Справа № 22 Ц-1869/ 2007 р.                                                   Головуючий у 1 інстанції Дубае Т.В.
Категорія 39                                                                           Доповідач у 2 інстанції Яворський М.А
УХВАЛА

іменем України

11 червня 2007 року                                                                                                       м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді: Яворського М.А

суддів                        Корзаченко І.Ф.. Червінко К.С.

при секретарі            Левочко
1.Я..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2007 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до колективного
житлово-комунального підприємства "Агропромбудіндустрія", третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

встановила:

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
колективного житлово-комунального підприємства
"Агропромбудіндустрія" та просила суд поновити її роботі на посаді
завідуючого гуртожитком №3 та стягнути на її користь кошти за час вимушеного
прогулу та 10000 грн. моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1972
року працювала на посаді коменданта , а 1986 року
- на посаді завідуючої гуртожитком №3 СПМК-1 , яке у 1994 році перейменовано в колективне житлово-комунальне підприємство
"Агропромбудіндустрія". Протягом всього часу сумлінно та добросовісно
виконувала свої обов'язки. У 2006 році виникла конфліктна ситуація між працівниками гуртожитку та адміністрацією відповідача з
приводу заробітної плати, внаслідок чого відповідач став упереджено відноситися
до неї, переслідувати її, виніс ряд наказів про накладення на неї дисциплінарних стягнень, про які їй не було відомо, а
наказом від 1 грудня 2003 року взагалі звільнив її з
роботи за п.3 ст.40 КЗпП України. Позивачка вважає вказане звільнення
незаконним, так як відсутня система порушення нею
трудових обов'язків чи правил внутрішнього трудового розпорядку, її звільнено без попередньої згоди профспілкового комітету та
рішення загальних зборів членів підприємства Тому вона
просила поновити її на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного
прогулу та 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27
березня 2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у
повному обсягу.

Не погоджуючись із зазначеним рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить його
скасувати посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її
позовних вимог у повному обсягу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права

2

Згідно ч.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк може бути,
розірваний власником або його уповноваженим органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися
заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Судом першої інстанції встановлено, що з 1986 року ОСОБА_1 працювала на посаді завідуючої гуртожитком № З СПМК-1 , яке у 1994 році перейменовано в
колективне житлово-комунальне підприємство
"Агропромбудіндустрія".

Наказом директора колективного житлово-комунального підприємства
"Агропромбудін­дустрія" від 1 грудня 2006 року
її звільнено з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України, а саме - за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї
правилами внутрішнього трудового розпорядку.

З приєднаних до матеріалів справи доказів вбачається, що протягом року до
позивачки застосовувалися дисциплінарні
стягнення, зокрема наказами директора підприємства від 5 липня 2006 року, 12 липня 2006 року, 19 липня 2006 року їй
оголошені догани за неявку на планові наради, передбачені п.5.4. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників
КЖКП "Агропромбудіндустрія", які є додатком до
колективного трудового договору. Відповідно до п.4.1 посадової інструкції завідуючої гуртожитком №3, затвердженої наказом від 9
листопада 2004 року, з якою позивачка була ознайомлена, за
порушення правил внутрішнього трудового розпорядку завідуючий
гуртожитком може бути притягнутий до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної, кримінальної відповідальності,
а також звільнений за неодноразові порушення чи невиконання своїх службових обов'язків. Вказані накази не скасовані,
оголошені стягнення достроково не зняті.

З актів комісії по інвентаризації від 23 листопада 2006 року (№1 та №2)
вбачається, що позивачка знов допустила порушення
вимог посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки не допустила комісію до огляду
приміщень, самовільно переобладнала сміттєзбірник
гуртожитку під гараж для зберігання власного автомобіля, використовувала
особисту холодильну камеру на робочому місці.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі,
суд першої інстанції виходив із того, що доводи
позивачки про незаконність звільнення, про її переслідування адміністрацією безпідставні, оскільки звільнення проведено з
додержанням вимог, встановлених ст. 147 КЗпП України,
тобто звільненню передували накази про оголошення позивачці доган, звільнення проведено зі згоди профспілкового комітету
та ради колективу. Безпідставними визнанні судом і посилання
позивачки на незаконність наказів, так як на наказах відсутні її підписи про ознайомлення, оскільки на вказаних наказах зазначено,
що позивачка відмовилася від підпису та ознайомлення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дослідив докази і дав їм належну правову оцінку. Рішення є
законним та обгрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги проте, що відповідач незаконно видав наказ № 23-к
від 01 грудня 2006 року про її звільнення за п.3
ст. 40 КЗпП України, а судом першої інстанції це належним чином не перевірено, колегією суддів не може бути с прийнято виходячи з наступних обставин.

