової амбулаторної посмертної судово-психіатричної
експертизи від 07.03.2007 року (а.с.
177-180). Висновок експертизи підтверджений усними поясненнями експерта
ОСОБА_9 в судовому засіданні.

Жодних
доказів на спростування цих аналогічних висновків комісій-спеціалістів у галузі
психіатрії відповідач не подав і не спростував їх.

Обставини
обстеження ОСОБА_6  лікарем-психіатром
Самбірської центральної районної поліклініки ОСОБА_10,  яка допитана судом в якості свідка (а.с.
68-69),  досліджені судом і ним
об"єктивно відхилено клопотання про проведення експертизи на предмет
дослідження записів в особистій медичній карті ОСОБА_6

При
проведенні першої і додаткової експертизи записи в зазначеній медичній карті
ОСОБА_6  приймались до уваги експертними
комісіями разом з іншими матеріалами справи.

Судом обгрунтовано
взято до уваги акт амбулаторної заочної судово-психіатричної експертизи № 270
від 04.03.2004 року Львівської обласної державної клінічної психіатричної
лікарні,  з якогов вбачається,  що ОСОБА_6
страждала хронічним стійким психічним розладом і за своїм психічним
станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керуватм ними,  та рішення Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 17.05.2004 року,
яким ОСОБА_6  визнано
недієздатною,  яке набрало законної сили.

Як
вбачається із змісту позовної заяви від 04.04.2005 року про визнання недійсним
складеного ОСОБА_6  заповіту від
23.03.2001 року (а.с. 29),  позивач
дізнався про наявність такого після її смерті. Апелянт не заперечує того,  що про наявність заповіту позивачу стало
відомо у січні 2005 року.

З
урахуванням вищенаведеного,  колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції
прийшов до вірно висновку про те,  що
позивачем строк звернення до суду з позовом не пропущений.

Покликання
апелянта на те,  що в матеріалах справи
немає жодних доказів про примус ОСОБА_2 до ОСОБА_6  при укладенні нею правочинів на його
користь,  не заслуговують на увагу,  оскільки як вбачається з матеріалів
справи,  з цих підстав позивачем позовні
вимоги не заявлено.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення
суду відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам,  а тому підстав для задоволення апеляційної
скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст. 307 ч.1п.1,  313,  314 ч.1п.1,
315 ЦПК України,  колегія суддів,
-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відхилити,  а рішення Самбірського міськрайонного суду
Львівської області   від 25 червня 2007
року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  може бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.