Справа № 22-ц1062/2007р.                                              Головуючий
у 1 інст. ~ Бечко Є.М.
цивільна                                                          Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня
2007 року                                                                                                         м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді        ІВАНЕНКО Л.В.,

суддів:     СТРАШНОГО М.М.,ШАРАПОВОЇ О.Л.

при
секретарі:         ІВАНОВІЙ Н.Б.,

за
участю:        ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду
М.Чернігова від 10 травня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2007 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним вище позовом в якому
просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь у відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 572 грн. 72 коп.,
у відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10
травня 2007 рку позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 280 грн. 08 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, 10000 грн. у
відшкодування моральної шкоди, а всього 10280 грн. 08 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення
суду є незаконним, необгрунтованим, ухваленим внаслідок невідповідності
висновків суду обставинам справи та з неправильним застосуванням норм
матеріального права - ст.309 ЦПК України. Посилається на те, що згідно висновку
судово-автотехнічної експертизи № 247 ОСОБА_1 не мав технічної можливості
уникнути наїзду на пішохода, застосувавши екстрене гальмування керованого
автомобіля з зупинкою його до траєкторії руху пішохода і даний фактор повинен був
розцінюватися як фактор непереборної сили.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що рішення Деснянського
районного суду М.Чернігова є правомірним.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 04.09.2004 року близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_1,
керуючи автомобілем ВАЗ-2121 д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на ОСОБА_3, коли
останній переходив проїзну частину АДРЕСА_1, в результаті чого ОСОБА_3 отримав
тілесні ушкодження. Згідно акту судово-медичної експертизи № 152 від 19.01.2005
року отримані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких за ознакою
небезпеки для життя.

21 жовтня 2004 року начальником відділення з розслідування ДТП СВ 4MB УМВС України
в Чернігівській області було порушено кримінальну справу № 30/0828 по даному
факту ДТП.

19 січня 2007 року дана кримінальна справа постановою слідчого була закрита
за недоведеністю вини.

Задовольняючи позов в частині часткового відшкодування
матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 в
зв"язку з отриманими ушкодженнями здоров"я витратився на лікування на
суму 280 грн. 08 коп., що підтверджується наданими до справами оригіналами
чеків на /а.с.9-12/, а також копіями медичних документів на /а.с. 13-17/.
Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє
об"єктом підвищеної небезпеки.

Тому висновок суду в цій частині відповідає матеріалам справи та
ґрунтується на законі.

П.1 ч.2 ст.1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної
особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В результаті ДТП позивачу
було завдано моральної шкоди, яка виразилася у фізичних та моральних
стражданнях у зв"язку з ушкодженням здоров"я.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 19 січня 2005 року № 152
(а.с.28-29 кримінальної справи № 30/0828 за фактом ДТП) вбачається, що у
ОСОБА_3мались тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних
ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Враховуючи вимоги ч.3 ст.23 ЦК України, що суд
при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди, повинен правильно
враховувати глибину та тривалість заподіяних душевних страждань та принцип
об"єктивності, розумності та справедливості при визначенні розміру
грошового відшкодування, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Доводи відповідача та його представника про те, що вина останнього не
доведена в скоєні ДТП і про це
мається відповідна постанова слідчого, апеляційним судом не можуть бути взяті
до уваги, оскільки як в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 не
заперечував факт наїзду своїм автомобілем на пішохода ОСОБА_304 вересня 2004
року.

Враховуючи
викладене апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального
та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його
скасування.

Керуючись ст.ст. 79, 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 травня 2007 року- -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.