Так з матеріалів вказаної цивільної справи вбачається і це встановлено
судом першої інстанції, позивачка по справі 5
липня 2006 року згідно наказу № 21/2 п (а.с. 63), 12 липня 2006 року згідно до наказу №22/п (а. с. 64) та 19 липня 2006 року
згідно наказу 24 /п (ах. 66) притягувалася до дисциплінарної відповідальності за невиконання правил внутрішнього
розпорядку, а саме за неявки на планові робочі наради.

Зазначені обставини судом першої інстанції належним чином перевірялися.
Обгрунтованість вказаних наказів підтверджується
наявними в матеріалах даної цивільної справи
протоколами

3

засідання ради КЖКП «АПБЬ від 05
липня 2006 року (ас. 111), від 12 липня 2006 року (ас. 113), від 19 липня 2006 року (ас. 65), та правилами
внутрішнього трудового розпорядку для працівників КЖКП «Агропробудіндустрія» в яких п. 5.4 передбачено проведення планових
робочих нарад кожної середи в приміщенні
адміністрації за участю в тому числі і завідуючих гуртожитків, (ас. 99), та посадовою інструкцією завідуючого гуртожитком Х°3 КЖКП
«АПБЬ в якому п. 4.1 визначено відповідальність за порушення Правил
внутрішнього розпорядку, (ас. 110)

Крім того з матеріалів справи вбачається, що видачі наказу № 23 -к від 01
грудня 2006 року про звільнення позивачки з роботи
за п. З ст. 40 КЗпП України передували акт від 23 листопада 2006 року про знаходження на робочому місці позивачки її
власної холодильної камери (ас. 72) та акт від 23 листопада 2006 року про переобладнання без відповідних дозволів
сміттєзбірника, який належить КЖКП «АПБЬ під гараж та
зберігання в ньому власного транспортного засобу сім'єю позивачки, та не допуск комісії з числа працівників відповідача до огляду
вказаного виробничого приміщення, а також акт засідання
інвентаризаційної комісії та Ради КЖКП «АПБЬ від 01 грудня 2007 року (ас. 76), рішення профспілкового комітету 6/06
від 01 грудня 2006 року про дачу згоди на звільнення
позивачки за п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 130).

Колегія судців вважає, що суд першої інстанції належним чином перевірив
дотримання відповідачем норм КЗпП України при звільненні, а також роз'яснень
викладених в п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9
від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» підтверджується і тим, що суд зупинивши провадження в
справі потворно звернувся до профспілкового
комітету КЖКП «АПБЬ з питання щодо законності дачі згоди на звільнення позивачки з посади. Своїм рішеннями від 14
березня та 21 березня 2007 року профспілковий комітет КЖКП «АПБЬ
підтвердив свою згоду на звільнення позивачки з роботи з підстав передбачених п.3 ст. 40 КЗпП України, (ас. 191, 208) Вказане
рішення профспілкового комітету погоджено із Київським регіональним комітетом
профспілок.

Доводи апелянта про те, що накази про притягнення її до дисциплінарної
відповідальності їй не оголошувалися і вона про них не
знала, а підписи свідків в них про відмову її їх підписати були зроблені пізніше, спростовуються показами свідків ОСОБА_3
(ас. 295),ОСОБА_4 (ас. 299).

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивачка по справі, будучи
ознайомлена з наявністю 4 наказів про притягнення
її до дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку та у визначені строки їх не оскаржувала, що
свідчить про фактичне погодження її з ними.

Тому колегія суддів вважає, що у відповідача по справі були всі підстави
для видачі наказу № 23 -к від 01 грудня 2006 року про
звільнення позивачки з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду викладених в
рішенні суду від 27 березня 2007 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та
всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані
сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому апеляційну скаргу відхиляє,
а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307 ч. 1 п.
1,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27
березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців.