Справа № 22Ц - 576/2007                              Головуючий у І
інстанції Завірюха О.В.
Категорія 33                                                           Доповідач
у II інстанції Олійник В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26 березня 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого:
Воробйової Н.С.,

суддів :
Олійника В.І., Оношко Г.М.,

при секретарі:
Велицькому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської
області від 5 грудня 2006 року в справі за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Вірджині" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та знесення самовільно збудованих гаражів, -

встановила:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Вірджині"
звернулося до

суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про усунення

перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення
самовільно

збудованих гаражів, посилаючись на те, що земельна
ділянка знаходиться у

користуванні товариства з обмеженою відповідальністю на
умовах оренди та

знаходиться по АДРЕСА_1 в місті Бориспіль, а самочинне

будівництво
гаражів       порушує    права
товариства    з    обмеженою

відповідальністю,
оскільки заважає проведенню будівельних робіт.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської
області від 5 грудня 2006 року позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю „Вірджині" задоволено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться питання про скасування рішення І ухвалення
нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія судців вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

25 січня 2006 року між Бориспільською міською радою Київської області
(Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Вірджині" (Орендар)
укладено договір оренди землі.

Відповідно до п.п. 1.2 зазначеного вище договору Орендодавець надав, а
Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,7147
га, яка належить до земель несільськогосподарського призначення під будівництво
багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1 в місті Бориспіль, Київської області.

Отримавши в користування зазначену вище земельну ділянку, позивачем було
встановлено, що на ній громадянами України ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 самочинно побудовані гаражі.

Належність гаражів відповідачам, що розташовані на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 місті Бориспіль, Київської області підтверджується їхніми заявами, які
надані останніми на адресу Бориспільського Міського голови Придатко О.М. та
Товариства з обмеженою відповідальністю „Вірджині". Зазначені обставини
також не заперечуються самими відповідачами.

Як вбачається з листа Виконавчого комітету Бориспільської міської ради
Київської області 1531/02-17 від 5 червня 2006 року та листа Управління
містобудування та архітектури Виконавчого комітету Бориспільської міської ради
№ 1074/1-14 від 5 липня 2006 року рішення Виконавчого комітету та дозволи на
будівництво гаражів по АДРЕСА_1 в місті Бориспіль, Київської області не надавались,
а земельні ділянки з цією метою міською радою не відводились.

Крім того, відповідачі у своїх поясненнях також підтверджують відсутність у
них будь-яких дозвільних документів на будівництво гаражів, а також на
відведення з цією метою земельної ділянки по АДРЕСА_1 в місті Бориспіль,
Київської області.

У своїх запереченнях проти позову відповідачі підтверджують ту обставину,
що їх гаражі знаходяться на спірній земельній ділянці, яка для будівництва
гаражів в порядку, встановлення Земельним Кодексом України відповідачам не
виділялась.

Посилання відповідачів на Земельний кодексу УРСР (ст.
19), який був чинним на момент надання відповідачам усного дозволу на
користування земельною ділянкою, також не може бути прийняте до уваги, оскільки

чинний
на той час Земельний кодексу УРСР не містив порядку надання земельних ділянок
за усним дозволом чи розпорядженням.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда та інше
нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються
на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно до п.4. ст.376 ЦК
України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує про визнання
права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво,
або за її рахунок.

Відповідно до п.2. ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись
іншими засобами доказування.

За таких обставин суд приходить до висновку про
відсутність у

відповідачів належного дозволу та затвердженого проекту
на будівництво

гаражів на земельній ділянці, що знаходиться за адресою:
Київська область, місто Бориспіль, АДРЕСА_1.                                                                                                    ;

Крім того, будівництво гаражів було проведено на* земельній ділянці, яка не
була відведена у встановленому чинним законодавством України порядку.

Відповідно до ч".6 ст. 93 Земельного кодексу України
відносини, пов'язані з орендою регулюються законом.

Відповідно до п.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади
або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в
межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування шляхом укладення  договору оренди.

Відповідно до ст.4 Закону України „Про оренду землі"
орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є
сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.
Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є
районні,    обласні,    Київська
і    Севастопольська    міські
державні

адміністрації,
Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах
повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст.27 Закону України „Про оренду землі" орендареві
забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із
захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану
земельну ділянку з будь - якого незаконного володіння та користування, на
усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній
ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без
громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними
об'єднаннями та організаціями.

У відповідності до ст.48 Закону України „Про власність" власник може
вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків.

Як вбачається із матеріалів справи, у позивача належним чином оформлено
право користування земельною ділянкою площею 0,7147 га, що знаходиться за
адресою: Київська область, місто Бориспіль, АДРЕСА_1, а також належним чином
оформлено право на ведення будівельних робіт на зазначеній вище ділянці.

З огляду на вищенаведене, зважаючи на наявність порушеного права Товариства
з обмеженою відповідальністю „Вірджині", як орендаря земельної ділянки, на
якій здійснено самочинне будівництво гаражів, суд прийшов до правильного
висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм
матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами
справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують
висновків суду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи, колегія судців приходить до висновку, що рішення
постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення залишити без змін.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 грудня
2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.