№2-97/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року                                                                                           Цюрупинський
районний суд Херсонської області

в складі: судді                                                                                           Майданіка
В.В.

при секретарі                                                                                           Шмітко
В.Є.

за участю законного представника позивача                                      ОСОБА_1

відповідачів                                                                                             ОСОБА_2
та ОСОБА_3

представника відповідача                                                                      ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Цюрупинськ цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 та
міжгалузевого территоріально-виробничого об'єднання про визнання частково недійсним
та скасування розпорядження органу приватизації про передачу квартири у
власність, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло
та визнання за неповнолітньою дочкою права власності на 1/3 частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась 23.11.2006 року в інтересах неповнолітньої дочки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду з позовом до ОСОБА_3 та міжгалузевого
територіально-виробничого об'єднання про визнання частково недійсним та
скасування розпорядження органу приватизації про передачу квартири у власність,
визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання
за неповнолітньою дочкою права власності на 1/3 частину квартири.

В своєму позові представник позивача вказала, що вона та відповідач
перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.1995 року, від шлюбу мають дочку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням суду шлюб було розірвано і 24 липня 2002 року
вона отримала в органі РАЦС свідоцтво про розірвання шлюбу. Вона з ОСОБА_3, а
також їх дочка проживали у 2-кімнатній квартирі АДРЕСА_1. Всі вони були
прописані у вказаній квартирі. У 1997 році вони вирішили приватизувати
зазначену квартиру. З цією метою вона та ОСОБА_3 подали до органу приватизацію
заяву з проханням передати їм квартиру у власність вказану квартиру. Розпорядженням
органу приватизації №12 від 24 грудня 1997 року зазначена заява була задоволена
і вказана квартира була передана їм у власність. На підставі цього
розпорядження 24 грудня 1997 року за №2069 їй та ОСОБА_3 було видано свідоцтво
про право власності на житло. Також вказала, що раніше вона думала, що квартира
приватизована на всіх членів сім'ї, але в 2005 році при погашенні боргів за
комунальні послуги вона дізналася, що квартира приватизована на неї та ОСОБА_3
по 1/2 частини кожному. Оскільки за законом квартира повинна була бути
приватизована на всіх членів сім'ї, то просить визнати частково недійсним та
скасувати розпорядження органу приватизації про передачу квартири у власність,
визнати частково недійсним (по 1/6 частини відносно неї та ОСОБА_3) свідоцтва
про право власності на житло та визнати за неповнолітньою дочкою право
власності на 1/3 частину квартири.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав повністю.

Представник відповідача - органу приватизації - міжгалузевого
территоріально-виробничого об'єднання (далі МТВО) ОСОБА_4 також позов визнала.
Вона пояснила, що не пам'ятає конкретно обставини приватизації спірної
квартири. Підприємство МТВО було створено трьома засновниками (у тому числі і
нею) для здійснення різної мети, у тому числі і для надання послуг з
приватизації житла. Власником спірної квартири на момент її приватизації було
будівельно-монтажне управління "Херсонпромбуд". Воно було і органом
приватизації. Таких підприємств і організацій, які мали у власності своє житло,
на той час в м. Цюрупинську було декілька: вказане підприємство, ПМК-2, ПМК-218
та інші. Всі заяви про приватизацію житла наймачі подавали власникам житла. У
свою чергу, щоб кожний з них не займався цим питанням, всі вказані підприємства
і організації уклали договори з МТВО, відповідно до яких МТВО здійснювало всю
роботу з приватизації. Особисто вона разом з іншими працівниками оформляли всі
документи, які потім передавали для підпису власникам житла, які одночасно були
органами приватизації. В ті роки така була практика, що житло приватизувалося
на дорослих членів сім'ї. Тільки в останні декілька років, після визнання судом
недійсними кількох приватизацій житла, МТВО стало приватизовувати житло на всіх
членів сім'ї.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі
з 02.06.1995 року, від шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням суду
шлюб було розірвано і 24 липня 2002 року ОСОБА_1 отримала в органі РАЦС
свідоцтво про розірвання шлюбу. ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їх дочка проживали у
2-кімнатній квартирі АДРЕСА_1

Херсонської
області. Всі вони були прописані у вказаній квартирі. У 1997 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вирішили приватизувати зазначену квартиру. З цією метою вони подали до
органу приватизацію заяву з проханням передати їм квартиру у власність вказану
квартиру, в заяві було вказано по 50% ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Розпорядженням органу
приватизації №12 від 24 грудня 1997 року зазначена заява була задоволена і
вказана квартира була передана у власність, при цьому не було вказано кому
конкретно передано у власність, та яку (приватну, спільну (сумісну або
часткову)) власність. На підставі цього розпорядження 24 грудня 1997 року за
№2069 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житло (по
1/2 частини кожному). В 2005 році при погашенні боргів за комунальні послуги
ОСОБА_1 дізналася, що квартира приватизована тільки на неї та ОСОБА_3 по 1/2
частини кожному. Тому звернулася з вказаним позовом в інтересах неповнолітньої
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Вважаючи, що позов підлягає частковому задоволенню, суд виходить з того, що
вказана квартира була приватизована з порушенням встановленого законом порядку.

Відповідно до ст.ст. 1, 6, 8 Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду» і п.п.5 і 30 Положення «Про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу
України №56 від 13 вересня 1992 року, приватизація квартир (передача їх у власність
громадян) здійснюється в приватну (для самотніх наймачів) і в загальну (сумісну
або часткову) власність всіх жителів квартири з письмової згоди всіх
повнолітніх членів сім'ї, постійно мешкаючих в даній квартирі (будинку).

Відповідно до ст.48 ЦК України 1963 року недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права
неповнолітніх дітей; по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути
другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки не допускається
приватизація квартири частиною членів сім'ї наймача, що свідчить про те, що ця
частина членів сім'ї відмовляється стати співвласником квартири, то позов
підлягає задоволенню. Тому необхідно визнати частково недійсним (по 1/6 частини
відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3) свідоцтво про право власності на житло, видане 24
грудня 1997 року за №2069, про право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (по 1/2
частині за кожним) на квартиру АДРЕСА_1; визнати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково, тому що немає
необхідності визнавати частково недійсним розпорядження органу приватизації про
приватизацію квартири, оскільки у вказаному розпорядження чітко не визначено
майбутніх власників та форми власності. А тому необхідно відмовити за
необгрунтованістю у задоволені позову в частині визнання неправомірним і
скасування частково розпорядження органу приватизації №12 від 24 грудня 1997
року про передачу квартири АДРЕСА_1, в приватну, спільну власність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,
ст.48 ЦК України 1963 року, ст.ст. 1, 2, 6 і 8 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», п.п. 5 і 30 Положення «Про порядок передачі
квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом
Держжитлокомунгоспу України №56 від 13 вересня 1992 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним (по 1/6 частини відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3)
свідоцтво про право власності на житло, видане 24 грудня 1997 року за №2069,
про право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (по 1/2 частині за кожним) на
квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1.

Відмовити за необгрунтованістю в іншій частині позову про визнання
неправомірним і скасування частково розпорядження органу приватизації №12 від
24 грудня 1997 року про передачу квартири АДРЕСА_1, в приватну, спільну
власність.

На рішення може бути подана до апеляційного суду Херсонської області через
Цюрупинський районний суд заява про його апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається в тому ж порядку
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається протягом десяти днів.