АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня
2007 року                                                                                    м.  Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:
головуючого - судді Матущака М. С.

суддів: Заїки
В.М. ,  Ніколаєвої В.М.

при секретарі: Козіцькій А.Б.,  з
участю: позивача ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-1070 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду від 12 квітня 2007
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів,  стягнення боргу.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення позивача ОСОБА_1,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,  колегія суддів

установила:

ОСОБА_1,
звертаючись до суду з позовом,  указував,
що у травні 2004 року на прохання відповідачки ОСОБА_2 для придбання
речей побутового призначення позичив їй гроші на суму 2 000 грн.,  а остання зобов'язалася їх повернути до 2006
року. Крім того,  15 лютого 2005 року
відповідачка позичила в нього гроші в сумі 2 000 грн.,  які зобов'язалася повернути до кінця 2006
року. Оскільки до визначеного часу вона боргу не повернула,  просив стягнути з неї на його користь 4 000
грн. боргу та 180 грн. витрат на правову допомогу.

Під час
розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги,  просив стягнути з відповідачки також пеню за
несвоєчасне виконання зобов'язання в розмірі 2 000 грн. та 1 000 грн. за
послуги адвоката.

Рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від 12 квітня 2007 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2.  на користь
ОСОБА_1 2000 грн. боргу за договором позики,
480 грн. витрат на правову допомогу,
81 грн. судових витрат,  а всього
2 561 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Головуючий
у першій інстанції - Болотін С. М.                           Справа
№ 22ц-1070

Доповідач
- Матущак М. С.                                                            Категорія
№ 9,  16

2

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 уважає рішення суду незаконним,  просить його змінити,  постановити нове рішення про стягнення з
ОСОБА_2.  на його користь 2 000 грн.
боргу,  2 000 грн. пені,  700 грн. витрат на правову допомогу.
Посилається на те,  що висновки суду не
відповідають обставинам справи. Факт отримання відповідачкою від нього коштів у
сумі 2 000 грн. підтверджується її розпискою,
не заперечувала вона цього і в судовому засіданні,  а тому суд безпідставно відмовив у
задоволенні його вимог у цій частині.

Колегія
суддів приходить до висновку,  що
апеляційну скаргу слід відхилити з таких мотивів.

Судом
правильно з'ясовані фактичні обставини,
дана їм належна оцінка,  його
висновки підтверджуються матеріалами справи,
ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Згідно зі  ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками,  а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно
до ч.2  ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена
розписка позичальника або інший документ,
який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як
установлено судом,  15 лютого 2005 року
між ОСОБА_1  ОСОБА_2  укладено договір позики,  згідно якого позивач передав відповідачці
грошові кошти в сумі 2 000 грн. Остання зобов'язалася повернути таку ж суму до
кінця 2006 року. До вказаного строку ОСОБА_2
боргу не повернула.

Дані
обставини підтверджуються матеріалами справи,
в тому числі розпискою відповідачки,
складеною 27 травня 2006 року. Не заперечували їх сторони і в судовому
засіданні.

Тому суд
обґрунтовано задовольнив ці вимоги позивача відповідно до  ст. 526 ЦК
України у зв'язку з невиконанням відповідачкою взятого нею зобов'язання з
виконання договору позики.

Разом з
тим,  судом правильно відмовлено в
задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідачки пені за прострочення
зобов'язання,  бо самим договором позики
пеня та інші штрафні санкції за його прострочення не передбачені.

З
посиланням на  ст. 655 ЦК України суд
також відмовив позивачеві у поверненні коштів за невиконання зобов'язання за
договором купівлі-продажу. При цьому зазначив,
що надана позивачем розписка відповідачки про її обов'язок сплатити за
придбані ним речі суму в розмірі 2 000 грн.,
не може вважатися договором купівлі-продажу чи угодою про намір укласти
такий договір за відсутності родових ознак цих речей,  переходу на них права власності та істотних
умов,  визначених законом для такого
договору. Належних же доказів на підтвердження обставин,  на які посилався позивач у обґрунтування
позову в цій частині,  останній суду не
надав.

з

З
урахуванням кількості судових засідань,
категорії та складності справи,
часткового задоволення позовних вимог,  суд стягнув з відповідачки на користь позивача
витрати за надання правової допомоги в розмірі 480 грн. З таким висновком
місцевого суду погоджується і колегія суддів,
не вбачаючи підстав для їх збільшення.

Не
спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення
суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального
права,  підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги та вимог позивача не вбачається.

Керуючись  ст.  ст.
218,  307, 308,  315,
319 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду від 12 квітня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  проте може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.